Номер провадження № 22-ц/785/129/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

Черевка П.М.,

при секретарі Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Котовського
міськрайонного суду Одеської області
від 01 червня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до державного закладу
«Котовська лінійна
санітарно-епідеміологічна станція на
Одеській залізниці» та голови
ліквідаційної комісії державного
закладу «Котовська лінійна
санітарно-епідеміологічна станція на
Одеській залізниці» Кравцової Раїси
Олександрівни про поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу, стягнення
компенсації, зобов'язання вчинити
певні дії,-

встановила:

У січні 2013 року позивачка ОСОБА_3
(уточнюючи свої позовні вимоги)
звернулася до суду з зазначеним
позовом посилаючись на те, що вона
працювала у відповідача на посаді
дезінфектора вогнищевої дезінфекції
епідвідділу з березня 1986 року та була
звільнена з роботи 26 грудня 2012 року на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку
з ліквідацією державного закладу.
Позивачка вважає, що її звільнення є
незаконним, оскільки відсутні наказ по
СЕС на Одеській залізниці про
ліквідацію Котовськом СЕС, не
витримано термін повідомлення
профспілок про ліквідацію,
попередження про звільнення видано без
погодження з профспілковою
організацією та в порушення ст.ст. 39, 43
КЗпП України відсутній наказ по
Котовський СЕС щодо попередження
позивачки про звільнення у зв'язку з
ліквідацією.

У зв'язку з зазначеним позивачка
просила поновити її на роботі, стягнути
середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу з 27 грудня 2012 року
до дня поновлення на роботі, стягнути
компенсацію за затримку заробітної
плати в розмірі 1/300 ставки
рефінансування за кожен день
прострочення виплати за час вимушеного
прогулу з 27 грудня 2012 року до дня
поновлення на роботі, покласти
відповідальність на Кравцову Р.О. по
відшкодуванню матеріальної шкоди
Котовський СЕС у зв'язку з незаконним
звільненням.

Рішенням Котовського міськрайонного
суду Одеської області від 01 червня 2013
року у задоволенні позов відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_3 подала до суду апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
скасувати, ухвалити по справі нове
рішення, яким її позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає рішення суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті та справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачка не довела, що її
звільнення було незаконним, а
посилання на те, що відповідачем не
витримано термін повідомлення
профспілок про ліквідацію, стосується
лише процедури ліквідації
підприємства, а не процедури
звільнення позивачки та не може бути
підставою для задоволення позовних
вимог.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно
та всебічно дослідив обставини по
справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, що їх
регулює.

Так, апеляційним судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи та не
спростовується сторонами, що ОСОБА_3
працювала в державному закладі
«Котовська лінійна
санітарно-епідеміологічна станція на
Одеській залізниці» на посаді
дезінфектора, що підтверджується
витягом з наказу № 19 від 07.03.1986 року
(а.с.3).

Постановою Кабінету Міністрів України
від 28 грудня 2011 року № 1382 «Про
утворення територіальних органів
Державної санітарно-епідеміологічної
служби» було створено 30 Головних
управлінь Держсанепідслужби України,
які є окремими юридичними особами.

У зв'язку з реструктуризацією системи
санітарно-епідеміологічної служби,
Міністерством охорони здоров'я було
видано наказ від 21 вересня 2012 року № 176-0
«Про ліквідацію бюджетних закладів,
установ і організацій, що належать до
сфери управління МОЗ України» (а.с.82-87).

01 жовтня 2012 року головним лікарем СЕС
Кравцовою Р.О., відповідальною за кадри
Бодачевською І.В. та в.о. головного
бухгалтера Рязановою О.О. було складено
акт про відмову ОСОБА_3 від підпису про
ознайомлення з вищевказаним наказом
(а.с.89).

Як вбачається з відомості про особисте
повідомлення працівників державного
закладу «Котовська лінійна
санітарно-епідеміологічна станція на
Одеській залізниці» про наступне
звільнення у зв'язку з ліквідацією
підприємства, а також попередження № 30
від 15.10.2012 року, ОСОБА_3 попереджена про
звільнення 15 жовтня 2012 року, але вона
відмовилась від підпису про
ознайомлення з попередженням, а також
відмовилась від отримання
попередження поштою (а.с.81, 92).

Відповідно до наказу № 149-«К» від 25
грудня 2012 року ОСОБА_3 звільнено з
посади дезінфектора у зв'язку з
ліквідацією ДЗ «Котовська ЛСЕС на
Одеській залізниці» МОЗ України за п. 1
ст. 40 КЗпП України з 26 грудня 2012
року(а.с.4-5).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Про наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці, що передбачено ст. 49-2
КЗпП України.

З п. 2.1 колективного договору
вбачається, що відповідач повинен
повідомити профспілку за три місяці
про ліквідацію установи, а працівників
підприємства за два місяці (а.с.6).

ОСОБА_3 була повідомлена про звільнення
у зв'язку з ліквідацією підприємства
більш ніж за 2 місяця, оскільки 22.10.2012
року звернулася до комісії по трудовим
спорам про скасування попередження.

Рішенням комісії по трудовим спорам № 2
від 24 жовтня 2012 року скасовані
попередження про звільнення
працівників у зв'язку з ліквідацією
державного закладу, у тому числі і
попередження про звільнення позивачки
(а.с.9).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
саме по собі персональне попередження
про звільнення є процесуальною дією, а
тому його скасування не тягне будь-яких
юридичних наслідків і ні яким чином не
спростовує факту попередження
працівника про звільнення у зв'язку з
ліквідацією.

З подання головного лікаря Котовської
ЛСЕС Кравцової Р.О. № 01-259 вбачається,
що профспілковий комітет про
звільнення працівників був
повідомлений 01 жовтня 2012 року, тобто за
3 місяці, як це передбачено п. 2.1
колективного договору (а.с.7).

Відповідно п. 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 1992 року № 9 (зі змінами) про
практику розгляду судами трудових
спорів, розглядаючи трудові спори,
пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40
КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи
дійсно у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

Згідно ст. 43-1 КЗпП України розірвання
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
без згоди профспілкового органу
допускається у випадку ліквідації
підприємства, установи, організації.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відповідачу будь-яких
погоджень від профспілкового комітету
на звільнення працівників, у разі
ліквідації, отримувати не потрібно.

Наказ Міністерства охорони здоров'я
про ліквідацію державного закладу не
оскаржено та не скасовано.

При таких обставинах, суд вважає,
що посилання позивачки на те, що
відповідачем не витримано термін
повідомлення профспілок про
ліквідацію, стосується лише процедури
ліквідації підприємства, а не
процедури звільнення позивачки та не
може бути підставою для задоволення її
вимог.

Посилання апелянта на відсутність
наказу по СЕС на Одеській залізниці про
ліквідацію ДЗ «Котовська лінійна
санітарно-епідеміологічна станція на
Одеській залізниці», як правильно
зазначив суд першої інстанції, не є
підставою для задоволення позовних
вимог, оскільки є наказ Міністерства
охорони здоров'я про ліквідацію
державного закладу, до повноважень
якого входить вирішення таких питань.

Також відсутність наказу державного
закладу «Котовська лінійна
санітарно-епідеміологічна станція на
Одеській залізниці» щодо попередження
ОСОБА_3 про звільнення у зв'язку з
ліквідацію не є підставою для
задоволення її вимог, оскільки
обов'язок видання такого наказу діючим
законодавством не передбачено, а
передбачено лише персональне
попередження про наступне вивільнення.

Таким чином, колегія суддів
дійшла висновку, що звільнення
позивачки відбулося з дотриманням
вимог чинного законодавства, а тому її
вимоги щодо поновлення на роботі
задоволенню не підлягають.

На підставі зазначеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції, дослідивши усі матеріали
справи, ухвалив обґрунтоване, законне
рішення, яке скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені фактичні
обставини по справі, рішення суду
відповідає вимогам ст.ст. 213, 215 ЦПК
України, а тому не вбачає підстав для
його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Котовського
міськрайонного суду Одеської області
від 01 червня 2013 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної
сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області

І.А. Артеменко

В.О. Суворов

П.М. Черевко