Справа № 0314/985/2012 Головуючий у 1
інстанції: Сіліч І.І. Провадження №
22-ц/773/1475/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

при секретарі Губарик К.А.,

за участю представника відповідача
ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника особи, яка не брала участі
у справі Публічного акціонерного
товариства «ВіЕс Банк» - Бандирського
А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
стягнення боргу за договором позики за
апеляційною скаргою особи, яка не брала
участі у справі Публічного
акціонерного товариства (далі - ПАТ)
«ВіЕс Банк» на ухвалу Рожищенського
районного суду Волинської області від
11 липня 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А :

02 липня 2012 року позивач ОСОБА_4
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за
договором позики.

Покликався на те, що 10 липня 2008 року між
ним та ОСОБА_1 укладено договір позики,
за умовами якого позивач передав
відповідачу 200000 грн., а ОСОБА_7
зобов'язалась повернути кошти до 10
січня 2012 року. Водночас з метою
забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_7 за договором позики від 10 липня
2008 року між ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_6,
ОСОБА_5 було укладено договір поруки
від 10 липня 2008 року.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 умов
договору позики ОСОБА_4 просив стягнути
з боржника та поручителів на його
користь 265811 гривень 95 копійок.

Ухвалою Рожищенського районного суду
Волинської області від 11 липня 2012 року
провадження у даній справі закрите в
зв'язку із визнанням мирової угоди,
укладеної між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, за умовами якої:

- відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в
рахунок погашення заборгованості в
сумі 265811,95 грн. передають у власність
позивача ОСОБА_4 офіс (приміщення з № 1-1
по № 1-9 /літер А-5/) загальною площею 148,6
кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1. Офіс
належить відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_6
на підставі рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 23.04.2012 року, реєстрація
якого була проведена КП «Волинське
БТІ» 16.05.2012 року;

- відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, по даній
угоді підтверджують, що визнають за
ОСОБА_4 право власності на офіс
(приміщення з № 1-1 по № 1-9 /літер А-5/)
загальною площею 148,6 кв.м., що
знаходиться по АДРЕСА_1;

- позивач, у зв'язку з вищевикладеним,
відмовляється від будь-яких своїх
претензій та позовних вимог за даним
позовом до відповідачів;

- судові витрати, які були здійсненні
сторонами під час здійснення
провадження у справі іншою стороною не
відшкодовуються.

В апеляційній скарзі особа, яка не
брала участі у розгляді справи ПАТ
«ВіЕс Банк», посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати цю ухвалу і направити справу
для продовження розгляду до суду
першої інстанції.

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи,
доводи скарги, законність та
обґрунтованість ухвали суду, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 липня 2008 року
між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено
договір позики, за умовами якого
позивач передав відповідачу 200000 грн., а
ОСОБА_7 зобов'язалась повернути кошти
до 10 січня 2012 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_7 за договором позики
від 10 липня 2008 року між ОСОБА_4, ОСОБА_7
та ОСОБА_6, ОСОБА_5 було укладено договір
поруки від 10 липня 2008 року. За умовами
даного договору поручителі
відповідають перед позикодавцем за
виконання обов'язків за договором
позики в тому ж розмірі, що і
позичальник.

Боржник ОСОБА_7, взяті на себе за
договором позики зобов'язання не
виконала, у зв'язку з чим ОСОБА_4
звернувся з позовом до неї та
поручителів ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
стягнення суми боргу.

В судовому засіданні сторони подали
спільну мирову угоду та просили суд її
визнати та закрити провадження у даній
справі.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.175 ЦПК України
мирова угода укладається сторонами з
метою врегулювання спору на основі
взаємних поступок і може стосуватися
лише прав та обов'язків сторін та
предмета позову.

У разі укладення сторонами мирової
угоди суд постановляє ухвалу про
закриття провадження у справі.
Закриваючи провадження у справі, суд за
клопотанням сторін може постановити
ухвалу про визнання мирової угоди.

Мирова угода - це досягнута між
сторонами в ході судового розгляду і
під контролем суду заснована на
взаємних поступках угода, яка по новому
визначає їх суб'єктивні права та
обов'язки. Метою такої угоди є
врегулювання спору між самими
сторонами, а її умови можуть
стосуватися лише прав та обов'язків
сторін та предмету спору.

Не може визнаватися судом мирова угода,
в якій нічого не вирішено про долю
заявлених позивачем вимог і умови якої
не пов'язані зі спірними
правовідносинами, так як така угода не
приведе до усунення конфлікту.

Таким чином, законодавство надає право
суду визнати умови мирової угоди лише,
якщо вони не суперечать закону та не
порушують права, свободи чи інтереси
інших осіб.

За змістом ч. 5 ст. 175 ЦПК України, якщо
умови мирової угоди суперечать закону
чи порушують права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд постановляє ухвалу про
відмову у визнанні мирової угоди і
продовжує судовий розгляд.

Визнаючи відповідно до умов мирової
угоди за ОСОБА_4 право власності на офіс
(приміщення 1-1, 1-9/ літера А-5/) загальною
площею 148,6 кв.м., що знаходиться по
АДРЕСА_1, який не є предметом спору, суд
не з'ясував чи відповідає мирова угода
вимогам Закону, а зокрема положенням
вищенаведених норм процесуального
права.

Також судом не перевірено чи
стосуються умови визнаної мирової
угоди прав та обов'язків сторін, що
випливають з договору позики і самого
предмета позову, чи пов'язані її умови
зі спірними правовідносинами, чи
законно відповідачі, в розумінні
положень ст.ст. 1046, 1049 ЦК України,
укладаючи мирову угоду щодо нерухомого
майна шляхом передачі його у власність
позивача, виконали взяті на себе
зобов'язання по поверненню боргу за
договором позики.

Судом першої інстанції не вказано, що
перешкоджало сторонам вирішити
питання про відчуження зазначеного в
мировій угоді нерухомого майна шляхом
укладення нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу цього майна,
який би відповідав вимогам ст.ст. 655, 656,
657 ЦК України.

Крім того, судом взагалі не
з'ясовано та не перевірено питання,
щодо належності відповідачам
нерухомого майна, яке зазначено у
мировій угоді, відповідачам на час
визнання такої мирової угоди.

Відтак при визнання мирової угоди
суд першої інстанції не з'ясував чи
така мирова угода не порушує прав та
законних інтересів інших осіб, при тому
що не отримав відповідної інформації
щодо наявності заборон на об'єкт
нерухомого майна по АДРЕСА_1, в Єдиному
державному реєстрі заборон та
обтяжень.

Також судом не витребувано у сторін
витягу з Державного реєстру прав, який
би міг підтвердити або ж спростувати
права третіх осіб на об'єкт нерухомого
майна по АДРЕСА_1.

При цьому, як вбачається з письмових
доказів, які долучені апелянтом до
апеляційної скарги, повторним заочним
рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 24 квітня 2012 року
(а. с. 58, 59), яке було залишене без змін
ухвалою апеляційного суду Волинської
області від 04 вересня 2012 року (а. с. 60, 61)
в погашення заборгованості за
кредитним договором №KF53474 від 03.11.2008
року, укладеним між Відкритим
акціонерним товариством «Фольксбанк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Фольксбанк», та
ОСОБА_8, звернуто стягнення на предмет
іпотеки, а саме на офіс загальною
площею 148,6 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер
об'єкта 24370425, що належить ОСОБА_8 на
підставі Договору купівлі-продажу
квартири, посвідченого приватним
нотаріусом Луцького міського округу
ОСОБА_9 від 22.08.2008 року за реєстровий
номер 4279, право власності на нерухоме
майно зареєстроване за ОСОБА_8 в
електронному реєстрі права власності
на нерухоме майно за реєстровим
номером 24370425.

Крім того, як вбачається з витягу про
державну реєстрацію прав (а. с. 57) станом
на 23.11.2011 року право власності на офіс
загальною площею 148,6 кв.м. по АДРЕСА_1
було зареєстровано за ПАТ
«Фольксбанк», правонаступником якого є
апелянт ПАТ «ВіЕс Банк». Дані про
скасування такої реєстрації в
матеріалах справи відсутні.

Таким чином, при визнанні мирової
угоди, суд не з'ясував хто є законним
власником нерухомого майна по АДРЕСА_1,
чи не перебуває спірне майно в іпотеці
(або ж чи наявна інша заборона на його
відчуження), чи в такому випадку не
порушує вказана мирова угода права та
законних інтересів інших осіб.

За таких обставин, враховуючи допущені
судом порушення норм процесуального
права при визнанні мирової угоди та
закритті у зв'язку із цим провадження у
справі, оскаржувану ухвалу слід
скасувати, а справу передати до суду
першої інстанції для продовження
розгляду .

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311 313, 314 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу особи, яка не брала
участі у розгляді справи - Публічного
акціонерного товариства «ВіЕс Банк»
задовольнити.

Ухвалу Рожищенського районного суду
Волинської області від 11 липня 2012 року
в даній справі скасувати, а справу
направити для продовження розгляду до
суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: