Справа № 376/603/14 Головуючий у І
інстанції Клочко В.М.Провадження №
22-ц/780/4781/14 Доповідач у 2
інстанції БілоконьКатегорія 47
УХВАЛА

Іменем України

13 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі :

головуючого - судді Білоконь О.В.,

суддів Даценко Л.М., Савченка С.І.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Сквирського районного суду
Київської області від 16 червня 2014 року
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
усунення перешкод щодо участі у
вихованні та спілкуванні з дитиною ,-

встановила:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначив, що він
перебував у фактичних шлюбних
відносинах з громадянкою ОСОБА_1 з
21.01.2007 року по 28.01.2012 року. В цей період
ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син
ОСОБА_3

Після припинення шлюбно-сімейних
відносин малолітній ОСОБА_3 залишився
проживати разом із матір'ю за місцем
реєстрації, а він був змушений змінити
своє місце проживання.

В подальшому ОСОБА_1 почала створювати
йому перешкоди у спілкуванні із сином,
а саме обмежувала спілкування, а потім
взагалі змінила своє місце проживання
разом із дитиною, не повідомивши його
про нове місце проживання.

З метою врегулювання спору він
звертався до служби у справах дітей,
але його заяви залишалась без розгляду
у зв'язку з тим, що служба у справах
дітей не могла встановити фактичне
місце проживання ОСОБА_1 та
малолітнього ОСОБА_3

Звернення до правоохоронних органів із
заявами про розшук малолітнього ОСОБА_3
також не давали бажаного результату.

Враховуючи викладене, позивач просив
суд зобов'язати ОСОБА_4 не чинити йому
перешкод у спілкуванні з сином ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити порядок і
спосіб його участі у виховані і
спілкуванні з дитиною, призначивши
особисте побачення із сином наступним
чином :

- першого тижня кожного місяця у
вівторок та четвер з 16-ої до 20-ої години,
в суботу з 10 до 18-ої години;

- другого тижня кожного місяця в
понеділок та середу з 16-ої до 20-ої
години, в неділю з 12-ої до 20-ої години;

- третього тижня кожного місяця в
вівторок та четвер 3 16-ої до 20-ої години,
в неділю із з 8-ої до 16-ої години;

- четвертого тижня кожного місяця в
середу і п'ятницю з 16-ої до 20-ої години, в
неділю з 9-ої до 17-ої години, за місцем
проживання або навчанням сина.

Дозволити необмежене спілкування з
сином особисто, засобами телефонного,
поштового, електронного та іншими
засобами зв'язку, що не передбачають
безпосереднього фізичного спілкування
між батьком та сином.

Зобов'язати відповідача по справі
надавати точну інформацію щодо
фактичного місця знаходження дитини,
тощо.

Рішенням Сквирського районного суду
Київської області від 16 червня 2014 року
вказаний позов задоволено частково.

Визначено спосіб участі батька у
вихованні та спілкуванні із сином у
вигляді надання можливості ОСОБА_2
брати участь у вихованні сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом спілкування з ним
кожну суботу місяця з 9-ої до 17- ої
години, з урахуванням психологічних та
фізичних властивостей дитини, в
присутності матері, або педагога
(психолога), за місцем обраним батьком
(на території населеного пункту де
проживає дитина).

Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити
перешкодити ОСОБА_2 у спілкуванні із
сином ОСОБА_3.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, в якій
просить суд скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги
вказала, що суд не врахував неналежне
ставлення батька до виконання своїх
обов'язків, у справі відсутній
письмовий висновок органу опіки і
піклування щодо розв'язання спору.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з того, що
перешкоджаючи батьку в його
спілкуванні з дитиною відповідач
порушує не тільки права ОСОБА_2 як
батька, а й права самої дитини.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
ґрунтується на вимогах закону та
матеріалах справи.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 р.
(ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.,
дата набуття чинності для України 27
вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях
щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України
сімейні відносини можуть бути
врегульовані за домовленістю
(договором) між їх учасниками.
Регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини. Сімейні
відносини регулюються на засадах
справедливості, добросовісності та
розумності, відповідно до моральних
засад суспільства. Кожен учасник
сімейних відносин має право на судовий
захист.

Відповідно до ст. 153 СК України мати,
батько та дитина мають право на
безперешкодне спілкування між собою,
крім випадків, коли таке право обмежене
законом.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 159 СК України
суд визначає способи участі одного з
батьків у вихованні дитини (періодичні
чи систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається, що сторони по справі
у зареєстрованому шлюбі не перебували.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками
малолітнього ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_3
зареєстровані в АДРЕСА_1

26.04.2013 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_5
та стала проживати у АДРЕСА_2.,
малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживає та виховується у родині
ОСОБА_1

Встановивши, що мати дитини чинить
перешкоди батьку у спілкуванні,
оскільки не повідомляла останнього про
зміну місця проживання дитини, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
необхідність захисту батьківських
прав позивача на вільне спілкування та
побачення з дитиною.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1
вказала, що суд не врахував неналежне
ставлення батька до виконання своїх
обов'язків, яке полягає на її думку в
тому, що з грудня 2012 року по червень 2014
року позивач ні разу не спілкувався з
дитиною.

З вказаним не погоджується колегія
суддів апеляційної інстанції, оскільки
матеріали справи не містять будь-яких
доказів про те, що позивач позбавлений
батьківських прав, відповідно, має
право на їх реалізацію шляхом усунення
перешкод щодо участі у вихованні та
спілкуванні з дитиною.

Крім того, відповідач не повідомила
позивача про зміну місця проживання
дитини, позивач вживав заходів до
встановлення місця проживання дитини,
отже відповідач порушила право батька
на вільне спілкування з дитиною.

Матеріали справи дійсно не містять
висновку органу опіки та піклування
щодо розв»язання даного спору, разом з
тим його відсутність пов»язана через
невстановленням місця перебування
дитини на даний час.

Так, матеріали справи містять дані про
відсутність дитини за місцем її
реєстрації на території Сквирського
району Київської області,служба у
справах дітей та сім'ї Бориспільської
райдержадміністрації не володіє
будь-якою інформацією про відповідача
та її сина, а відповідно до довідки
Кіровської сільської ради
Бориспільського району Київської
області № 655/2-17 від 22 жовтня 2014 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на території
сільської ради не зареєстровані.

Отже, жоден орган опіки і піклування не
має можливості надати суду письмовий
висновок на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною та
брати участь у її вихованні.

За таких обставин, враховуючи вимоги
розумності та справедливості та
забезпечення найвищих інтересів
дитини, колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції про встановлення порядку
спілкування позивача з дитиною на
підставі даних, що містяться в
матеріалах справи. справи.

Решта доводів апеляційних скарг не
ґрунтується на доказах та законі і не
спростовують висновків суду.

Посилання в апеляційній скарзі на
неправильне застосування норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права не заслуговують
на увагу, спростовуються матеріалами
справи та висновками суду, викладеними
у рішенні.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дав належну оцінку
зібраним доказам, вірно послався на
закон, що регулює спірні
правовідносини, дійшов правильного
висновку про часткове задоволення
позову, тому, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 316,
319 ЦПК України , колегія суддів , -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сквирського районного суду
Київської області від 16 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді: