Справа № 466/1429/11
Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/783/3540/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючий суддя:
Шумська Н.Л.

судді:
Савуляк Р.В., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі: пр.-ки
ОСОБА_2, ОСОБА_3, прокурор Лящук Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові апеляційну
скаргу Департаменту економічної
політики Львівської міської ради на
рішення Шевченківського районного
суду м.Львова від 27 березня 2014 року у
справі за позовом Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради до ОСОБА_4, третя особа, яка
не заявляє самостійні вимоги - ОСОБА_5
про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Львова від 27 березня 2014 року
позов Департаменту економічної
політики Львівської міської ради до
ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє
самостійні вимоги - ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості задоволено
частково; стягнуто з ОСОБА_6 в користь
міського бюджету міста Львова 82 768,38
грн. пайового внеску на створення і
розвиток інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури м.Львова за
договором про пайову участь №254 від 04
грудня 2009 року; у задоволенні решти
позовних вимог відмовлено за
безпідставністю; вирішено питання
судових витрат.

Рішення суду оскаржив Департамент
економічної політики Львівської
міської ради. В апеляційній скарзі
покликається на його незаконність, на
грубе порушення норм матеріального
права та на невідповідність висновків
суду обставинам справи. Зокрема
зазначає, що відповідно до укладеного
між Департаментом економічної
політики Львівської міської ради та гр.
ОСОБА_4 договору №254 від 04.12.2009 року про
пайову участь відповідач повинен був
сплатити пайовий внесок на створення і
розвиток інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури м.Львова у
розмірі 532 806, 49 грн. Однак, відповідач
допустив заборгованість перед
позивачем за зобов»язаннями згідно
умов договору №254 від 04.12.2009 року не
оплативши пайовий внесок на створення
і розвиток інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури м. Львова.
Вказує, що судом першої інстанції
помилково застосовано до спірних
правовідносин ч.5 ст.30 ЗУ «Про
регулювання містобудівної діяльності»
як підставу безспірного зменшення
розміру пайового внеску. Крім того,
Шевченківським районним судом м.Львова
не враховано положення п.7 розділу 5
Прикінцеві положення ЗУ «Про
регулювання містобудівної
діяльності», листа Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 22.07.2011 року №23-11/6294/0/6-11.
Законодавством чітко визначено спосіб
зміни розміру пайового внеску у
зв»язку з прийняттям ЗУ «Про
регулювання містобудівної діяльності»
у березні 2011 року - приведення договору
у відповідність з цим законом. Таким
чином, замовник зобов»язаний
звернутись до департаменту
економічної політики Львівської
міської ради з заявою про здійснення
перерахунку розміру пайового внеску.
Разом з тим, Шевченківський районний
суд перейняв на себе повноваження
органу місцевого самоврядування щодо
здійснення перерахунку розміру
пайового внеску і не врахував, що
«імперативною нормою закону» чітко
визначено, що спірні правовідносини
можна врегулювати лише шляхом внесення
змін до договору про пайову участь.
Крім того, відповідач вправі був
звернутися до суду з позовом про
оскарження договору про пайову участь,
якщо такий на його думку не відповідає
нормам закону. Просить рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 27 березня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі
та судові витрати покласти на
відповідача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
з'ясувавши обставини справи та
перевіривши доводи скарги, колегія
суддів не вбачає підстав для
задоволення скарги та скасування
рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 212 та 213 ЦПК України
суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності. Рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідно до Договору та Закону
України «Про планування та забудову
територій», який був чинним на момент
підписання договору, замовник
зобов'язався здійснити відрахування у
створення і розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста шляхом сплати
пайового внеску на умовах і в порядку,
передбаченому цим договором. Адреса і
вид об'єкта містобудування,
будівництво якого здійснює замовник:
м.Львов, вул. Личаківська, 104.

Колегія судді погоджується з таким
висновком суду першої інстанції. Судом
правильно визначено правовідношення
сторін, встановлено обставини, що мають
значення по справі та застосовано
закон, який регулює спірні договірні
правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, що
між Львівською міською радою в особі
директора Департаменту економічної
політики Львівської міської ради та
ОСОБА_4 було укладено Договір № 254 від 04
грудня 2009 року про пайову участь у
створенні та розвитку
інженерно-транспорної та соціальної
інфраструктури м. Львова (а.с. 7).

Предметом цього Договору є здійснення
замовником величини пайової участі на
розвиток соціальної та
інженерно-траспортної інфраструктури
міста Львова шляхом перерахування
грошових коштів до міського бюджету у
зв'язку із будівництвом та введенням в
експлуатацію багатоповерхового
житлового будинку з вбудованими
офісними приміщеннями і автостоянками,
за адресою м.Львів, вул. Личаківська, 104.

Відповідно до п. 2.2 Договору величина
пайової участі становить 532 806, 49 грн.

Зазначені кошти сплачуються за
графіком, який є невід'ємною частиною
даного Договору, відповідно до якого
ОСОБА_4 зобов'язаний сплатити до
міського бюджету пайовий внесок на
створення та розвиток соціальної та
інженерно-траспортної м.Львова 532 806, 49
грн., в терміни: 80 000 грн. - по 22 грудня 2009
року (до початку будівництва
(реконструкції, перепрофілювання); 143 341,
95 грн. - по 01 липня 2010 року; 309 464,54 грн. - по
01 червня 2011 року. Зазначена сума
визначена у попередньому розрахунку
пайового внеску, розробленому
завідувачем сектора управління
економіки Департаменту економічної
політики Львівської міської ради (а.с.72)
на основі ухали Львівської міської
ради від 03.04.2008року №1697 «Про порядок
залучення коштів інвесторів
(замовників, забудовників) на розвиток
інженерно-транспорної та соціальної
інфраструктури м.Львова, якою було
затверджено Положення про порядок
залучення коштів інвесторів
(замовників, забудовників) на розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м.Львова.

Відповідно до цього п.2 Положення,
розмір інвестиційного внеску
визначається за принципами:
компенсації витрат бюджету міста на
розширене відтворення
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури: інвестори (замовники,
забудовники) компенсують витрати
бюджету міста на розширене відтворення
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури пропорційно до
навантаження на інфраструктуру міста,
яке вони будуть здійснювати у разі
реалізації проекту будівництва
(реконструкції).

Внесок не сплачують, відповідно до
п.1.5.13 Положення, інвестори, які
здійснюють будівництво об»єктів
інженерного забезпечення,
енергозбереження та енергопостачання:
насосних станцій та теплових мереж,
бойлерних, котелень, трансформаторних
підстанцій, розподільчих пунктів,
підстанцій, газових розподільчих
пунктів, ліній електропередач за умови
передачі їх у власність територіальної
громади м.Львова.

Судом першої інстанції правильно
застосовано до спірних правовідносин
ч.5ст.30 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», якою
встановлено, що якщо технічними
умовами передбачається необхідність
будівництва замовником інженерних
мереж або об'єктів інженерної
інфраструктури (крім мереж,
призначених для передачі та розподілу
електричної енергії, трубопроводів,
призначених для розподілу природного
газу, транспортування нафти та
природного газу) поза межами його
земельної ділянки, розмір пайової
участі у розвитку інфраструктури
населеного пункту зменшується на
суму їх кошторисної вартості, а такі
інженерні мережі та/або об'єкти
передаються у комунальну власність.

Зазначена правова норма не передбачає
першочерговості передачі у комунальну
власність інженерної мережі до
зменшення пайового внеску. Крім того,
виходячи зі змісту ч.5ст.30 Закону,
правова норма про зменшення суми
пайового внеску на суму кошторисної
вартості інженерної мережі, яка
підлягає передачі у комунальну
власність, носить імперативний
характер, тобто не залежить від
волевиявлення учасників
правовідносин.

Норма права (правова норма) - це
загальнообов'язкове,
формально-визначене правило поведінки,
встановлене або санкціоноване
державою як регулятор суспільних
відносин, яке офіційно закріплює міру
свободи і справедливості відповідно до
суспільних, групових та індивідуальних
інтересів (волі) населення країни,
забезпечується всіма заходами
державного впливу, аж до примусу.

Тому ч.5ст.30 вказаного Закону повинна
застосовуватись для врегулювання
спірних правовідносин незалежно від
волі учасників.

Цим Законом можливість зменшення
розміру пайової участі в розвитку
інфраструктури на суму кошторисної
вартості інженерних мереж
пов»язуеться з визначеною технічними
умовами необхідністю будівництва
таких інженерних мереж, а не
безпосередньо із особою забудовника та
понесення саме ним таких витрат.

Відповідно до п.3.1 інвестиційного
договору № 9 від 01.10.2005р., укладеного між
ОСОБА_4 (Забудовник) та ОСОБА_7 (Інвестор)
ОСОБА_7 взяв на себе зобов»язання щодо
повного фінансування будівельних
робіт із будівництва
багатоквартирного житлового будинок з
вбудованими офісними приміщеннями і
автостоянками на АДРЕСА_1)

Договором підряду № 1501 від 15.01.2013р.
укладеним зі сторони Виконавця ТзОВ
«САЛКОН - 2012» та зі сторони Замовника
ОСОБА_7, який в даному випадку діяв як
інвестор за інвестиційним договором №
9 від 01.10.2005р., актами приймання
виконаних будівельних робіт за
березень 2013р., квітень 2013р.
підтверджується, що 450 038,11 грн. вартості
робіт по влаштуванню зовнішньої
каналізації, сплачених ОСОБА_7, є
кошторисною вартістю робіт з
будівництва каналізаційних мереж саме
багатоквартирного житлового будинку з
вбудованими закладами громадського
обслуговування на АДРЕСА_1,
необхідність будівництва яких була
передбачена технічними умовами № 15-365
виданими ЛМКП «Львівводоканал» ОСОБА_4
і саме на таку суму підлягає зменшенню
розмір пайового внеску ОСОБА_4 за
договором про пайову участь № 254 від
04.12.2009р.

Частинами 1, 2 ст.844 ЦК України
передбачено, що ціна у договорі підряду
може бути визначена у кошторисі. Якщо
робота виконується відповідно до
кошторису, складеного підрядником,
кошторис набирає чинності та стає
частиною договору підряду з моменту
підтвердження його замовником.
Кошторис на виконання робіт може бути
приблизним або твердим. Кошторис є
твердим, якщо інше не встановлено
договором.

Таким чином, відповідно до ст.844 ЦК
України вказана в договорі підряду №
1501 від 15.01.2013р. договірна вартість робіт
по влаштуванню зовнішньої каналізації
і є кошторисною та в актах приймання
виконаних будівельних робіт за
березень 2013р., квітень 2013р.
відображений такий локальний кошторис
на мережі каналізації.

Як вбачається з матеріалів справи, межі
забудовуваної ОСОБА_4 земельної
ділянки на АДРЕСА_1, яка була передана
ОСОБА_4 у власність на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку від 22.08.2008р.,
відображені в зведеному плані робочого
проекту «Багатоквартирний житловий
будинок з вбудованими офісними
приміщеннями і автостоянками» і таким
планом та робочим проектом чітко
підтверджується, що каналізаційна
мережа до будинкуАДРЕСА_1
запроектована (позначка К0) за межами
відведеної відповідачу земельної
ділянки на АДРЕСА_1 до існуючого
каналізаційного колектора на
вул.Некрасова.

Відтак доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на дійсних обставинах
справи та законі. Також слід зауважити,
що відповідно до положень ч.5 ст.30
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» непередання
на даний час відповідної
каналізаційної мережі в комунальну
власність не визначена вищевказаною
правовою нормою чи іншими вимогами
законодавства підставою для відмови в
зменшенні розміру пайового внеску
ОСОБА_4 на суму кошторисної вартості
збудованих поза межами його земельної
ділянки каналізаційних мереж.

Крім того, ОСОБА_8 для передачі в
комунальну власність територіальної
громади м.Львова відповідних зовнішніх
каналізаційних мереж, збудованих
відповідно до технічних умов № 15-365,
виданих ЛМКП «Львівводоканал»,
звернувся із заявою до Львівської
міської ради.

Колегія суддів не приймає доводів
апеляційної скарги про неврахування
судом першої інстанції положень п.7
розділу 5 Прикінцеві положення Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» щодо
можливості зміни розміру пайового
внеску виключно шляхом внесення змін
до договору про пайову участь. Такі
вищевказані доводи апелянта є
неправильними і суперечать вимогам
законодавства.

Пунктом 7 Прикінцевих положень Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності»
передбачено, що якщо договором про
пайову участь, який укладений до
набрання чинності цим Законом,
передбачена сплата пайової участі
замовником будівництва (повністю або
частково) в обсягах інших, ніж
визначено цим Законом, такий договір
підлягає приведенню у відповідність із
цим Законом. Будь-які рішення органів
місцевого самоврядування про надання
замовником будівництва будь-яких
послуг, передачу активів у будь-якій
формі (матеріальній чи нематеріальній),
передачу частини (відсоткової частки)
площ прийнятих в експлуатацію об'єктів
містобудування, крім пайової участі
відповідно до цього Закону, прийняті до
набрання чинності цим Законом,
підлягають приведенню у відповідність
із цим Законом.

Необхідно зазначити, що у зв»язку із
набранням 12.03.2011р. чинності Законом
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» не змінився
розмір пайового внеску відповідача,
зазначений в договорі про пайову
участь № 254 від 04.12.2009р., який був
визначений на підставі ОСОБА_9
розрахунку пайового внеску замовників
у створення і розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м.Львова, а зменшення
розміру пайової участі в розвитку
інфраструктури на суму кошторисної
вартості інженерних мереж передбачена
Законом: ч..8 ст.27 Закону України «Про
планування і забудову територій»
(діючого на час укладення договору про
пайову участь № 254 від 04.12.2009р.) та ч.5
ст.30 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» (який діє на
даний час). Ч.1 ст.598 ЦК України
передбачено, що зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Оскільки зменшення розміру пайової
участі у розвитку інфраструктури
населеного пункту на суму кошторисної
вартості збудованих інженерних мереж
або об'єктів інженерної інфраструктури
поза межами забудовуваної земельної
ділянки передбачена безпосередньо
законом (ч,5 ст.30 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності»), то відповідно до ч.І ст.598
ЦК України зобов»язання відповідача
щодо сплати 532 806,49 грн. пайового внеску
за договором про пайову участь № 254 від
04.12.2009р. в частині суми 450 038,11 грн.
(кошторисна вартість збудованої
зовнішньої каналізаційної мережі
об»єкта будівництва) вважаються
припиненими в цій частині на підставі
ч.5 ст.30 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно з актами приймання виконаних
будівельних робіт примірної форми
№КБ-2в за березень 2013 та квітень 2013
року, за виконані ТзОВ «САЛКОН-2012»
роботи по будівництву зовнішньої
мережі каналізації багатоквартирного
будинку по вул. Личаківській, 104
відповідно до договору підряду №1501 від
15 січня 2013 року замовником ОСОБА_7 було
проведено оплату в сумі 450 038,11 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями №7 від 10 квітня 2013 року на
суму 47 570, 00 грн., №9 від 23 квітня 2013 року
на суму 4 185,00 грн., №11 від 24 квітня 2013
року на суму 398 283,11 грн.

Як вбачається з довідки №29 від 21 жовтня
2013 року, виданої ЛКП «Львівводоканал»
мережі водопроводу та каналізації,
побудовані у відповідності до проекту
№1002-00-ЗВК, 1002-01-ЗПіМ, який розроблено
проектною організацією ТзОВ «Арніка»,
згідно технічних умов №15-365 від 09
лютого 2010 року виданих замовнику:
ОСОБА_4, здано в експлуатацію: акт №30
від 17 жовтня 2013 року про приймання
закінченого будівництва водопровідної
та каналізаційної мережі житлового
будинку по вул. Личаківській, 104;
виконано підключення до мереж
водопроводу та каналізації згідно, Акт
№29 приймання виконаних будівельних
робіт за січень 2013 року (а.с.175).

Відповідно до декларації про
готовність об'єкта до експлуатації
багатоповерхова житлова забудова з
вбудованими офісними приміщеннями і
автостоянками на вул. Личаківській, 104 в
м.Львові, замовником якої є відповідач
ОСОБА_4, прийнято в експлуатацію
(а.с.172-174).

Довідкою №29 від 21 жовтня 2013 року,
виданою ЛКП «Львівводоканал»
підтверджується факт будівництва
такої мережі відповідно до виданих
ЛМКП «Львіводоканал» технічних умов
№15-365, а відповідно підтверджується й
необхідність будівництва такої
каналізаційної мережі відповідно до
виданих технічних умов.

Таким чином, апеляційний суд,
відповідно до ст.308 ЦПК України, прийшов
до висновку про ухвалення рішення
судом першої інстанції з додержанням
норм матеріального та процесуального
права. Судом також дотримано вимоги
справедливості судового рішення,
зважаючи на характер спірних
правовідносин, цілі та мету
регулювання суспільних відносин
нормами чинного законодавства у сфері
містобудування та розвитку
інфраструктури населеного пункту з
врахуванням обставин, що мають
значення у справі, а саме спорудження
коштами відповідача інженерної мережі
водопостачання та водовідведення
тривалої протяжності поза межами
приватної земельної ділянки, що
підлягає прийняттю у комунальну
власність з можливістю використання в
інтересах громади міста.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Львова від 27 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення й
може бути оскаржена протягом 20-ти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Н.Л. Шумська

Судді:
Р.В. Савуляк

М.М. Шандра