АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/632/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Руденко В.В. Доповідач -
Петешенкова М.Ю. Категорія 5
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Петешенкової М.Ю.

суддів -
Дерев'янка О.Г., Черненкової Л.А.

при секретарі -
Кириченко М.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 12
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом виселення, зобов'язання вчинити
певні дії, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2012 року позивач звернувся до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що він є власником
житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі - продажу від 04 липня
2000 року укладеного з ВАТ «Металургмаш»,
який використовувався в якості
гуртожитку для тимчасового поселення у
ньому одиноких працівників
підприємства. Після придбання
вказаного гуртожитку було
встановлено, що в двох кімнатах мешкали
відповідачі, які не мали трудових
відносин ані з попереднім, а ні з
теперішнім власником будинку.
Самоуправно, без його згоди, як
власника житла, відповідачі розширили
жилу площу, заселивши кімнати НОМЕР_1 та
НОМЕР_2 загальною площею 38 кв. м.

З набуттям права власності на будинок
АДРЕСА_1, з метою здійснення
підприємницької діяльності, він почав
надавати жилі приміщення для
проживання окремим громадянам з
наданням їм послуг з утримання будинку
і прибудинкової території.

Будучі власником будинку, він
звернувся до відповідачів з проханням
надати йому копію чи оригінал ордеру на
їх вселення та тимчасове проживання у
приміщення гуртожитку, копії паспортів
з відміткою про їх реєстрацію в
кімнатах НОМЕР_1, НОМЕР_2 будинку
АДРЕСА_1. Однак вказані його вимоги не
виконані, чим саме йому спричинено
моральну шкоду, яку він оцінює в 5 000 грн.

У зв язку з викладеним, позивач просив
усунути йому перешкоди в реалізації
права власності на кімнати НОМЕР_1,
НОМЕР_2 в житловому будинку АДРЕСА_1,
шляхом виселення відповідачів та
зняття їх з реєстрації, зобов язавши
сектор громадянства, імміграції та
реєстрації та реєстрації фізичних осіб
Дніпропетровського МВ УМВС України в
Дніпропетровській області зняти з
реєстраційного обліку відповідачів, а
також стягнути на його користь
спричинену моральну шкоду в розмірі 5 000
грн .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровськ від 12
листопада 2013 року у задоволені
позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено (а.с.
179-181).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції - залишити без змін з
наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України -
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 9 ч. 4 ЖК України ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, позивач ОСОБА_2
отримав право власності на нерухоме
майно (будівлю гуртожитку АДРЕСА_1) на
підставі договору купівлі-продажу від
04 липня 2000 року, укладеного з ВАТ
«Металургмаш».

До укладення вищевказаного договору,
будинок використовувався власником в
якості гуртожитку.

Згідно ордеру №8, який був виданий
на підставі спільного рішення
адміністрації і профкому ВАТ
«Металургмаш», протокол №56 від 22
грудня 1998 року, ОСОБА_3 та сім»ю з двох
осіб надано право займати 2 кімнати № 16
та 18 площею 37,9 кв.м. в будинку АДРЕСА_1,
де відповідачі є зареєстрованими в
установленому законом порядку.

Відповідно до ст. 129 ЖК України на
підставі рішення про надання жилої
площі в гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є єдиною підставою для вселення на
надану житлову площу.

Згідно з ч. 1,3 ст. 132 ЖК України
сезонні, тимчасові працівники і особи,
які працювали за строковим трудовим
договором і які припинили роботу,
підлягають виселенню без надання
іншого жилого приміщення з гуртожитку,
який їм було надано у звязку з роботою
чи навчанням. Інших працівників
підприємств, установ, організації, які
поселилися в гуртожиток в звязку з
роботою, може бути виселено без надання
іншого жилого приміщення у разі
звільнення за власним бажанням без
поважних причин, за порушення трудової
дисципліни або вчинення злочину.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив, що відповідачі не
відносяться до осіб, які підлягають
виселенню з приміщення гуртожитку без
надання іншого приміщення, тому вимоги
позивача є безпідставними, такими, що
не підлягають задоволенню.

Посилання апелянта в апеляційний
скарзі на те, що наданий відповідачами
ордер є підроблений, не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки належних
доказів в підтвердження даного факту
суду першої та апеляційної інстанції
не було надано.

Приведені в апеляційній скарзі інші
доводи не можуть бути прийнятті до
уваги, оскільки вони не свідчать про
незаконність та необгрунтованість
рішення суду та фактично зводяться до
переоцінки доказів по справі і незгоди
з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду постановлено
у відповідності з вимогами закону та не
має підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
12 листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: