Справа №591/4072/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Клімашевська І. В.Номер
провадження 22-ц/788/1842/14 Суддя-доповідач -
Хвостик С. Г. Категорія - 39
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Лузан Л. В. , Левченко Т.
А.

з участю секретаря судового засідання -
Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області апеляційну
скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 17 вересня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Реєстраційної служби Сумського
міського управління юстиції,
виконавчого комітету Сумської міської
ради про визнання права власності на
житловий будинок в порядку
спадкування, -

в с
т а н о в и л а:

У червні 2014 року позивач звернувся до
суду з даним позовом, який в подальшому
уточнив, мотивуючи свої вимоги тим, що
він є спадкоємцем ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. За життя їй на праві
приватної власності належав житловий
будинок разом з господарськими
будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 в м.
Суми, який вона заповіла йому.

Посилаючись на те, що не було
правовстановлюючих документів на
вказане нерухоме майно, а також була
відсутня державна реєстрація цього
об'єкта нерухомості, тому державний
нотаріус відмовив йому у видачі
свідоцтва про право на спадщину, у
зв'язку з чим позивач просив суд
визнати за ним право власності в
порядку спадкування за заповітом на
житловий будинок під літ. «А-1»,
загальною площею 26,5 кв.м, житловою
площею 19,6 кв.м разом з надвірними
господарськими та побутовими
будівлями, а саме: погріб пг, сарай Б,
навіс В, навіс Г, сарай Д, убиральню Е та
огорожу № 1-3, які знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 17 вересня 2014 року відмовлено у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Вказане рішення суду представник
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 оскаржив в
апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі він, посилаючись
на неповне з'ясування судом першої
інстанції обставин, що мають значення
для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду в скасувати і
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позові вимоги ОСОБА_3 у
повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги
зазначається, що спірний житловий
будинок разом з господарськими
будівлями і спорудами був побудований
згідно нотаріально посвідченого
договору про надання спадкодавцю
ОСОБА_5 у безстрокове користування
земельної ділянки для будівництва
індивідуального жилого будинку від 15
грудня 1965 року, який, на його думку, і є
тим правовстановлюючим документом, що
підтверджує право власності на вказане
нерухоме майно.

Крім того, як зауважує представник
позивача, в матеріалах справи є
відомості про наявність
інвентаризаційної справи на спірний
житловий будинок та будинкової книги
для реєстрації громадян, що проживають
в ньому, які спростовують висновки суду
першої інстанції про відсутність
технічного паспорту на цей об'єкт
нерухомості та не прийняття його в
експлуатацію за життя спадкодавця.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_3 та його представника
ОСОБА_4 про задоволення апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до нотаріально
посвідченого договору про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального жилого будинку на
право особистої власності від 15 грудня
1965 року, укладеного між виконкомом
Сумської міської ради депутатів
трудящих та ОСОБА_5, останній була
надана земельна ділянка на праві
безстрокового користування по АДРЕСА_1
площею 540 кв.м для будівництва
одноповерхового будинку, жилою площею
30,20 кв.м, сараю та забору (а.с.10-11).

Як було передбачено п.4 вказаного
договору, до зведення будинку
забудовник повинен приступити не
пізніше одного року з дня підписання
договору та проводити будівельні
роботи з таким розрахунком, щоб все
будівництво було закінчено протягом 3-х
років, тобто до 15 грудня 1968 року.

Як вбачається з інвентаризаційних
справ за №№ 24716 та 27128, спірний жилий
будинок знаходиться саме за адресою:
АДРЕСА_1

Відповідно до довідки-характеристики
об'єкту нерухомого майна за адресою:
АДРЕСА_1, виданого КП «Сумське міське
бюро технічної інвентаризації» за №
415746 від 22 серпня 2014 року, вказаний жилий
будинок побудований у 1968 році, відсоток
його зносу становить 46%, а загальна
площа - 26,5 кв.м (а.с.52).

Згідно з рішенням виконавчого комітету
Сумської міської ради від 16 грудня 1993
року № 723 ОСОБА_5 було передано у
приватну власність земельну ділянку
для будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель площею 0,05 га по АДРЕСА_1

У довідці управління Держкомзему у м.
Суми від 05 грудня 2011 року за № 2163/01-53
зазначено, що державний акт на право
власності на вказану земельну ділянку
не видавався (інвентаризаційна справа
№ 27128, а.с.26).

Відповідно до нотаріально
посвідченого заповіту від 16 лютого 2012
року ОСОБА_5 заповіла усе своє майно, де
б воно не було і з чого б воно не
складалося, а також все що їй належало
на день її смерті і взагалі все те, на що
вона за законом мала право, позивачу
ОСОБА_3 (а.с.8, 35).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла і
після її смерті відкрилась спадщина,
яку прийняв позивач ОСОБА_3 відповідно
до поданої ним 06 лютого 2014 року заяви до
Першої Сумської державної
нотаріальної контори (а.с.9, 34, 36).

Однак, у видачі позивачу свідоцтва про
право на спадщину на житловий будинок
по АДРЕСА_1 нотаріальною конторою було
відмовлено з посиланням на відсутність
державної реєстрації
правовстановлюючого документа на
вищевказаний житловий будинок (а.с.12).

24 квітня 2014 року позивач виготовив на
своє ім'я технічний паспорт на житловий
будинок АДРЕСА_1 в м. Суми разом з
господарськими будівлями і спорудами,
де дана характеристика наступному
нерухомому майну: житловий будинок під
літ. А-1 з прибудовою під літ. «а» та
тамбуром а1, загальною площею 26,5 кв.м,
житловою площею 19,6 кв.м, погріб під літ.
«пг», сарай під літ. «Б», два навіси під
літ. «В» та «Г», сарай під літ. «Д»,
убиральня під літ. «Е» та огорожа № 1-3
(а.с.14-16).

Також у довідці КП «Сумське міське БТІ»
від 22 серпня 2014 року за № 415746 уточнено,
що самочинне будівництво за
вищевказаною адресою не проводилось
(а.с.52).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції послався на те, що
спірний житловий будинок є самочинно
збудованим, так як спадкодавець за
життя не ввела його в експлуатацію та
не оформила право власності на нього,
тому суд вказав, що позивач, як
спадкоємець після смерті ОСОБА_5, набув
не право власності на спірний об'єкт
нерухомості, а права та обов'язки
забудовника - спадкодавця.

Однак, з такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погодитись не
може з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

З аналізу вказаної норми закону
вбачається, що умовою для переходу в
порядку спадкування права власності на
об'єкти нерухомості, в тому числі
житловий будинок, інші споруди,
земельну ділянку є набуття
спадкодавцем зазначеного права у
встановленому законодавством України
порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув
права власності на житловий будинок,
земельну ділянку, то спадкоємець також
не набуває права власності у порядку
спадкування.

Як передбачено п.п.4, 7 Інструкції про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затвердженої Міністерством
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року (чинної на момент
виникнення спірних правовідносин)
реєстрації підлягають всі будинки і
домоволодіння в межах міст і селиш
міського типу УРСР, що належать
місцевим Радам депутатів трудящих,
державним, кооперативним і громадським
установам, підприємствам і
організаціям, а також ті будинки і
домоволодіння, які належать громадянам
на праві особистої власності.

Будинки, що підлягають реєстрації,
повинні бути закінчені будівництвом і
прийняті в експлуатацію за актом,
затвердженим виконкомом місцевої Ради
депутатів трудящих.

Примітка. Різні службові будівлі та
споруди (сараї, літні кухні та ін.) не
можна реєструвати окремо від жилого
будинку.

Реєстрація провадиться на підставі
документів, що встановлюють право
власності (правовстановлюючих
документів) згідно з додатком № 1.

Зокрема, такими правовстановлюючими
документами були відповідно до п.14
Переліку правовстановлюючих
документів, на підставі яких
провадиться реєстрація будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
доданого до Інструкції про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР, нотаріально
посвідчені договори про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального жилого будинку та
затверджений виконкомом місцевої Ради
акт про прийняття будинку в
експлуатацію.

Також, як було визначено п.п.10, 13
вказаної Інструкції про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР, при відсутності
правовстановлюючих документів, які
зазначені в цій інструкції (додаток N 1),
зацікавлена юридична або фізична особа
(установа, підприємство, організація,
громадянин, колгоспний двір) подає до
виконкому місцевої Ради депутатів
трудящих заяву про оформлення права
власності на будинок або домоволодіння
і видачу свідоцтва про це.

Бюро технічної інвентаризації на
підставі зібраних матеріалів, а також
матеріалів, поданих заявником, складає
мотивований висновок про те, чи
належить будівля заявнику, і подає його
виконкому місцевої Ради депутатів
трудящих, який виносить відповідне
рішення.

Після винесення виконкомом рішення про
оформлення права власності на будинок
або домоволодіння, органи комунального
господарства, а де їх немає - виконком
місцевої Ради депутатів трудящих видає
власникові свідоцтво про право
особистої власності на будинок за
встановленою формою.

Отже, з урахуванням зазначених вимог
закону колегія суддів дійшла висновку,
що спадкодавець ОСОБА_5 за життя набула
право власності на спірне нерухоме
майно у вигляді жилого будинку з
господарськими будівлями і спорудами
по АДРЕСА_1, що підтверджується
наявністю правовстановлюючого
документу, виданого на її ім'я, а саме:
нотаріально посвідченого договору про
надання у безстрокове користування
земельної ділянки для будівництва
індивідуального жилого будинку на
право особистої власності з кількістю
кімнат від однієї до п'яти включно від 15
грудня 1965 року, укладеного між нею та
виконкомом Сумської міської ради
депутатів трудящих, рішенням
міськвиконкому про передачу їй у
власність земельної ділянки для
будівництва та обслуговування цього
жилого будинку і господарських
будівель площею 0,05 га, копією
будинкової книги про реєстрацію в
спірному жилому будинку ще з січня 1967
року його власника ОСОБА_5 (а.с.74-75), а
також даними матеріалів
інвентаризаційних справ №№ 24716 та 27128,
з яких убачається, що будинок АДРЕСА_1 у
м. Суми разом з господарськими
спорудами і будівлями неодноразово
оглядався та обстежувався
працівниками КП «Сумське міське БТІ», в
тому числі 27 вересня 2007 року, 27 вересня
2012 року (інвентарна справа № 27128 а.с.4, 25),
складалися технічні паспорти на цей
об'єкт нерухомості, що вказують на те,
що цей будинок разом з господарськими
спорудами побудований та
експлуатувався спадкодавцем.

Відтак, обґрунтованими є позовні
вимоги про визнання за позивачем права
власності на це нерухоме майно в
порядку спадкування за заповітом,
оскільки він, як спадкоємець після
смерті ОСОБА_5, не має можливості
отримати у нотаріуса свідоцтво про
право на спадщину, тому його право має
бути визнано в судовому порядку.

Тому, на думку колегії суддів, позивач
довів належними та допустимими
доказами, що спірне нерухоме майно у
вигляді жилого будинку під літ. «А-1»,
загальною площею 26,5 кв.м, житловою
площею 19,6 кв.м разом з надвірними
господарськими будівлями та спорудами,
а саме: погребом пг, сарай Б, навісом В,
навісом Г, сараєм Д, убиральнею Е та
огорожею № 1-3, які знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1 в м. Суми належало
померлій ОСОБА_5 на праві власності, а
відтак, довів і обставини того, що він
набув право власності на це нерухоме
майно в порядку спадкування після
смерті останньої.

За таких обставин, коли суд першої
інстанції постановив рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, його висновки не
відповідають обставинам справи, тому
рішення суду необхідно скасувати і
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Отже, апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3, 4, 314
ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 17 вересня 2014 року в даній
справі скасувати і ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності в
порядку спадкування за заповітом на
спадкове майно - житловий будинок під
літ. «А-1», загальною площею 26,5 кв.м,
житловою площею 19,6 кв.м разом з
надвірними господарськими будівлями
та спорудами, а саме: погребом пг,
сараєм Б, навісом В, навісом Г, сараєм Д,
убиральнею Е та огорожею № 1-3, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -