У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мазур Л.М.,

суддів: Леванчука А.О.,
Нагорняка В.А.,

Маляренка А.В., Писаної
Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Євраз Суха
Балка» про відшкодування моральної
шкоди, спричиненої смертю члена сім'ї,
за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Євраз Суха
Балка» на рішення Жовтневого районного
суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 06 лютого 2014 року та
ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23
квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Євраз Суха
Балка» (далі - ПАТ «Євраз Суха Балка»)
про відшкодування моральної шкоди,
завданої смертю працівника на
виробництві, та просив стягнути на свою
користь в рахунок компенсації
відшкодування моральної шкоди,
завданої смертю його дідуся ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок
тривалої роботи у системі ПАТ «Євраз
Суха Балка», 200 тис. грн з відповідача
ПАТ «Євраз Суха Балка».

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 06 лютого 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 квітня
2014 року, позов задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «Євраз Суха Балка» на
користь ОСОБА_3 60 тис. грн. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Євраз Суха
Балка», посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, ухвалити нове
рішення про відмову у позові.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають
вказаним вимогам.

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_3 є
рідним онуком померлого ОСОБА_5, що
підтверджується копіями свідоцтв про
народження.

ОСОБА_5 з 26 травня 1950 року по 29 вересня
1973 року пропрацював на підприємстві
відповідача, а саме: на шахті ім. Фрунзе
підземним скреперистом та підземним
прохідником. Звільнився з підприємства
у зв'язку із виходом на пенсію по
інвалідності.

01 вересня 1975 року Українським
науково-дослідним інститутом
промислової медицини ОСОБА_5 було
встановлено професійне
захворювання - сидероселікоз 1 стадії,
очаговий туберкульоз легенів в фазі
інфільтрації. Захворювання професійне,
виробничим фактором, який зумовив
захворювання виявився пил.

У зв'язку із отриманим професійним
захворюванням в 1975 році, за висновком
МСЕК ОСОБА_5 03 листопада 1988 року
первинно було визнано інвалідом 3 групи
та встановлено 35 % втрати професійної
працездатності. У зв'язку з
погіршенням стану здоров'я
неодноразово лікувався, але стан його
здоров'я не покращувався, тому 22 жовтня
2001 року було встановлено 60 %
професійної втрати працездатності на
безстроковий термін та визнано
інвалідом 3 групи.

Згідно з наказом від 10 листопада 1988
року відповідачем призначено
відповідні виплати в рахунок
відшкодування ОСОБА_5 шкоди у зв'язку із
профзахворюванням.

З 2001 року і до смерті шкода
відшкодовувалася виконавчою дирекцією
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Згідно з актом обласної МСЕК від 01
березня 2005 року № 20 вбачається, що
комісією лікарів проведено посмертне
опосвідчення зі встановлення зв'язку
між смертю та профзахворюванням ОСОБА_5
та встановлено цей зв'язок.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції, з висновком якого
погодиася суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що вимоги ОСОБА_3 про
відшкодування моральної шкоди,
завданої смертю працівника на
підприємстві, ґрунтуються на законі та
відповідають вимогам ч. 2 ст. 1168 ЦК
України.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Оскільки питання відшкодування
моральної шкоди регулюються
законодавчими актами, які набрали
чинності в різні строки, суду необхідно
в кожній справі з'ясовувати характер
правовідносин сторін і встановлювати,
якими правовими нормами вони
регулюються, чи допускає відповідне
законодавство відшкодування моральної
шкоди при даному виді правовідносин,
коли набрав чинності законодавчий акт,
що визначає умови і порядок
відшкодування моральної шкоди в цих
випадках, та коли були вчинені дії,
якими заподіяно цю шкоду.

На правовідносини, які виникли до
набрання чинності відповідним
законодавчим актом про відшкодування
моральної шкоди, обов'язок з її
відшкодування не поширюється, в тому
числі й на ті випадки, коли позивач
після набрання чинності цим актом ще
зазнає моральних чи фізичних страждань
від раніше вчинених неправомірних дій
(постанова Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди») (далі - Постанова).

Як вбачається з матеріалів справи, між
сторонами виник спір з приводу
спричинення позивачу моральної шкоди,
завданої смертю діда внаслідок
професійного захворювання, що було
встановлено (діагностовано) з 1975 року.

Між тим, вирішуючи спір на підставі ст.
ст. 1167, 1168 ЦК України, що набрав чинності
з 01 січня 2004 року, суди наведених
роз'яснень Постанови не врахували; не
звернули уваги на те, що спірні
правовідносини, зокрема, професійне
захворювання ОСОБА_5, що було
спричинене незабезпеченням
відповідачем безпечних і нешкідливих
умов праці до 1975 року та яке, у свою
чергу, потягло смерть ОСОБА_5, виникли
до набрання чинності ЦК України 2003
року, яким було визначено право члена
сім'ї потерпілого на відшкодування
моральної шкоди, завданої його смертю.

Оскільки допущені судами попередніх
інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, судові
рішення підлягають скасуванню із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції відповідно до
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Євраз Суха
Балка» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 06 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 23 квітня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Л.М. Мазур

Судді: А.О.
Леванчук

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана