Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/3555/14Головуючий у 1-й інстанції Боровікова А.І.
Суддя-доповідач Гончар М.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Савченко О.В.

суддів Стрелець Л.Г., Гончар М.С.

при секретарі Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_7, який діє в особистих інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя, МКП "Основаніє" про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року позивачі звернулися до суду із вищезазначеним позовом, в якому на підставі ст.ст. 64 - 65, 71- 72 ЖК України просили визнати ОСОБА_7, 1971 р.н., ОСОБА_9, 1996 р.н. та ОСОБА_8, 2002 р.н., такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_3.

В обґрунтування свого позову зазначали, що у даному випадку підставою звернення до суду є непроживання ОСОБА_7 та його дітей у квартирі у період з 15.01.2013 року, тобто більше шести місяців поряд, без поважних причин. З 15.01.2013 року відповідач не намагався ніяким чином вселитися у квартиру. Обов'язки по оплаті комунальних послуг та квартирній платі відповідач ОСОБА_7 не виконує, з часу реєстрації ним у квартирі його неповнолітніх дітей, а саме, з 2008 року він жодного разу не ніс витрати по оплаті вказаних послуг по квартирі. Ніяких перешкод відповідачам у користуванні квартирою з боку позивачів не чинилося.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2014 року у цій справі визнано ОСОБА_9 таким, що втратив право користування у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1.

У іншій частині позову відмовлено.

Зазначене заочне рішення судом першої інстанції за заявою відповідачів у цій справі не переглядалось.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині, позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у своїй апеляційній скарзі просили останнє скасувати в частині відмови у задоволенні їх позовних вимог про визнання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_3, винести у цій частині нове рішення, яким визнати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_3.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 29.07.2014 року апеляційне провадження у цій справі за вищезазначеною скаргою позивачів було відкрито (т.с. 1 а.с.144).

Відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_7, який діє в особистих інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, жодного разу не з'явились до апеляційного суду у судові засідання у цій справі (21.08.2014 року о 10.15 годині, 18.09.2014 року о 16.30 годині, 16.10.2014 року о 11.30 годині, 13.11.2014 року о 09.30 годині, 11.12.2014 року о 15.00 годині).

При цьому, відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_7, який діє в особистих інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, повідомлялись про час та місце розгляду цієї справи апеляційним судом із додержанням усіх можливих заходів та порядку вручення судових повісток, передбачених ст. 76 ЦПК України, а саме:

- за місцем реєстрації: АДРЕСА_3) (т.с. 209-211, судові повістки повернулись на адресу апеляційного суду без вручення т.с. 2 а.с.7);

- за останнім відомим фактичним місцем проживання через членів сім'ї: АДРЕСА_2 (т.с. 1 а.с. 164), яка була приватизована свого часу у тому числі на відповідача ОСОБА_9 та на дружину відповідача ОСОБА_7 і мати відповідачів ОСОБА_9 і ОСОБА_8 - ОСОБА_10 (т. с. 1 а.с. 67), яка досі залишається зареєстрованою у цій квартирі (т.с. 1 а.с.234);

- за телефоном, зазначеним відповідачами в іншій цивільній справі у своєму позові (т.с. 1 а.с.235, т.с. 2 а.с.21-22) та в особовій справі ЗОШ № 103 учня ОСОБА_8 та працівника ОСОБА_7 (т.с. 2 а.с. 8), проте, за одним - дзвінки заблоковано оператором, за іншим - набраного номеру не існує;

- за останнім відомим місцем роботи та навчання відповідачів (т.с. 1 а.с.178, проте, відповідач ОСОБА_8 закінчив навчання у ДНЗ «Запорізьке машинобудівельне професійне училище» та був відрахований наказом від 27.06.2014 року (т.с. 1 а.с.186); відповідач ОСОБА_7 звільнений із ЗЗШ № 103 наказом від 30.08.2014 року (т.с. 1 а.с.191, т.с. 2 а.с.15), неповнолітня ОСОБА_8 відрахована із ЗЗШ № 103 з 29.08.2014 року зі зміною місця проживання (т.с. 2 а.с.8, 17);

- через житлово-експлуатаційну організацію - МКП «Основаніє» (згідно із актами МКП «Основаніє» від 02.10.2014 року (т.с. 1 а.с. 207) та від 29.10.2014 року (т.с. 1 а.с.224) зі слів сусідки ОСОБА_11 відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з травня 2014 року не проживають за адресою: АДРЕСА_2, проживають в іншому населеному пункті, за цією адресою не з'являються.

При цьому, відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_7, який діє в особистих інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, на виконання ст. 77 ЦПК України не повідомили суд про зміну свого місця проживання (перебування).

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажною причину неявки усіх відповідачів у цій справі та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю усіх відповідачів.

Представники належним чином повідомлених про час та місце розгляду цієї справи апеляційним судом третіх осіб: МКП «Основаніє» та Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя (т.с. 3-4) у судове засідання 11.12.2014 року не з'явились.

При цьому, треті особи клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя про причини неявки свого представника суд не повідомив.

МКП «Основаніє» через свого представника подало на дане судове засідання заяву (т.с. 2 а.с.23-24), в якій просило розглядати дану справу без участі їх представника.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажною причину неявки представників третіх осіб у дане судове засідання та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині в межах доводів апеляційної скарги позивачів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна позивачів підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 307 ч.1 п. 2 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи позивачам у цій справі в частині задоволення їх позовних вимог щодо визнання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_3, виходив з того, що позивачами всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України не надано суду достатніх доказів на підтвердження тієї обставини, що останні не проживають у спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, крім того, будучі неповнолітньою, відповідачка ОСОБА_8 не має можливості у повній мірі реалізувати своє право користування житловим приміщенням у спірній квартирі, позбавлення права користування останньої жилою площею у спірній квартирі позбавить право неповнолітньої дитини на прийняття участі у приватизації зазначеної квартири.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

Оскільки, як правильно було встановлено судом першої інстанції, на час розгляду цієї справи у спірній квартирі АДРЕСА_3, зареєстрованими є сторони у цій справі (позивачі: ОСОБА_2 (прізвище змінено на «ОСОБА_2» у зв'язку із укладенням шлюбу із ОСОБА_13 09.04.2014 року, т.с. 1 а.с.133), ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та відповідачі: ОСОБА_7 з дітьми ОСОБА_9, 1996 р.н., та ОСОБА_8, 2002 р.н.,) при цьому, діти відповідача ОСОБА_7 - відповідачі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 без згоди інших повнолітніх зареєстрованих осіб цієї квартири в силу вимог закону, так як на момент реєстрації останні були неповнолітніми (т.с. 1 а.с. 62, 70).

Оскільки, на реєстрацію за місцем реєстрації батьків їх неповнолітніх дітей письмової згоди всіх інших повнолітніх зареєстрованих осіб цієї спірної квартири не було потрібно.

Встановлено, що 19.04.2014 року відповідач ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7, набув повноліття (т.с. 1 а.с. 106).

Особовий рахунок у спірній квартирі відкритий на ОСОБА_7 (т.с. 1 а.с.19, 107-108).

Спірна квартира складається з чотирьох кімнат (т.с. 1 а.с.20), є комунальною власністю і знаходиться на обслуговуванні МКП «Основаніє».

Проте, як правильно було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 та діти останнього - ОСОБА_9 та ОСОБА_8 фактично не мешкають у спірній квартирі, зокрема з 15.01.2013 року, речей та майна, належних відповідачам у спірній квартирі немає, перешкод у користуванні квартирою з боку позивачів відповідачу ОСОБА_7 та його дітям з боку позивачів не чинилося; ОСОБА_7 не сплачує квартплату та інші комунальні послуги по спірній квартирі (т.с. 1 а.с.110-112); фактичним місцем проживання відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуємого рішення у цій справі була квартира АДРЕСА_2 (акт МКП «Основаніє» (т.с. 1 а.с. 18), покази свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15 у судовому засіданні у суді першої інстанції 27.06.2014 року (т.с. 1 а.с.116-119), відповідь ЗЗШ № 97 від 15.04.2014 року (т.с. 1 а.с.59-60), відповідь Управління з питань охорони здоров'я від 17.04.2014 року (т.с. 1 а.с.63) та від 16.06.2014 року (т.с. 1 а.с.105), відповідач ОСОБА_8, навіть, приймав участь у приватизації у 2000 році кв. АДРЕСА_2 (т.с. 1 а.с.67), особова справа учня ЗЗШ № 97 ОСОБА_8 (т.с. 1 а.с.72-73, 77), особова справа працівника ЗЗШ № 103 ОСОБА_7 (т.с. 1 а.с.74-75).

Хоча, на виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 02.08.2011 року ОСОБА_7 було вселено у спірну квартиру, останньому наданий позивачами у цій справі ключ від вхідної двері вищезазначеної квартири, державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження від 13.12.2011 року (т.с. 1 а.с. 8).

Ці обставини встановлені рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.10.2012 року (т.с. 1 а.с.7-8), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15.01.2013 року (т.с. 1 а.с.9-11) в іншій цивільній справі за участю тих самих осіб, тому доказуванню в силу вимог ст. 61 ч. 3 ЦПК України у цій справі не підлягають.

Однак, ОСОБА_7, отримавши ключі від спірної квартирі АДРЕСА_3, в останню разом з дітьми ОСОБА_9, 1996 р.н., та ОСОБА_8, 2002 р.н., не вселився, речей та майна у квартиру не завозив, у квартирі не проживає.

Разом з тим, рішенням Комунарского районного суду м. Запоріжжя від 15.10.2012 року (т.с. 1 а.с.7-8), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15.01.2013 року (т.с. 1 а.с.9-11) в іншій цивільній справі у задоволенні позову позивачів до ОСОБА_7, який діє в особистих інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про визнання останніх втратившими право користування спірною квартирою на підставі ст. 107 ЖК України (вибуття відповідачів на інше постійне місце проживання) було відмовлено.

Тому, позивачі на підставі ст. 71-72 ЖК України звернулися до суду із вищезазначеним позовом до відповідачів у цій справі з підстав непроживання останніх без поважних причин у спірній квартирі, починаючи з 15.01.2013 року (дати набрання законної сили рішенням Комунарского районного суду м. Запоріжжя від 15.10.2012 року), тобто понад 6 (шість) місяців поряд.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України " № 2 від 12.04.85 року (з подальшими змінами та доповненнями) наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився.

Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

При вищевикладених обставинах, висновки суду першої інстанції в оскаржуємій частині рішення не ґрунтуються на законі, ст. ст. 71-72 ЖК України, та наявних у справі доказах, суперечать встановленим самим судом першої інстанції фактичним обставинам цієї справи.

Не можна вважати законною відмову суду першої інстанції позивачам у цій справі у задоволенні їх позовних вимог щодо визнання ОСОБА_7 та неповнолітньої ОСОБА_8 такими, що втратили право користування спірною квартирою АДРЕСА_3, через те, що будучі неповнолітньою, відповідачка ОСОБА_8 не має можливості у повній мірі реалізувати своє право користування житловим приміщенням у спірній квартирі, позбавлення права користування останньої жилою площею у спірній квартирі позбавить неповнолітню дитину права на прийняття участі у приватизації зазначеної квартири.

Оскільки, право користування квартирою АДРЕСА_3, яка не належить до приватного житлового фонду дитини ОСОБА_8, 2002 р.н., є похідним від права користування цією квартирою її батька ОСОБА_7, а не навпаки.

Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що відповідач ОСОБА_7, як батько неповнолітньої ОСОБА_8, 2002 р.н., та сама неповнолітня не мешкають у вищезазначеній спірній квартирі з 15.01.2013 року, тобто понад 6 (шість) місяців на час ухвалення 27.06.2014 року) судом першої інстанції оскаржуємого рішення у цій справі без поважних причин.

Докази протилежного у матеріалах цієї справи на час апеляційного перегляду останньої в оскаржуємій частині рішення суду першої інстанції відсутні.

В силу вимог ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно із ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 є належними позивачами у цій справі, оскільки мають право користування зазначеною спірною квартирою, належним чином зареєстровані в останній.

Позивачі на виконання вимог ст. 11 ч. 3 ЦПК України надали суду першої інстанції достатньо належних доказів (письмові докази, покази свідків) в обґрунтування своїх позовних вимог до ОСОБА_7, який діє в особистих інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, 2002 р.н., щодо визнання останніх такими, що втратили про користування спірною квартирою, та на підтвердження відсутності поважних причин для непроживання цих відповідачів у спірній квартирі понад 6 (шість) місяців, починаючи з 15.01.2013 року.

Суд першої інстанції з порушенням вимог ст. 212 ЦПК України надав оцінку цим доказам позивачів взагалі (недостатньо), не зазначивши в оскаржуємому рішенні в оскаржуємій частині, чому він відмовляє у прийнятті кожного конкретного доказу позивачів та останніх в їх сукупності.

В силу вимог ст. 212 ч. 2 ЦПК України жоден доказ не має для суду насамперед встановленого значення.

Ця вимога мала також застосовуватись судом першої інстанції при ухваленні оскаржуємого рішення в оскаржуємій частині при оцінці пояснень, наданих у судовому засіданні 19.05.2014 року (т.с. 1 а.с.93) представником третьої особи - органу опіки та піклування ОСОБА_16 (т.с. 1 а.с.92) щодо захисту прав неповнолітньої ОСОБА_8, 2002 р.н.

Оскільки, порушень житлових прав неповнолітньої ОСОБА_8, 2002 р.н., задоволенням позову позивачів в оскаржуємій частині при вищевикладених обставинах колегією суддів апеляційного суду не вбачається.

Крім того, в силу вимог ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років мають захищати у суді їх законні представники - відповідно їх батьки.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивачів є такими, що ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, ухвалено з порушенням вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України.

За таких обставин, заочне рішення суду першої інстанції у цій справі в оскаржуємій частині в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачів у цій справі щодо визнання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_3 слід скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги позивачів у цій частині задовольнити; визнати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_3.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2014 року в оскаржуємій частині в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачів у цій справі щодо визнання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_3 скасувати.

Ухвалити у цій частині нове рішення, яким вказані позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити.

Визнати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_3.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Савченко О.В.Стрелець Л.Г.Гончар М.С.