Провадження №2/761/7220/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 грудня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді
Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Бульбі
І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Граве Україна» до ОСОБА_1 про
стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом,
в якому просить стягнути з ОСОБА_1
страхове відшкодування в порядку
регресу в розмірі 12 151 грн. 72 коп. та
судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

В обґрунтування позовних вимог
посилається, що між позивачем та ОСОБА_1
було укладено Договір № ВА/4879742 про
страхування обов'язкової
цивільно-правової відповідальності
водіїв транспортного засобу «ЗАЗ», д.н.
НОМЕР_1, строком дії з 18.08.2006 р. по 17.08.2007
р.

03.06.2007 р. в м. Києві відбулась ДТП за
участю гр. ОСОБА_1, котрий керував
Застрахованим ТЗ, та гр. ОСОБА_2, яка
керувала автомобілем «Форд», д.н.
НОМЕР_2.

Відповідно до Постанови
Шевченківського районного суду м.
Києва ДТП вчинене внаслідок порушення
Правил дорожнього руху гр. ОСОБА_1

Проте, про зазначене ДТП відповідач не
повідомив ПрАТ СК «ГРАВЕ УКРАЇНА».

10.11.2010 р. Шевченківський районний суд м.
Києва залучив ПрАТ СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» у
якості співвідповідача у справі за
позовом ПрАТ «УОСК» до ОСОБА_1 про
виплату страхового відшкодування в
порядку регресу.

На підставі Рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 01.03.2011 р.
ПрАТ СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» виплатило
07.06.2011 р. страхове відшкодування на
користь ПрАТ «УОСК» в розмірі 12151,72 грн.

Тому після виплати страхового
відшкодування позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав та просив
його задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову
заперечував, посилаючись на те, що
вимоги про стягнення з нього в порядку
регресу виплаченого позивачем
страхового відшкодування
необґрунтовані, оскільки 04.06.2007 р. про
настання страхової події він
повідомляв, в усній формі, в
присутності дружини, працівників ЗАТ
«Страхова компанія «Інпро»,
правонаступником якого є позивач.

Суд, вислухавши пояснення
представника позивача та відповідача,
дослідивши матеріали справи, приходить
до наступного.

Судом встановлено, що 03.06.2007 року по
вулиці Щербакова в м. Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «ЗАЗ Деу», д.н. НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_1, та автомобіля
«Форд», д.н. НОМЕР_2, під керуванням
ОСОБА_2 та який належить ОСОБА_3

Постановою Шевченківського районного
суду м. Києва від 17.07.2007 року ОСОБА_1
визнано винним у вчинені ДТП 03.06.2007
року.

Внаслідок ДТП був пошкоджений
автомобіль «Форд», д.н. НОМЕР_2. 16.03.2007
року між AT «Українська
охоронно-страхова компанія» був
укладений договір добровільного
страхування наземного транспорту, за
яким був застрахований автомобіль
«Форд», д.н. НОМЕР_2.

Відповідно до актів про настання
страхового випадку № 2970 від 31.08.2007, № 3041
від 28.09.2007 року за вирахуванням
встановленої договором франшизи в
розмірі 148 грн., ОСОБА_3 було виплачено
страхове відшкодування в розмірі 12 251,72
грн., що складається з суми страхового
відшкодування в розмірі 12 217,67 грн. та з
оплати за розгорнуту довідку ДАІ в
розмірі 34,05 грн.

Також встановлено, що цивільно-правову
відповідальність ОСОБА_3 було
застраховано в AT «Українська
охоронно-страхова компанія» за
Договором добровільного страхування
наземного транспорту. Автомобіль
«ЗАЗ», д.н. НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1,
був застрахований в ПКФ ЗАТ СК «ІНПРО»,
правонаступником якого є ПАТ «СК
«Граве Україна», згідно Поліса ВА487942,
термін дії поліса з 18.08.2006 року по 17.08.2007
року.

Дані обставина встановлені рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 01.03.2011 року у справі за
позовом Приватного акціонерного
товариства «Українська
охоронна-страхова компанія» до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Граве Україна»,
ОСОБА_1 про стягнення страхового
відшкодування в порядку регресу.

За положеннямич. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Вказаним вище рішенням стягнуто з
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Граве Україна» на
користь Приватного акціонерного
товариства «Українська
охоронна-страхова компанія» страхове
відшкодування в порядку регресу в
розмірі 12 151, 72 грн.; з ОСОБА_1 на користь
Приватного акціонерного товариства
«Українська охоронна-страхова
компанія» стягнуто 510 грн., та позивачем
відповідно до платіжного доручення №
21479 від 07.06.2011 р., сплачено зазначену
суму страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 22 ч. 1 ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», в редакції яка діє з 20.10.2005 р.,
при настанні страхового випадку
страховик відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.
Статтею 38.1 вищевказаного закону
встановлено, що страховик після
виплати страхового відшкодування має
право подати регресний позов: до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду: якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 цього Закону.

Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 ЗУ
"Про страхування " від 7 березня 1996 року,
до страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

У відповідності до п.п. 33.1, 33.1.1, 33.1.2 ст.
33 зазначеного закону, учасники
дорожньо-транспортної пригоди
зобов'язані: терміново повідомити про
дорожньо-транспортну пригоду
відповідні органи Міністерства
внутрішніх справ України; вжити
заходів для невідкладного, але не
пізніше трьох робочих днів,
повідомлення страховика, з яким було
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, або, у випадках,
передбачених цим Законом, МТСБУ про
настання дорожньо-транспортної
пригоди.

Таким чином, відповідач всупереч вимог
ст.. 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» не повідомив позивача про
страхову подію в передбачений законом
строк.

Посилання відповідача на те, що він
повідомляв страхову компанію ПКФ ЗАТ
СК «ІНПРО», правонаступником якого є
ПАТ «СК «Граве Україна», 04.06.2007 р. про
настання страхової події, суд не
приймає до уваги, оскільки дані
обставини не підтверджені належними та
допустимими доказами в порядку ст. ст.
58-59 ЦПК України.

Отже, ОСОБА_1 всупереч вимог ч.3 ст. 10, ст.
60 ЦПК України не були доведені ті
обставини, на які він посилається як на
підставу своїх заперечень.

У той же час у відповідності до ст. 27 ЦПК
України особи, які беруть участь у
справі мають право подавати докази,
брати участь у дослідженні доказів,
заявляти клопотання. Згідно з ч.4 ст. 10
ЦПК України суд сприяє здійсненню
процесуальних прав сторін,
встановлених цим Кодексом.

Тобто процесуальними нормами
передбачено як право на участь у
дослідженні доказів, так і обов'язок із
доказування обставин при невизнанні їх
сторонами (ст. 60 ЦПК України).

При цьому суд безпосередньо не
повинен брати участь у зборі
доказового матеріалу.

Виходячи з вищевикладеного, суд
приходить до висновку про стягнення з
відповідача на користь позивача
відшкодованої суми виплаченого ним
страхового відшкодування.

Стосовно застосування строку позовної
давності, на який посилаються
відповідач, суд приходить до
наступного.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України
передбачено, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалась або могла довідатись
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що під час
судового розгляду справи за позовом
Приватного акціонерного товариства
«Українська охоронна-страхова
компанія» до Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «Граве
Україна», ОСОБА_1 про стягнення
страхового відшкодування в порядку
регресу, представник позивача не був
присутній.

Про необхідність виплати страхового
відшкодування позивач дізнався в день
виплати - 07.06.2011 р.

З ухвали Шевченківського районного
суду м. Києва від 14.07.2014 р. вбачається, що
позивач в квітні 2014 року звертався до
суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
страхового відшкодування, проте даний
позов був залишений судом без розгляду.

Таким чином, суд приходить до висновку
про дотримання позивачем
встановленого статтею 257 Цивільного
кодексу України трирічного строку
позовної давності, оскільки у даному
випадку цей строк повинен
відраховуватись з 07 червня 2011 року,
тобто з дати коли позивач дізнався про
стягнення з нього страхового
відшкодування та виникнення права
регресної вимоги.

Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню судовий збір в сумі
243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного
товариства «Страхова компанія «Граве
Україна» до ОСОБА_1 про стягнення
страхового відшкодування
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Приватного акціонерного товариства
««Страхова компанія «Граве Україна»
страхове відшкодування в розмірі 12151
грн. 72 коп., судовий збір в сумі 243 грн. 60
коп., а всього 12395 грн. 32 коп.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду м. Києва протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: