Справа № 442/2736/14 Головуючий у 1 інстанції: Коваль Р.Г
Провадження № 22-ц/783/6164/14 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Шумської Н.Л.

при секретарі Бадівській О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 липня 2014 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд із указаною скаргою та просив визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Мазурика Володимира Володимировича щодо виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду по справі №442/1545/13-ц про стягнення із сільськогосподарського ТзОВ «Меденичі» в користь ОСОБА_2 грошову вартість майнових паїв в сумі 399 366, 00 грн., зобов'язати державного виконавця відділу ДВС Дрогобицького МУЮ Мазурика Володимира Володимировича вжити всіх необхідних заходів щодо виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду по справі №442/1545/13-ц.

Оскаржуваною ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 липня 2014 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_2 оскаржив таку в апеляційному порядку. Вважає, що ухвала винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, без повного, об'єктивного та всебічного з'ясування обставин справи.

Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою визнати бездіяльність державного виконавця незаконною та зобов'язати державного виконавця вжити всіх необхідних заходів щодо виконання судового рішення. В обґрунтування вимог посилається на те, що державний виконавець не виконує належним чином свої обов'язки щодо стягнення із боржника вартості майнових паїв в сумі 399 366, 00 грн. Зокрема державний виконавець зволікав з реалізацією наданих йому п.11 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» прав: викликати осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ. В матеріалах справи відсутні докази того, що державний виконавець виносив постанову про привід боржника через органи внутрішніх справ.

Також в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази звернення державного виконавця до суду за встановленням тимчасового обмеження керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням суду. Такий обов'язок передбачено п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до вимог ч. 1, 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний був не пізніше наступного робочого дня після закінчення терміну самостійного виконання рішення суду перевірити виконання боржником рішення суду та встановивши, що боржник не виконує рішення суду без поважних причин, зобов'язаний був накласти на боржника штраф на підставі ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження». У разі повторного невиконання рішення суду боржником державний виконавець зобов'язаний був накласти на боржника штраф у подвійному розмірі та звернутись до правоохоронних органів із поданням про притягнення боржника до кримінальної відповідальності.

Згідно довідки наданої Управлінням статистики у Дрогобицькому районі та витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб керівником сільськогосподарського ТзОВ «Меденичі» являється ОСОБА_5, однак державний виконавець взяв до уваги його пояснення про те, що він не є керівником ТОВ, а тому щодо нього не слід проводити виконавчі дії.

Таким чином державний виконавець не вживає передбачених законом заходів примусового виконання рішення та не в повному обсязі вчиняє виконавчі дії.

Скаржник та зацікавлені особи в судове засідання не з»явилися, хоча належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України про час і місце розгляду справи були повідомлені (а.с.80-84), про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертались, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених цьому законі, що спрямовані на примусове виконання судових рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі рішення).

Згідно ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Матеріали справи встановлено, що на виконанні державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Мазурика В.В. знаходиться виконавчий лист №442/1545/13-2 від 23 січня 2014 року про стягнення з Сільськогосподарського ТзОВ «Меденичі» в користь ОСОБА_2 грошової вартості майнових паїв в сумі 399 366,00грн. Боржнику надано термін для добровільного виконання до 24.02.2014 року. Одночасно із цією ж постановою накладено арешт на все майно, що належить боржнику - сільськогосподарському ТзОВ «Меденичі» та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику - сільськогосподарському ТзОВ «Меденичі».

Викликом державного виконавця від 18.02.2014 року за №1672/09-13 зобов'язано боржника з'явитись до державного виконавця 26.02.2014 року для сплати боргу за вищевказаним виконавчим документом або надати підтверджуючі документи про сплату. Боржника одночасно попереджено про наслідки неявки до державного виконавця. Однак даний виклик повернувся на адресу відправника із зазначенням причини невручення - відсутність боржника за даною адресою.

24 лютого 2014 року при виході за адресою боржника Сільськогосподарського ТзОВ «Меденичі», а саме по вул. Незалежності, 52 смт. Меденичі державним виконавцем складено акт про відсутність боржника за цією адресою, зі слів в.о. голови селищної ради дане підприємство діяльності не веде, керівник невідомий, майна, на яке можна звернути стягнення, не виявлено.

За таких обставин, державний виконавець не встановивши дійсне місцезнаходження боржника був позбавлений можливості виносити постанову про привід боржника через органи внутрішніх справ. А тому доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець зволікав з реалізацією наданих йому п.11 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» прав: викликати осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не дають підстав для висновку про бездіяльність державного виконавця.

Враховуючи неможливість встановлення на час проведення виконавчих дій керівника божника юридичної особи, оскільки із відібраних 24.02.2014 року пояснень у ОСОБА_5, який був керівником ТзОВ «Меденичі» з 2007 до червня 2013 року, останній звільнився за власним бажанням і всі належні документи передав Голові зборів засновників ОСОБА_7, у державного виконавця не було правових підстав для звернення згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» з поданням до суду за встановленням тимчасового обмеження керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Мотиви апелянта на те, що у відповідності до вимог ч.ч.1, 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний був не пізніше наступного робочого дня після закінчення терміну самостійного виконання рішення суду перевірити виконання боржником рішення суду та встановивши, що боржник не виконує рішення суду без поважних причин, зобов'язаний був накласти на боржника штраф на підставі ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження». У разі повторного невиконання рішення суду боржником державний виконавець зобов'язаний був накласти на боржника штраф у подвійному розмірі та звернутись до правоохоронних органів із поданням про притягнення боржника до кримінальної відповідальності, то колегія суддів вважає, що невжиття таких заходів державним виконавцем не було пов'язане з його бездіяльністю, а у зв'язку з відсутністю на це правових підстав.

Колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки на даний час виконавче провадження триває, в разі встановлення необхідних даних для можливого виконання рішення суду, державний виконавець не позбавлений права вчинити виконавчі дії згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.3 ст. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до Закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_2 суд обґрунтовано прийшов до висновку, що дії державного виконавця під час проведення виконавчих дій спрямованих на примусове виконання судового рішення були вчинені відповідно до Закону, в межах повноважень державного виконавця і права та інтереси скаржника такими діями не були порушені.

З таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки він відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець не вживає передбачених законом заходів примусового виконання рішення та не в повному обсязі вчиняє виконавчі дії висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі не знайшли свого підтвердження в ході розгляду скарги.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального закону та підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, п.1.ч.2 ст. 307, п.1 ч.1.ст. 312, п.4 ч.1 ст.314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий М.М.Шандра

Судді: Я.А.Левик

Н.Л.Шумська