справа № 208/8805/13-ц
№ провадження 2-о/208/11/14
РІШЕННЯ

Іменем
України

24 січня 2014 р.
м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області у складі:

головуючого, судді Нельге Д.В.,

при секретарі Севастьяновій Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в порядку, передбаченому
ст.197 ЦПК України цивільну справу за
заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи -
Державний нотаріальний архів в
Дніпропетровській області,
Реєстраційна служба
Дніпродзержинського міського
управління юстиції «Про встановлення
факту, що має юридичне значення», -

в с т а н о в и
в:

Заявниця звернулась до суду із заявою,
у якій, в остаточному варіанті, просить
суд встановити факт належності їй
правовстановлюючого документа -
Свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, виданого 29.06.1996 року
нотаріусом Першої дніпродзержинської
державної нотаріальної контори, у
якому її дошлюбне прізвище «ОСОБА_1»
невірно зазначено як «ОСОБА_1», що, в
свою чергу, позбавляє її можливості у
повній мірі розпоряджатися спадковим
майном.

В обґрунтування своїх вимог заявниця
посилається на те, що, згідно заповіту
свого дідуся, ОСОБА_2, вона отримала у
спадок квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, про що нотаріус
Першої дніпродзержинської державної
нотаріальної контори 29.06.1996 року видав
їй Свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, у якому її прізвище «ОСОБА_1»
було невірно зазначено як «ОСОБА_1».
Через втрату вказаного Свідоцтва вона
звернулась до Державного
нотаріального архіву в
Дніпропетровській області із заявою
про видачу його дублікату, але,
отримала відмову з посиланням на те, що
вона не має відношення до вказаної
нотаріальної дії. Таким чином, через
існування розбіжності між її
дошлюбним прізвищем, та прізвищем,
невірно зазначеним у свідоцтві про
право на спадщину, вона позбавлена
можливості отримати дублікат
вказаного свідоцтва, через що змушена
звернутись до суду, та просити суд
встановити факт приналежності їй
вищевказаного правовстановлюючого
документа.

В судове засідання представник
заявника не з'явився, надав суду
письмову заяву, у якій зазначив, що,
підтримує вимоги заяви та просить суд
провести розгляд справи за його
відсутності, на підставі наявних у
справі доказів.

Представники заінтересованих осіб в
судове засідання не з'явились, надали
суду письмові заяви, у яких просили суд
провести розгляд справи за їх
відсутності, на підставі наявних у
справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного запису не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши
наявні у справі докази, суд дійшов
наступного висновку.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обгрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема, звуко- в
відеозаписів, висновків експертів.

В ході судового розгляду, з урахуванням
наданих суду доказів, було встановлено,
що, згідно свідоцтва про одруження,
виданого 20.07.1996 року Дніпровським
відділом РАЦС Дніпродзержинського МУЮ
у Дніпропетровській області, дошлюбне
прізвище заявниці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
є «ОСОБА_1».

Як зазначено у Свідоцтві про право на
спадщину за заповітом, виданому 29.06.1996
року нотаріусом Першої
дніпродзержинської державної
нотаріальної контори, ОСОБА_2 належну
йому на праві власності квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1
заповів ОСОБА_1, що мешкала за адресою:
АДРЕСА_1.

Як зазначає заявниця, звернувшись
після втрати вказаного свідоцтва до
Державного нотаріального архіву в
Дніпропетровській області із заявою
про видачу його дублікату, вона
отримала відмову з посиланням на те, що
вона, дошлюбне прізвище якої є
«ОСОБА_1», не має відношення до
вказаної нотаріальної дії - Свідоцтва
про право на спадщину за заповітом, у
якому її прізвище «ОСОБА_1» невірно
зазначено як «ОСОБА_1». Вказана
розбіжність позбавляє її можливості
реалізувати своє право на
розпорядження зазначеним у свідоцтві
майном, та змушує звернутися до суду.

Згідно п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд
розглядає справи про встановлення
факту належності правовстановлюючих
документів особі, прізвище, ім'я, по
батькові якої, що зазначені в
документі, не збігаються з ім'ям, по
батькові, прізвищем цієї особи,
зазначеним у свідоцтві про народження
або в паспорті.

Як зазначено у свідоцтві про
народження заявниці ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, її дошлюбне прізвище є
«ОСОБА_1».

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995р. № 5 «Про судову практику в справах
про встановлення фактів, що мають
юридичне значення», при розгляді
справи про встановлення відповідно до
п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України факту належності
правовстановлюючих документів особі,
прізвище, ім'я, по батькові, місце і час
народження якої, зазначені в документі,
не збігаються з ім'ям, по батькові,
прізвищем, місцем і часом народження
цієї особи, вказаними у свідоцтві про
народження або в паспорті (у тому числі
факту належності правовстановлюючого
документа, в якому допущені помилки у
прізвищі, імені по батькові, або
замість імені чи по батькові зазначені
ініціали), суд повинен запропонувати
заявникові подати докази про те, що
правовстановлюючий документ належить
йому і що організація, яка видала
документ, не має можливості внести до
нього відповідні виправлення.
Разом з тим цей порядок не
застосовується, якщо виправлення в
таких документах належним чином не
застережені. Це є підставою для
вирішення питання про встановлення
факту, про який ідеться в документі,
відповідно до чинного законодавства.

Встановивши, таким чином, в ході
розгляду справи, що, через помилковий
запис дошлюбного прізвища заявниці у
правовстановлюючому документі -
виданому 29.06.1996 року нотаріусом Першої
дніпродзержинської державної
нотаріальної контори Свідоцтві про
право на спадщину за заповітом,
заявниця позбавлена можливості
отримати дублікат вказаного свідоцтва,
та реалізувати своє право на
розпорядження спадковим майном, суд,
враховуючи, що, виправити зазначену
помилку та внести відповідні зміни у
вищезазначений правовстановлюючий
документ у досудовому порядку є
неможливим, вважає за необхідне заяву
ОСОБА_1 задовольнити.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 209, 212-215, 234, 256 ЦПК
України, п.12 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995р. № 5 «Про судову практику в справах
про встановлення фактів, що мають
юридичне значення», суд, -

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи -
Державний нотаріальний архів в
Дніпропетровській області,
Реєстраційна служба
Дніпродзержинського міського
управління юстиції «Про встановлення
факту, що має юридичне значення» -
задовольнити.

Встановити факт приналежності ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, правовстановлюючого
документу - виданого 29.06.1996 року
нотаріусом Першої дніпродзержинської
державної нотаріальної контори
Свідоцтва про право на спадщину за
заповітом № 4-3612, згідно якого ОСОБА_2
належну йому на праві власності
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_1, що мешкала за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Заводський районний суд
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня його проголошення.

Суддя
Нельга Д. В.