Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2879/14-ц
Провадження № 4-с/376/2/2014
У х в а л а

"11" грудня 2014 р. Сквирський районний суд Київської області у складі: головуючого судді - Клочко В.М.,

при секретарі судових засідань - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сквира Київської області скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність державних виконавців відділу Державної виконавчої служби Тетіївського районного управління юстиції,

ВСТАНОВИВ:

04.12.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії державних виконавців відділу Державної виконавчої служби Тетіївського районного управління юстиції, зазначаючи, що з інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців від 19.11.2014 року він довідався, що державними виконавцями Тетіївського відділу ДВС Тетіївського управління юстиції було накладено арешт на все його нерухоме майно на підставі виконавчих листів виданих Сквирським районним судом Київської області від 17.07.2006 року.

У звязку з відсутністю у нього майна та не можливості виконати вимоги виконавчих листів виконавчою службою 15.03.2007 року були прийняті постанови про повернення виконавчих документів стягувачу із зазначенням строку повторного предявлення для виконання до 15.03.2010 року.

Стягувачем виконавчі листи повторно не були предявлені для виконання.

18.09.2014 року він звернувся до відділу ДВС Тетіївського управління юстиції із запитом про надання йому документів, що підтверджують скасування вжитих державним виконавцем заходів, щодо примусового виконання рішення та постанови про закриття виконавчих проваджень.

Листом від 03.10.2014 року відділ ДВС Тетіївського управління юстиції повідомив, що надати постанови про закриття виконавчих проваджень та скасувати заходи забезпечення провадження не має можливості у звязку із знищеним архівних виконавчих проваджень.

Скаржник у судове засідання не зявився звернувся із клопотанням про розгляд справи у його відсутність та просив задовольнити скаргу, інші заінтересовані особи у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, таким чином суд, дослідивши матеріали скарги приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

За загальним правилом (ч. 1 ст. 11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду повно та всебічно з'ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідити всі докази в їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЗУ "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Згідно зі статтями 383, 384 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом було встановлено, що відділом ДВС Тетіївського районного управління юстиції Київської області проводилось стягнення за виконавчими листами виданими Сквирським районним судом Київської області від 17.07.2006 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 10 000 грн. моральної шкоди; про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 18 402, 54 грн. матеріальної шкоди; про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 6188, 48 грн. моральної шкоди; про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 20 000 грн. моральної не майнової шкоди.

Вище зазначені виконавчі листи перебували на примусовому виконанні у Відділі ДВС Тетіївського районного управління юстиції з 14.09.2006 року.

15.03.2007 року виконавчі листи були повернуті стягувачу на підставі п.2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з відсутністю майна у боржника на яке відповідно до закону, можна було б звернути стягнення боргу.

Повторно виконавчі листи до відділу ДВС стягувачем не подавались.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (чинної на момент видачі виконавчих листів» виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: виконавчі листи та інші судові документи - протягом трьох років.

При цьому відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 4 листопада 2010 року N 2677-VI "Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)" виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

Враховуючи вище викладене, суд, приходить до висновку, що стягувачем виконавчі листи, могли бути повторно предявлені до виконання 15.03.2010 року.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Крім того, відповідно до п. 3.17. Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень" від 02.04.2012 року № 512/5 зазначено що, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

З інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек , Єдиного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців від 19.11.2014 року вбачається наявність в реєстрі архівного запису про арешт нерухомого майна належному ОСОБА_4 Підставою обтяження зазначено Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 2359271 від 15.09.2006 року, старший державний виконавець Кандзюба О.В.

Відомостей про винесення постанови про закриття виконавчого провадження та направлення її сторонам виконавчого провадження не має, у звязку із знищенням виконавчого провадження відповідно до акту від 28.01.2011 року.

Наявність не знятого арешту порушує права скаржника, як громадянина України, щодо наданих та гарантованих йому Конституцією України конституційних прав, тощо.

Відповідно до п. 253 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ від 03.03.2004 N 20/5, (в редакції, що була чинною на час зняття арешту з майна) нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення про зняття арешту державного виконавця. Повідомлення органів державної виконавчої служби про зняття арешту залишається у справах нотаріальної контори.

В свою чергу, Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затверджене наказом МЮУ від 09.06.1999 року N 31/5, в редакції наказу від 18.08.2004 року N 85/5 (Наказ втратив чинність з 01.01.2013 року на підставі Наказу МЮУ N 1844/5 від 14.12.2012) також передбачало внесення до Єдиного реєстру відомостей про зняття арешту за повідомленням органів державної виконавчої служби.

Зокрема, реєстратори Єдиного реєстру (державні нотаріальні контори, державне підприємство «Інформаційний центр» та його регіональні філії) приймають заяви про реєстрацію обтяження об'єкта нерухомого майна від органів ДВС та уносять та вилучають записи до (з) Реєстру заборон про заборони, арешти щодо нерухомого майна. Підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об'єкти нерухомого майна є, в тому числі, постанови органів ДВС про арешт (звільнення з-під арешту) майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, складені відповідно до Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом МЮУ від 15.12.99 N 74/5 (п. 5.6.8. Інструкції).

Органи та посадові особи, зазначені в підпунктах 2.1.2-2.1.3 пункту 2.1 цього Положення (зокрема, органи ДВС), надсилають Реєстратору в день накладення (зняття) заборони (арешту) заяву встановленого цим Положенням зразка або постанову про арешт (звільнення з-під арешту) майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. За відсутності передбачених Положенням підстав для відмови у проведенні реєстрації, реєстратор на підставі вказаних документів зобов'язаний внести відомості про накладення (зняття) заборони та арештів. Згідно п. 2.7. Положення реєстратор після реєстрації (вилучення) обтяження об'єкта нерухомого майна протягом двох робочих днів надсилає про це витяг на адресу особи, яка подавала відповідну заяву чи постанову.

Таким чином, згідно законодавства, що діяло на час винесення постанови про зняття арешту, внесення до Єдиного реєстру відомостей про зняття арешту, накладеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження, здійснювалось за відповідним повідомленням (заявою) державного виконавця. Отже, в разі закінчення виконавчого провадження, державний виконавець зобов'язаний був винеси постанову про закінчення виконавчого провадження, в якій вказати про скасування арешту, та надіслати реєстратору заяву встановленого зразка або відповідну постанову та пересвідчитись в її виконанні.

Починаючи з грудня 2012 року відбулися зміни в законодавстві, що регулює порядок реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для державної реєстрації прав та їх обтяжень є постанови органів досудового слідства, державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 16 Закону заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі може подаватися виключно державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем.

У разі подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подаються оригінали електронних документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, або електронні копії оригіналів документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, виготовлені шляхом сканування таких документів у паперовій формі, що мають відповідати вимогам, встановленим в ст. 17 цього Закону.

Згідно з п. 8 ст. 16 Закону державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі заяви органу або посадової особи, якими встановлено обтяження, особи, в інтересах якої встановлено обтяження, уповноваженої ними особи. В п. 9 ст. 16 зазначено, що державна реєстрація припинення обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів.

Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 22.06.2011 р. № 703, визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав тощо.

Державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводять орган державної реєстрації прав, яким є структурні підрозділи територіальних органів Мін'юсту, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру, та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. При цьому, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, незалежно від місця розташування такого майна, проводить орган державної реєстрації прав. Згідно інформації з ЄДРПОУ такий орган - Державна реєстраційна служба України (Укрдержреєстр) на час розгляду справи є створеним.

Відповідно до п. 7 Порядку для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

Згідно з п. 24-1 Порядку у випадках, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», органові державної реєстрації прав можуть подаватися заяви про державну реєстрацію в електронній формі. Заявником під час подання заяви в електронній формі є державний виконавець та Державний кадастровий реєстратор. В такому разі, відповідно до п. 24-3 Порядку, заявник разом із заявою в електронній формі подає органові державної реєстрації прав визначені цим Порядком наявні оригінали електронних документів або наявні електронні копії оригіналів документів, що виготовлені шляхом сканування таких документів у паперовій формі.

Відповідно до п. 66 Порядку у разі проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно заінтересованою особою є орган державної влади, орган місцевого самоврядування або їх посадові особи, якими встановлено обтяження речових прав на нерухоме майно, а також особа, в інтересах якої встановлено обтяження (обтяжувач).

В п.п. 67, 68 Порядку зазначено, що для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, є рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно. Для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно заявник, крім документів, що зазначені у пункті 67 цього Порядку, подає копії документів, що зазначені в пункті 9 цього Порядку (крім документа, що посвідчує посадову особу органу державної влади або органу місцевого самоврядування).

Наказом МЮУ від 14.12.2012 № 1844/5 затверджено Порядок використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Цей Порядок визначає процедуру використання та перенесення державним реєстратором прав на нерухоме майно записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Перенесення записів з Реєстрів до Державного реєстру прав здійснюється державним реєстратором прав у разі, коли наявні у Реєстрах записи є чинними та ідентифікують об'єкт нерухомого майна або суб'єкта речових прав, їх обтяжень.

Відповідно до п. 7 Порядку державний реєстратор переносить до відповідного розділу Державного реєстру прав, відкритого на об'єкт нерухомого майна, відомості записів, наявні у Реєстрах, у частині, що стосується такого об'єкта.

У разі коли при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якої державній реєстрації підлягає припинення обтяження речового права на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в Державному реєстрі прав, встановлено наявність запису про таке обтяження в Реєстрах, державний реєстратор переносить відомості запису про таке обтяження до спеціального розділу Державного реєстру прав, після чого на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію припинення обтяження речового права на нерухоме майно вносить запис про припинення такого обтяження до Державного реєстру прав.

Таким чином, саме Державна реєстраційна служба України (Укрдержреєстр), а не БТІ чи нотаріат, є органом, що проводить державну реєстрацію обтяжень (припинення обтяжень) речових прав на нерухоме майно на підставі відповідної заяви органу ДВС.

ВДВС Тетіївського районного управління юстиції не було надано доказів повідомлення реєстратора про зняття арешту для внесення відповідно запису до Єдиного реєстру заборон. В свою чергу, у позивача відсутня можливість самостійно звернутись для зняття арешту до органу державної реєстрації прав, оскільки такі дії відповідно до ст. 16 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняються Укрдержреєстром на підставі заяви орану ДВС.

Суд не знаходить обґрунтованими доводи ДВС Тетіївського управління юстиції щодо неможливості вчинення відповідних дій з огляду на відсутність матеріалів виконавчого провадження по виконанню виконавчого листів Сквирського районного суду Київської області від 17.07.2006 року у зв'язку з їх знищенням після закінчення строку зберігання.

Матеріали виконавчих проваджень зберігаються протягом встановленого строку після закінчення виконавчого провадження та знищуються не інакше, як в передбаченому законодавством порядку. Так, пунктами 3.18 - 3.20 Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, затвердженою наказом МЮУ N 470/7 від 05.07.99, що була чинною на час винесення постави про зняття арешту з майна боржника, передбачено, що належним чином сформовані виконавчі провадження (скріплені та пронумеровані аркуші) передаються державним виконавцем особі, відповідальній за формування архіву, про що складається здавальний опис завершених виконавчих проваджень до архіву.

Відлік строків зберігання документів у архіві, завершених у поточному році, починається з 1 січня кожного наступного року. Наприклад, справи з трирічним строком зберігання, закінчені у 2007 році, підлягають знищенню не раніше 1 січня 2011 року. Строк зберігання переданих до архіву завершених виконавчих проваджень становить 3 роки. Знищення виконавчих проваджень, які передано до архіву, здійснюється комісією один раз у півріччя, про що складається акт у двох примірниках за встановленою формою. Акти знищення виконавчих проваджень, переданих до архіву, зберігаються у номенклатурній справі. Аналогічні положення містяться і в п. 9.9, 9.10 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5

Належним підтвердженням знищення матеріалів виконавчого провадження є акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення, акт знищення матеріалів виконавчого провадження із зазначенням підстав їх знищення. Жодних із зазначених документів суду не надано. Отже, відповідачем не доведено факту знищення матеріалів виконавчого провадження в установленому законом порядку або їх втрати. Крім того, суду не надано доказів закінчення виконавчого провадження, що має підтверджуватись постановою про закінчення виконавчого провадження, яка відповідно до закону мала бути в 3-денний строк надіслана сторонам.

Враховуючи вище викладене, суд, приходить до висновку, що скарга ОСОБА_2 є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі та крім того, з метою захисту прав скаржника, суд, прийшов до висновку про необхідність виходу за межі скарги, з метою повного захисту порушених його прав.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 11, 60, 213, 215, 218, 294, 296, 383, 386 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 22,48,59 Закону України "Про виконавче провадження", суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність державних виконавців відділу Державної виконавчої служби Тетіївського районного управління юстиції задовольнити в повному обсязі.

Зобов'язати Відділ Державної виконавчої служби Тетіївського районного управління юстиції в передбаченому законом порядку звернутись до Органу державної реєстрації прав (Державної реєстраційної служби України) для внесення до Державного реєстру прав запису про припинення обтяження (зняття арешту з майна), накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеною 15.09.2006 року старшим державним виконавцем Кандзюба О.В.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення. Якщо, ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

С Суддя: ОСОБА_5