У Х В А Л А

іменем україни

15 січня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Дербенцевої
Т.П.,

Колодійчука В.М.,
Умнової О.В.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 15
серпня 2013 року та рішення апеляційного
суду Кіровоградської області від 16
жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що ОСОБА_6 передав йому у
користування автомобіль марки «Опель
Кадет», 1987 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1, про що видав
відповідну довіреність. 01 грудня 2012
року ОСОБА_4, який проводив ремонтні
роботи у квартирі АДРЕСА_1, яка належить
на праві власності ОСОБА_5, з
необережності випустив будівельні
матеріали на зазначений автомобіль,
який був припаркований на стоянці, чим
завдав йому механічні ушкодження.
Враховуючи викладене та посилаючись на
те, що відповідачі відмовились у
добровільному порядку відшкодовувати
матеріальну шкоду, позивач, з
урахуванням уточнень позовних вимог,
просив стягнути солідарно з
відповідачів матеріальну шкоду у
розмірі 940 грн., моральну шкоду у
розмірі 3 тис. грн. та витрати на правову
допомогу у розмірі 1 500 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 15 серпня 2013 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 940 грн.
матеріальної шкоди та 300 грн. моральної
шкоди. У позові до ОСОБА_4 відмовлено.
Розподілено судові витрати.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 16 жовтня
2013 року рішення районного суду в
частині задоволення позову ОСОБА_3
скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3
до ОСОБА_5 відмовлено. Розподілено
судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, й ухвалити
нове рішення про повне задоволення
позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
шкоду, завдану пошкодженням автомобіля
позивача, повинен відшкодувати не
ОСОБА_4, а саме ОСОБА_5, яка є власницею
квартири, в якій проводився ремонт і з
вікна якої випали будівельні
матеріали.

Скасовуючи рішення районного суду та
відмовляючи у задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із
недоведеності причинно-наслідкового
зв'язку між діями (бездіяльністю)
ОСОБА_5 та ушкодженням автомобіля
позивача. Також суд зазначив, що ОСОБА_3
не оскаржував рішення суду в частині
вирішення позову до ОСОБА_4

Проте повністю з такими висновками
судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не
відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_3
користується автомобілем марки «Опель
Кадет», 1987 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1, на підставі
довіреності, виданої ОСОБА_6

01 грудня 2012 року зазначений автомобіль
було пошкоджено шляхом падіння на
нього бетонних камінців із квартири, що
належить на праві власності ОСОБА_5, в
якій проводились ремонтні роботи і яка
в цей час знаходилась на роботі.

Під час проведення за заявою ОСОБА_3
перевірки Кіровським відділом міліції
Кіровоградського міського відділення
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в області встановлено, що
при проведенні ремонтних робіт ОСОБА_4
впустив будівельні матеріали, які
впали на автомобіль марки «Опель
Кадет», 1987 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1, та пошкодили
його.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України
власник, права якого порушені, має
право на відшкодування завданої йому
майнової та моральної шкоди. Такі самі
права має і особа, яка володіє речовим
правом.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відшкодування моральної шкоди
передбачено ст. ст. 23, 1167 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому з урахуванням положень ст. ст.
1166, 1167 ЦК України діє презумпція
завдавача шкоди, яка означає, що
позивач доводить вину відповідача, а
відповідач має спростувати свою вину.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3 в частині вимог до ОСОБА_4, суди у
порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України
належним чином не перевірили тверджень
позивача про наявність
причинно-наслідкового зв'язку саме між
діями ОСОБА_4 і ушкодженням автомобіля
та не дали оцінки листу
Кіровоградського міського відділення
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в області, яким
встановлено, що ушкодження автомобіля
сталося через необережні дії ОСОБА_4,
який проводив ремонтні роботи у
квартирі ОСОБА_5

У порушення ст. 214 ЦПК України рішення
районного суду взагалі не містить
висновків щодо відмови у позові до
ОСОБА_5

При цьому апеляційний суд, зазначаючи,
що у діях ОСОБА_5 немає
причинно-наслідкового зв'язку зі
шкодою, оскільки вона під час завдання
шкоди позивачеві знаходилась на
роботі, не дав правової оцінки тому, що
власник зобов'язаний утримувати майно,
що йому належить (ст. 322 ЦК України).
Отже, суди не встановили, які
правовідносини виникли між ОСОБА_5 та
ОСОБА_4, із яких підстав ОСОБА_4
знаходився у її квартирі та яку вони
несуть відповідальність за свої дії
(бездіяльність).

Крім того, суди належним чином не
перевірили та не встановили наявності
у ОСОБА_3 права на звернення до суду із
даним позовом, оскільки строк дії
довіреності ОСОБА_8, який діяв від імені
ОСОБА_6, на передачу автомобіля марки
«Опель Кадет», 1987 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_3
закінчився 12 лютого 2011 року (а.с. 120),
тобто до моменту його звернення до
суду, зокрема у грудні 2012 року. Інші
докази наявності у позивача права
володіти, користуватися та отримувати
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, завданої зазначеному
автомобілю, у матеріалах справи
відсутні та судами не встановлені.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. ст. 212, 213 ЦПК
України щодо оцінки доказів та
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для їх
скасування.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 15 серпня 2013 року та
рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 16 жовтня
2013 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

Т.П. Дербенцева

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова