АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
інстанції - Козлов Р.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Заришняк Г.М.,
Кабанченко О.А.

при секретарі Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Рада 7» на
ухвалу Печерського районного суду м.
Києва від 06 жовтня 2014 року про відмову в
прийнятті заяви про видачу судового
наказу в справі за заявою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Рада 7»
про видачу судового наказу про
стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИЛА:

ТзОВ «Рада 7», звернулося до суду із
заявою про видачу судового наказу про
стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за
оплату житлово-комунальних послуг.

Ухвалою судді Печерського районного
суду м. Києва від 06 жовтня 2014 року у
прийнятті зазначеної заяви відмовлено
на підставі п. 4 ч. 6 ст. 100 ЦПК України,
оскільки судом не виявилось за можливе
встановити зареєстроване у
встановленому законом порядку місце
проживання боржника.

Не погодившись з такою ухвалою суду,
представник ТзОВ «Рада 7» подав
апеляційну скаргу в якій просив її
скасувати, а справу направити до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

Вказував на те, що ухвала постановлена
з порушенням норм процесуального
права. Судом порушено право заявника на
звернення до суду за правилами
альтернативної підсудності,
передбаченої ч. 8 ст. 110 ЦПК України.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник ТзОВ «Рада 7» доводи
апеляційної скарги підтримала.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення представника заявника,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову в
прийнятті заяви Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рада 7» про видачу
судового наказу про стягнення
заборгованості за житлово-комунальні
послуги з ОСОБА_1, суд першої інстанції
виходив з того, що на момент вирішення
питання про відкриття провадження у
справі отримана судом інформація не
дає можливості встановити
зареєстроване у встановленому законом
порядку місце проживання боржника.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції є
обґрунтованим та в повній мірі
відповідає вимогам
цивільно-процесуального
законодавства України.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ст. 109 ЦПК України, позови до
фізичної особи пред'являються в суд
за зареєстрованим у встановленому
законом порядку місцем її проживання
або за зареєстрованим у встановленому
законом порядку місцем її перебування;
позови до юридичних осіб
пред'являються в суд за їхнім
місцезнаходженням.

Відповідно ч. 8 ст. 110 ЦПК України,
позови, що виникають з договорів, у яких
зазначено місце виконання або
виконувати які через їх особливість
можна тільки в певному місці, можуть
пред'являтися також за місцем
виконання цих договорів.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №14 від 23.12.2011 року «Про практику
розгляду судами заяв у порядку
наказного провадження», наказне
провадження є самостійним і спрощеним
видом судового провадження у
цивільному судочинстві при розгляді
окремих категорій справ, у якому суддя
в установлених законом випадках за
заявою особи, якій належить право
вимоги, без судового засідання і
виклику стягувача та боржника на
основі доданих до заяви документів
видає судовий наказ, який є особливою
формою судового рішення. За змістом ст.
97 ЦПК України, заява про видачу
судового наказу подається до суду
першої інстанції за загальними
правилами підсудності, встановленими
цим Кодексом.

Відповідно до п. 4. ч. 6 ст. 100 ЦПК України,
у разі якщо отримана судом інформація
не дає можливості встановити
зареєстроване у встановленому законом
порядку місце проживання (перебування)
фізичної особи - боржника, суд
відмовляє у прийнятті заяви про видачу
судового наказу.

Як вбачається з відповіді
адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС
України в м. Києві (а.с. 9), враховуючи
наявні відомості відносно особи
боржника, встановити його
зареєстроване місце проживання не
вбачається за можливе.

Відмовляючи у прийнятті заяви ТОВ
«Рада 7» про видачу судового наказу, суд
першої інстанції, виходив з положень п.
4. ч. 6 ст. 100 ЦПК України.

Доводи скаржника про те, що судом не
враховано право звернення до суду із
зазначеною заявою за правилами
альтернативної підсудності, що
передбачена ст. 110 ЦПК України, колегія
суддів не приймає виходячи з
наступного.

За змістом абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму
ВССУ №14 від 23.12.2011 року «Про практику
розгляду судами заяв у порядку
наказного провадження», заява про
видачу судового наказу подається до
суду за загальними правилами
підсудності, встановленими главою 1
розділу III ЦПК. Зокрема, заява
подається до суду за зареєстрованим
у встановленому законом порядку
місцем проживання фізичної особи або
за зареєстрованим у встановленому
порядку місцем її перебування чи
місцезнаходженням юридичної особи
(стаття 109 ЦПК); на вимогу про стягнення
заробітної плати поширюються також
правила підсудності за вибором
заявника - за зареєстрованим місцем
його проживання чи перебування
(частина перша статті 110 ЦПК).

Виходячи з аналізу вищенаведених
положень законодавства та роз'яснень
постанови Пленуму, правила
альтернативної підсудності
розповсюджуються лише на конкретну
категорію справ, що підлягають
розгляду в порядку наказного
провадження, а саме: справ з приводу
стягнення нарахованої, але не
виплаченої заробітної плати.

В усіх інших випадках заяви про видачу
судового наказу подаються згідно ст. 109
ЦПК України.

Разом з тим, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що відмова у
прийнятті заяви не позбавляє права ТОВ
«Рада 7» звернутися зі своїми вимогами
до суду в порядку позовного
провадження.

Отже, судом відмовлено у прийнятті
заяви ТОВ «Рада 7» про видачу судового
наказу з дотриманням норм
процесуального права, а доводи,
наведені в апеляційній скарзі, не
спростовують висновків суду.

Згідно до п.1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Рада 7»
відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м.
Києва від 06 жовтня 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: