АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.

секретаря Лисак О.А.

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,
представника

ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням та зняття з реєстрації, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Кельменецького районного суду
Чернівецької області від 14 листопада
2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням та
зняття з реєстрації

Вказувала на те, що вона є власником
житлового будинку, що знаходиться по
АДРЕСА_1. Цей будинок відноситься до
колгоспному двору, членами якого
станом на 1 липня 1990 року була вона та її
чоловік ОСОБА_5

Крім неї у спірному будинку
зареєстрована відповідачка, яка є
колишньою дружиною її сина - ОСОБА_6
Відповідачка з 2001 року знаходиться на
заробітках за кордоном і додому
приїжджала лише на певні свята. У
березні 2013 року було розірвано шлюб між
сином і відповідачкою.

Посилаючись на те, що відповідачка 12
років не проживає у спірному будинку і
не бере участі в його утриманні, а її
прописка не дозволяє їй розпоряджатися
будинком на власний розсуд, просила суд
визнати відповідачку такою, що
втратила право користування
зазначеним будинком та зняти її з
реєстрації.

------------------------------------------------------------------------
---------------------------------------------------

22ц - 61/14
головуючий у І-й інстанції
Туржанський В.В.

категорія 41/44
суддя-доповідач: Міцней В.Ф.

Рішенням Кельменецького районного
суду Чернівецької області від 14
листопада 2013 року відмовлено у
задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення, яким задовольнити її позовної
вимоги, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
норм матеріального і процесуального
права.

Вказує на те, що вона з чоловіком -
ОСОБА_5, працюючи в колгоспі, побудували
спірний будинок, який належав
колгоспному двору, а після смерті
чоловіка стала єдиним власником цього
будинку.

На думку апелянта, суд неправильно
застосував до правовідносин сторін
положення Закону України „Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної
скарги.

Представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу
не визнала, вважає, що рішення суду є
законним, обґрунтованим і підстав для
його скасування немає.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково,
рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову з інших підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачка не надала доказів на
підтвердження факту належності їй на
праві власності спірного будинку.

Проте такому висновку суд дійшов
внаслідок неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
неправильного застосування норм
матеріального права.

Відповідно до затверджених
постановами Держкомстату СРСР від 12
травня 1985 року № 5-24/26 та від 25 травня 1990
року № 69 Вказівок по веденню
погосподарського обліку в сільських
радах народних депутатів визначення в
сільській місцевості громадського
типу господарства в погосподарській
книзі, відомостей щодо членів та майна
колгоспного двору було покладено на
сільські ради.

Суспільна група господарства згідно з
цими Вказівками визначалась залежно
від роду занять голови господарства
(сім'ї).

Як вбачається з витягів з
погосподарської книги Бабинської
сільської ради Кельменецького району
за 1986-1990 роки та 1991-1995 роки, житловий
будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1, був
побудований у 1966 році та належав
колгоспному двору, членами якого
станом на 15 квітня 1991 року були ОСОБА_5
(голова господарства), позивачка
ОСОБА_1, відповідачка ОСОБА_3 та інші
особи.

Погосподарські книги є особливою
формою статистичного обліку, що
здійснюється в Україні (УРСР) із 1979
року. В погосподарських книгах при
визначенні року побудування
зазначається рік введення в
експлуатацію будинку.

Отже записи у погосподарських книгах
визнавались в якості актів органів
влади (публічних актів), що
підтверджують право приватної
власності.

Згідно зі ст.120 ЦК УРСР 1963 року, що діяла
на той час, майно колгоспного двору
належить всім членам двору на праві
спільної сумісної власності.

Пленум Верховного Суду України у п.6
постанови від 22 грудня 1995 року №20 „Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності"
роз'яснив, що право власності на майно,
яке належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні. Такими, що втратили
це право, вважаються працездатні члени
двору, які не менше трьох років підряд
до цієї дати не брали участі своєю
працею і коштами у веденні спільного
господарства двору (у цей строк не
включається час перебування на дійсній
строковій військовій службі, навчання
в учбовому закладі, хвороби).

Таким чином, вищенаведеним
презюмується право власності як
позивачки ОСОБА_1 так і відповідачки
ОСОБА_3 на спірний житловий будинок.

Посилання суду на положення ст.331 ЦК
України та ст.ст.2, 3 Закону України „Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" щодо
виникнення права власності на нерухоме
майно з моменту державної реєстрації є
помилковим, оскільки виникнення права
власності на будинки споруди до часу
набрання чинності ЦК України та
Законом України від 1 липня 2004 року
„Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" не
залежало від державної реєстрації.

Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

Чинним законодавством не передбачено
можливості визнання співвласника
житла таким, що втратив права
користування жилим приміщенням.

Оскільки права власності відповідачки
на спірний житловий будинок
презюмується, то вона не може бути
визнана такою, що втратила право
користування цим будинком, тому з цих
підстав і слід відмовити у задоволенні
позову ОСОБА_1

Враховуючи наведене колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції відповідно до п.п.1, 4 ч.1 ст.309
ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314 ЦПК України ,
колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Кельменецького районного суду
Чернівецької області від 14 листопада
2013 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням,
та зняття з реєстрації відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: