Справа № 500/6673/14-ц
Провадження № 2/500/2862/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 листопада 2014 року Ізмаїльський
міськрайонний суд Одеської області у
складі:

головуючого - судді:
Бальжик О.І.

при секретарі:
Івановій Ю.П.

за участю представника позивача:
ОСОБА_1

представника
відповідача:Хоменко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ізмаїлі цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до
Ізмаїльської міської ради про
встановлення факту, що має юридичне
значення, та визнання права власності
на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до Ізмаїльської міської ради
про встановлення факту, що заповіт,
посвідчений державним нотаріусом
Ізмаїльської державної нотаріальної
контори Черненко С.М., зареєстрований в
реєстрі за №3-1446, складений
спадкодавцем ОСОБА_5 на його ім'я, а
також визнання за ним, як спадкоємцем
за заповітом, права власності на
спадкове майно, яке залишилося після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5, та
складається із житлового будинку
АДРЕСА_1 Позовні вимоги обґрунтовані
тим, що нотаріальною конторою йому
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину, за тих підстав, що в
заповіті, посвідченому Ізмаїльською
державною нотаріальною конторою від
24.04.2002 року за №3-1446 прізвище спадкоємця
вказане як «ОСОБА_5», а у документах
спадкоємця як «ОСОБА_5», а також у
зв'язку з тим, що право власності на
спадкове майно не зареєстроване в
установленому законом порядку тощо.

Позивач, будучи своєчасно та належним
чином повідомленим про дату, час та
місце розгляду справи, не з'явився,
направивши представника з належним
чином посвідченими повноваженнями.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала та
наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача позов та
обставини позову визнала у повному
обсязі. Наслідки визнання позову їй
роз'яснено відповідно до ч.2 ст.174 ЦПК
України.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, суд, на підставі фактів,
встановлених у судовому засіданні,
дійшов наступного висновку.

Частиною 1 ст.61 ЦПК України передбачено,
що обставини, визнані сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.256 ЦПК України у
судовому порядку можуть бути
встановлені факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначено іншого
порядку їх встановлення.

За позицією Верховного Суду України,
викладеною в абз.2 п.2 постанови Пленуму
«Про судову практику у справах про
спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, якщо
виникнення права на спадкування
залежить від доведення певних фактів,
особа може звернутися в суд із заявою
про встановлення цих фактів.

Так, у судовому засіданні встановлено,
що 24.04.2002 року ОСОБА_5 залишив заповіт,
зареєстрований за №3-1446, посвідчений
Ізмаїльською державною нотаріальною
конторою, яким заповів все своє майно,
де б воно не знаходилося і з чого б воно
не складалося, ОСОБА_6 (а.с.13, 47).

Вивченням свідоцтва про народження
серії НОМЕР_1 виданого відділом ЗАГС
м.Ізмаїл, судом встановлено, що батьком
ОСОБА_3 зазначений «ОСОБА_8», матір'ю -
«ОСОБА_1», а також прізвище позивача
зазначено «ОСОБА_3» (а.с.7).

Отже, розбіжності у написані прізвища
позивача виникли у зв'язку з різним
перекладом. Дані обставини стали на
заваді позивачу у позасудовому порядку
отримати свідоцтво про право власності
на спадкове майно.

Окрім цього, у ОСОБА_3 зберігається
оригінали вказаного заповіту та
свідоцтва про смерть спадкодавця
ОСОБА_5

Таким чином, зібрані у справі
докази та їх належна оцінка свідчать
про наявність підстав для встановлення
факту, що має юридичне значення,
зокрема, що заповіт, посвідчений
державним нотаріусом Ізмаїльської
державної нотаріальної контори
Черненко С.М., зареєстрований в реєстрі
за №3-1446, складений спадкодавцем
ОСОБА_5 на позивача ОСОБА_3

Вирішуючи позовні вимоги в частині
визнання права власності на спадкове
майно, суд виходить з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що
житловий будинок АДРЕСА_1 належали на
праві особистої власності ОСОБА_5, що
підтверджено дублікатом свідоцтва про
право власності за №1447 від 18.12.2012 року,
Інформацією з державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,
Державного реєстру іпотек, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого мана №28880124 від 31.10.2014 року
та листом КП «Ізмаїльське міжміське
бюро технічної інвентаризації за
вих.№1270 від 03.11.2014 року (а.с.12, 39-42).

Відповідно до свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_2 виданого відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Ізмаїльського міськрайонного
управління юстиції Одеської області
11.02.2014 року, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року (а.с.6, 45 звор.).

Після смерті ОСОБА_5 згідно ст.1220 ЦК
України відкрилася спадщина на
вищезазначене спадкове майно.

24.04.2002 року ОСОБА_5 залишив заповіт,
зареєстрований за №3-1446, посвідчений
Ізмаїльською державною нотаріальною
конторою, яким заповів все своє майно,
де б воно не знаходилося і з чого б воно
не складалося, позивачу (а.с.13, 46 звор.).

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що у встановлений
законом строк ОСОБА_3 звернувся до
приватного нотаріуса Ізмаїльського
міського нотаріального округу
Одеської області ОСОБА_7 із заявою про
прийняття спадщини за заповітом (а.с.13,
43-57).

Осіб, які мають право на обов'язкову
частку у спадщині, незалежно від змісту
заповіту після смерті ОСОБА_5,
відповідно до ст. 1241 ЦК України немає.

Письмовою відповіддю приватного
нотаріуса Ізмаїльського міського
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_7 від 23.09.2014 року за №417/02-14
позивачу відмовлено у видачі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом,
оскільки в заповіті, посвідченому
Ізмаїльською державною нотаріальною
конторою 24.04.2002 року за №3-1446 прізвища
спадкоємця вказане як «ОСОБА_5», а у
документах спадкоємця як «ОСОБА_5», а
також у зв'язку з тим, що право
власності на спадкове майно не
зареєстроване в установленому законом
порядку тощо (а.с.14).

Приймаючи до уваги викладене, а також
ту обставину, що представник
відповідача безумовно визнав позов і
його визнання не суперечить закону й не
порушує права свободи чи інтереси
інших осіб, суд приходить до висновку
про те, що позовні вимоги підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 11, 61, 88, 174, 197, 209, 212-215,
218, 367 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської
ради про встановлення факту, що має
юридичне значення, та визнання права
власності на спадкове майно, -
задовольнити.

Встановити факт, що заповіт,
посвідчений державним нотаріусом
Ізмаїльської державної нотаріальної
контори Черненко С.М. 24.04.2002 року,
зареєстрований в реєстрі за №3-1446,
складений спадкодавцем ОСОБА_5 на ім'я
ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на
спадкове майно, яке залишилося після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5, та
складається із житлового будинку
АДРЕСА_1

Копію рішення надіслати для відома
позивачу.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через Ізмаїльський міськрайонний суд
Одеської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, особи, які
брали участь у справі, але не були
присутніми у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя: