АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1622/5114/12
Номер провадження 22-ц/786/2612/14
Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.
Доповідач Бондаревська С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року м. Полтава Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Полтавської
області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.

при секретарі: Коваль А.А.

за участю адвоката - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну
справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_3

на рішення Октябрського районного
суду м. Полтави від 28 листопада 2012 року

та на ухвалу Октябрського районного
суду м. Полтави від 05 лютого 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, НАСК «Оранта» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданих
дорожньо-транспортною пригодою.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2012 року позивачі
ОСОБА_4,ОСОБА_5 звернулися до суду з
зазначеним позовом до ОСОБА_3, НАСК
«Оранта» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданих дорожньо-транспортною
пригодою, посилаючись на те, що 06 травня
2009 року близько 08 год. 45 хв. водій
ОСОБА_6, керуючи автомобілем НОМЕР_1,
рухаючись по вул. Харківське шосе в м.
Полтаві, порушивши Правила дорожнього
руху України, виїхав на смугу
зустрічного руху, де здійснив
зіткнення з автомобілем НОМЕР_2,
під керуванням ОСОБА_4.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної
пригоди було пошкоджено вказаний
транспорт-ний засіб, який належить
позивачу ОСОБА_4 Окрім того, ОСОБА_4
були спричинені тілесні ушкодження
легкого ступеня тяжкості, що
спричинили короткочасний розлад
здоров»я, а ОСОБА_5 - тілесні ушкодження
середнього ступеня тяжкості по ознаці
тривалого розладу здоров»я, в зв»язку
з чим позивачам було завдано як
моральної, так і майнової шкоди.

Постановою Октябрського районного
суду м. Полтави від 19 січня 2010 року
винним у скоєнні даної
дорожньо-транспортної пригоди був
визнаний ОСОБА_6, який перебуває на
обліку у психоневрологічному
диспансері з приводу психічних
розладів, та який, згідно висновку
лабораторної психіатричної
експертизи, під час ДТП знаходився в
стані неосудності. В зв»язку з цим
вказаною постановою до ОСОБА_6 були
застосовані примусові заходи
медичного характеру.

За вказаних обставин, відповідно до ч. 2
ст. 1186 ЦК України, позивачі просили
стягнути заподіяну їм шкоду з ОСОБА_3, з
якою ОСОБА_6 з 2007 року
перебуває у зареєстрованому шлюбі та
якій, як дружині, було відомо про
психічні розлади чоловіка, однак не
було вжито заходів щодо недопущення
ОСОБА_6 до керування транспортним
засобом.

Окрім того, позивачі вказували, що на
момент ДТП цивільно-правова
відповідальність

ОСОБА_6 знаходилася під страховим
захистом в HACK «Оранта» згідно полісу
№ ВВ/8431637, якою вказану подію
було визнано страховим випадком та
відповідно до умов страхування, їм, як
потерпілим особам, здійснено страхове
відшкодування за шкоду, завдану їх
здоров»ю та майну.

На підставі викладеного, позивачі
просили стягнути: з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 953 грн. 96 коп. у відшкодування
витрат, понесених у зв»язку з
проведенням автотоварознавчих
досліджень з визначення розміру
матеріального збитку та оцінки
вартості пошкодженого автомобіля
(залишків); а також 5000 грн. у
відшкодування завданої моральної
шкоди; стягнути з HACK «Оранта» на
користь ОСОБА_5 - 2550 грн. у
відшкодування завданої моральної
шкоди; з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5
стягнути 22 450 грн. у відшкодування
завданої моральної шкоди.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 28 листопада 2012 року позов
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 953
грн. 96 коп. у відшкодування витрат,
понесених з проведенням
автотоварознавчих досліджень з
визначення розміру матеріального
збитку та оцінки вартості пошкодженого
автомобіля (залишків).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 5000
грн. у відшкодування завданої
моральної шкоди.

Стягнуто з HACK «Оранта» на користь
ОСОБА_5 2550 грн. у відшкодування
завданої моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5
22 450 грн. у відшкодування завданої
моральної шкоди.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалою Октябрського районного суду м.
Полтави від 05 лютого 2014 року поновлено
строк пред»явлення виконавчого листа
до виконання по даній справі.

З рішенням та ухвалою суду не
погодилася відповідачка ОСОБА_3,
оскарживши їх в апеляційному порядку. В
апеляційній скарзі на рішення
Октябрського районного суду м.
Полтави від 28 листопада 2012 року, ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просила рішення суду змінити в частині
стягнення з неї на користь ОСОБА_4 953
грн. 96 коп. на відшкодування
матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної
шкоди, стягнення з неї на користь
ОСОБА_5 22 450 грн. на відшкодування
моральної шкоди; відмовити у
задоволенні цієї частини позовних
вимог, а також просила виключити з
резолютивної частини рішення суду
частину щодо стягнення з неї 214 грн. 60
коп. судового збору.

В апеляційній скарзі на ухвалу
Октябрського районного суду м. Полтави
від 05 лютого 2014 року, ОСОБА_3,
просила оскаржувану нею ухвалу суду
скасувати, постановити нову ухвалу,
якою відмовити ОСОБА_4, ОСОБА_5 у
задоволенні заяви про поновлення
строку пред»явлення до виконання
виконавчого документу. Вважає, що
вказана ухвала постановлена з
порушенням норм процесуального права.

На апеляційні скарги ОСОБА_3 своє
заперечення подали позивачі ОСОБА_4,
ОСОБА_5, в якому спростовуючи доводи
відповідача, просили апеляційні скарги
- відхилити, а судові рішення - залишити
без змін, як законні та обґрунтовані.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, приходить до висновку, що
апеляційні скарги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення
з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується наявними у справі
доказами, що 06 травня 2009 року близько 08
год. 45 хв. водій ОСОБА_6, керуючи
автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул.
Харківське шосе у м. Полтаві,
порушивши п. 10.1 Правил дорожнього руху
України, виїхав на смугу зустрічного
руху, де здійснив зіткнення з
автомобілем НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_4.

У результаті цієї
дорожньо-транспортної пригоди було
пошкоджено транспортний засіб ВАЗ-2106,
д.н.з. НОМЕР_3, який належить ОСОБА_4

Згідно висновку автотоварознавчого
дослідження вартість матеріального
збитку, завданого позивачу з технічної
точки зору, складає 14452 грн. 97 коп., при
цьому встановлено, що транспортний
засіб «ВАЗ-2106», д.н.з. НОМЕР_3 «до
відновлення економічно не доцільний»
/фактично автомобіль фізично знищено/.

В зв»язку з проведенням вказаного
автотоварознавчого дослідження
ОСОБА_4 понесені витрати в розмірі 553
грн. 96 коп., а саме: 500 грн. - оплата
послуг суб»єкта оціночної діяльності
ОСОБА_7; 53 грн. 96 коп. - витрати на
телеграфне повідомлення про
проведення огляду пошкодженого
транспортного засобу.

Окрім того, судом встановлено, що в
результаті дорожньо-транспортної
події було завдано також шкоди
здоров»ю позивачів.

Так, згідно висновку судово-медичної
експертизи № 1221 ОСОБА_4 спричинені
тілесні ушкодження легкого ступеня
тяжкості, що спричинили короткочасний
розлад здоров'я /а.с. 10-17/.

Згідно висновку судово-медичної
експертизи № 991 ОСОБА_5 спричинені
тілесні ушкодження середнього ступеня
тяжкості (по ознаці тривалого розладу
здоров'я) у вигляді перелому нігтьової
фаланги 1-го пальця лівої кісті,
закритої черепно-мозгової травми,
струсу головного мозку, гематоми
м'ягких тканин обличчя /а.с.18-24/.

Вищезазначені обставини та факт
скоєння ОСОБА_6 суспільно-небезпечного
діяння, передбаченого ст. 286 ч.1 КК
України, встановлені Октябрським
районним судом м. Полтави під
час розгляду кримінальної справи
№09236062 /номер провадження
№1-201/2010 р./.

Також судом встановлено, що ОСОБА_6
перебуває на обліку у
психоневро-логічному диспансері з
приводу психічних розладів.

За постановою Октябрського районного
суду м. Полтави від 19 січня 2010 року,
ухваленою у вищевказаній кримінальній
справі, до ОСОБА_6, який під час скоєння
дорожньо-транспортної пригоди,
внаслідок загострення хронічного
психічного захворюван-ня перебував у
стані, коли не міг усвідомлювати свої
дії та керувати ними, та який, згідно
висновку лабораторної психіатричної
експертизи, потребує застосування
примусових заходів медичного
характеру, - застосовано примусові
заходи медичного характеру у вигляді
надання амбулаторної психіатричної
допомоги в примусовому порядку /а. с. 9/.

Далі судом встановлено, що ОСОБА_6 з 2007
року перебуває у зареєстрованому шлюбі
з ОСОБА_3

На момент ДТП цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_6 знаходилась
під страховим захистом в HACK «Оранта»
згідно полісу № ВВ/8431637 /а. с. 5/.

Зазначеним Страховиком вказану подію
було визнано страховим випадком, в
зв'язку з чим у подальшому, у
відповідності до умов страхування
даного виду, здійснено страхове
відшкодування потерпілим особам
(позивачам) за шкоду, завдану їх
здоров'ю та майну. а саме: 12702 грн. 85 коп.
ОСОБА_4 - за шкоду, завдану майну (в
порядку, встановленому п. 30.2 ст. Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів»). При цьому встановлено, що
проведення оцінки вартості
пошкодженого автомобіля (залишків)
коштувала ОСОБА_4 400 грн. ОСОБА_5
здійснено страхове відшкодування у
розмірі 2088 грн.11 коп. - за шкоду,
завдану здоров'ю, а саме: витрати
потерпілої у зв'язку з її лікуванням в
порядку, встановленому п. 24.1 ст. 24
вищевказаного Закону України.

Правильно також судом встановлено, що
внаслідок дорожньо-транспортної події
крім майнової шкоди, позивачам було
завдано також моральної шкоди, яка
полягає у фізичному болю та душевних
стражданнях, яких позивачі зазнали у
зв»язку з ушкодженням здоров»я, а також
у зв»язку з протиправною поведінкою
щодо них, а також у душевних
стражданнях, яких ОСОБА_4 зазнав у
зв»язку з пошкодженням його майна.

До того ж винною особою та
відповідачкою було відмовлено
позивачам у добровільному
відшкодуванні шкоди, що в свою чергу
додатково вплинуло на погіршення
психологічного стану позивачів, як
потерпілих внаслідок ДТП осіб.

Колегія суддів погоджується також з
висновком місцевого суду про те, що
душевні страждання позивачів призвели
до порушення нормальних життєвих
зв»язків з оточуючими через погіршення
здоров»я, неможливість продовження
активного громадського життя та
з цих підстав вважає
обґрунтованим визначений судом розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди позивачам.

У відповідності до п. 22.3 ст. 23
зазначеного Закону, страховиком
відшкодовується моральна шкода,
передбачена пунктами 1, 2 частини другої
статті 23 ЦК України. Така шкода
відшкодовується у встановленому
судом розмірі відповідно до вимог
статті 23 ЦК України. При цьому
страховик відшкодовує не більше 5
відсотків ліміту, визначеному у пункті
9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між
сумою відшкодування, визначеною
судом, та сумою, яка має бути
відшкодована страховиком, сплачує
особа, яку визнано винною у
скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди.

Якщо судом встановлено відшкодувати
потерпілому моральну шкоду,
передбачену пунктами 3, 4 частини другої
статті 23 ЦК України, таке відшкодування
у розмірі, визначеному судом, здійснює
особа, яку визнано винною у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки згідно страхового полісу №
ВВ/8431637 ліміт відповідальності
Страховика за шкоду, заподіяну життю і
здоров'ю потерпілого визначено у
розмірі 51000,00 грн., місцевий суд дійшов
вірного висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_5 в частині стягнення на її
користь з НАСК «Оранта» моральної
шкоди в межах встановленого ліміту
відповідальності Страховика, а саме у
розмірі 2550 грн. - підлягають до
задоволення. Рішення в цій частині
позовних вимог є законним і
обґрунтованим та ніким зі сторін не
оскаржується.

За нормами ч. 2 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини фізичної чи
юридичної особи, яка її завдала, якщо
шкоди завдано каліцтвом , іншим
ушкодженням здоров»я внаслідок дії
джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно до ч. 2 ст. 1186 ЦК України якщо
шкоди було завдано особою, яка не
усвідом-лювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними у зв'язку з
психічним розладом або недоумством,
суд може постановити рішення про
відшкодування цієї шкоди її чоловіком
(дружиною), батьками, повнолітніми
дітьми, якщо вони проживали разом з
цією особою, знали про її психічний
розлад або недоумство, але не вжили
заходів щодо запобігання шкоді.

Таким чином, встановивши факт
понесення ОСОБА_4 витрат у зв»язку з
проведенням автотоварознавчих
досліджень з визначення розміру
матеріального збитку та оцінки
вартості пошкодженого автомобіля
/залишків/, а також заподіяння
позивачам моральної шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталась з вини ОСОБА_6, який під
час ДТП знаходився в стані
неосудності, місцевий суд дійшов
вірного висновку про обґрунтованість
позовних вимог та наявність,
відповідно до норм ч. 2 ст. 1186 ЦК України,
правових підстав для задоволення
позову та стягнення з ОСОБА_3
на користь позивачів як майнової так і
моральної шкоди. При цьому суд
правомірно виходив з того, що ОСОБА_3, як
дружина ОСОБА_6, яка знаходилась з 2007
року з ним у зареєстрованому шлюбі,
знала про перебування останнього на
обліку у психоневро-логічному
диспансері з приводу психічних
розладів, але не вжила будь-яких
заходів щодо запобігання шкоді,
зокрема щодо недопущення ОСОБА_6 до
керування транспортним засобом.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3
на те, що їй не було відомо про
існування психічного захворювання її
чоловіка, а також на те, що під час
скоєння ДТП вона з ОСОБА_6 разом не
проживала через сварку, не знайшли
свого підтвердження в ході
судового розгляду. Крім того, як
вбачається з досліджених апеляційним
судом матеріалів кримінальної справи
№09236062 /провадження № 1-201/10/ по
обвинуваченню ОСОБА_6 за ст. 286 ч.1 КК
України, а саме протоколу допиту ОСОБА_3
в якості свідка в ході досудового
слідства від 17 липня 2009 року, а також
протоколу судового засідання
Октябрського районного суду м. Полтави
від 18 січня 2010 року, ОСОБА_3
свідчила, що проживає близько півтора
роки разом зі своїм чоловіком - ОСОБА_6,
знаходиться з ним у шлюбі з серпня 2007
року. Вказувала, що знає про те, що
чоловік перебуває на обліку в
психоневрологічному диспансері та до
ДТП раніше піддавався лікуванню в
зв»язку з розладом психіки при цьому
відзначала випадки неадекватної
поведінки ОСОБА_6 /а.с. 57, 129-131
кримінальної справи/.

За наведених вище обставин, колегія
суддів не погоджується як з доводами
апеляційної скарги про те, що позов до
ОСОБА_3 заявлено безпідставно, так і з
посиланням на те, що позивачами не
доведено наявності моральної шкоди та
не обґрунтовано її розміри.

Так судом першої інстанції достовірно
встановлено, підтверджується
зібраними у справі доказами в їх
сукупності, що внаслідок
дорожньо-транспортної події
позивачам, окрім майнової шкоди, було
завдано також моральної шкоди, яка
полягає у фізичному болю та душевних
стражданнях, яких позивачі зазнали у
зв»язку з ушкодженням здоров»я, а також
у зв»язку з протиправною поведінкою
щодо них, а також у значних
стражданнях, яких ОСОБА_4 зазнав у
зв»язку з пошкодженням його майна.

При цьому розмір грошового
відшкодування моральної шкоди судом
правомірно визначено з урахуванням
характеру правопорушення, глибини та
тривалості фізичних та душевних
страждань позивачів, а також з
урахуванням вимог розумності та
справедливості.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої
інстанції, як і не підтверджують
належними доказами їх
неправомірність

З огляду на те, що рішення суду
відповідає вимогам закону, зібраним у
справі доказам, обставинам справи,
підстав для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі,
колегія суддів не вбачає.

18 грудня 2013 року стягувачі /позивачі/
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 звернулися до суду з
заявою про поновлення пропущеного
строку для пред»явлення виконавчого
документу до виконання, встановленого
до 10 грудня 2013 року, вказуючи, що строк
вони пропустили в зв»язку з тим, що
їм не були відомі дані, що
ідентифікують боржника /а. с. 117-118/.

Ухвалою Октябрського районного суду м.
Полтави від 05 лютого 2014 року поновлено
строк пред»явлення виконавчого листа
до виконання по справі за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, НАСК «Оранта»
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданих
дорожньо-транспортною пригодою.

Задовольняючи заяву позивачів про
поновлення строку на пред'явлення
виконавчого листа до виконання,
місцевий суд виходив з того, що
підстави пропуску такого строку є
поважними, тому пропущений строк
підлягає поновленню.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 24 ЗУ «Про
виконавче провадження» стягувач, який
пропустив строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання,
має право звернутися із заявою про
поновлення пропущеного строку до суду,
який видав відповідний виконавчий
документ, або до суду за місцем
виконання.

За нормами ч. 1 ст. 371 ЦК України,
стягувачам, які пропустили строк для
пред'явлення виконавчого документу до
виконання з причин, визнаних судом
поважними, пропущений строк може бути
поновлено.

За усталеною практикою Європейського
суду виконання остаточних обов'язкових
рішень національних судів становить
невід'ємну частину провадження справи.

Європейський суд наголошує, що п. 1 ст. 6
Конвенції захищає виконання
остаточних судових рішень, які у
державах, що визнали верховенство
права, не можуть залишатися
невиконаними на шкоду одній зі сторін.
Відповідно, виконанню судового рішення
не можна перешкоджати, відмовляти у
виконанні або надмірно його
затримувати. Таким чином, на державу
покладається зобов'язання вжити всіх
необхідних заходів для виконання
остаточних судових рішень.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
ухвала судом першої інстанції
постановлена з додержанням вимог
закону, тому підстави для її скасування
відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст.
ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,
-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 28 листопада 2012 року та
ухвалу Октябрського районного суду м.
Полтави від 05 лютого 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: