Справа № 1519/2964/2012
Провадження № 2/1519/381/14
21 січня 2014 року Малиновський районний
суд м. Одеси
в складі: головуючого судді - Роїка Д.Я.,
при секретарях - Чайковської О.В.,
Кобзар Ю.Ю., Гречко І.О.
розглянувши у судовому засіданні в
залі суду в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення меж земельних ділянок, -
ОСОБА_1 звернувся до Малиновського
районного суду м. Одеси з позовом до
ОСОБА_2 про зобов'язання не чинити
перешкод. При цьому уточнивши позовні
вимоги позивач посилається на те, що
відповідач по справі не вірно
розташувала огорожу на своєї земельній
ділянці, тобто не у відповідності до
встановлених меж ділянок. Вказаними
діями відповідач порушила права
позивача, оскільки огорожею було
зайнято частину його земельної
Позивач в судове засідання не з'явився,
надав заяву про розгляд справи за його
відсутності, прот заочного розгляду
справи не заперечував, уточнені
позовні вимоги підтримав в повному
Відповідачка в судових засіданнях
позовні вимоги не визнала в повному
обсязі, про що надавала вмотивовані
заперечення. Після уточнення позовних
вимог в судові засідання повторно не
з'явилася, про причини неявки суд не
повідомила, про час і місце розгляду
справи повідомлена належним чином, за
таких обставин суд вважає за можливе
провести заочний розгляд справи та
ухвалити заочне рішення.
Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов за умови заочного
розгляду справи підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 29.09.2000 року на
підставі договору дарування АВ № 086453,
ОСОБА_1 перейшов у власність будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1, з
приналежною до нього земельною
ділянкою. Відповідно до технічного
паспорту №8252.023 загальна земельна
площа ділянки, згідно документів
становила - 309 кв.м. Вказане
підтверджується копією вищевказаного
ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 29.09.2005 року
належить на праві власності будинок
АДРЕСА_2, що розташований на земельній
ділянці розміром 281 кв.м.
28.05.2009 року після проведення
інвентаризації КП «ОМБТІ та РОН» площа
земельної ділянки ОСОБА_1 зменшилася до
301 кв.м. Також позивачу стало відомо що
розмір земельної ділянки залишено в
розмірі 425 кв.м згідно рішення
Виконкому Іллічівської ОСОБА_3 від
17.12.1991р. При даруванні ОСОБА_1, МБТІ
замість 425 кв.м. видало довідку -
характеристику від 23.06.2000 р. на 309 кв.м.
Вказане підтверджується копією
Згідно виписки із рішень виконкому
Іллічівської райради народних
депутатів від 27.12.1991 року по житловому
будинку АДРЕСА_3, тимчасово в
користуванні закріплена земельна
ділянка, яка становить 425 кв.м. На даний
час після проведення інвентаризації КП
«ОМБТІ та РОН» від 28.05.2009 року,
встановлено, що площа земельної
ділянки становить 301 кв.м. Отже,
незаконно захоплена частина земельної
ділянки - всього 124 кв.м.
По справі було проведено судову
будівельно-технічну експертизу. Так
експертизою було визначено:
- Фактична площа земельної ділянки
АДРЕСА_2 корист. ОСОБА_2 складає 267 кв.м.;
- Фактична площа земельної ділянки
АДРЕСА_1 корист. ОСОБА_1 складає 299 кв.м.;
- Було встановлено, що станом на 1991
рік площа земельної ділянки ОСОБА_1
складала 425 кв.м. та в період по час
проведення експертизи була зменшена до
299 кв.м. за рахунок зміни розмірів та
конфігурації усіх зовнішніх меж
- Площу ділянки ОСОБА_1 було
зменшено також з боку інших прилеглих
до нього земельних ділянок, що
знаходяться у користуванні інших осіб,
які не є учасниками по справі. З
урахуванням цього та відсутності
дослідження всіх суміжних земельних
ділянок до спірної ділянки, у рамках
цієї справи, визначити шлях поновлення
меж ділянки ОСОБА_1 в повному обсязі не
- Для поновлення суміжної межи, що
відокремлює земельні ділянки станом на
1991 рік, необхідно привести її до прямої
лінії длиною 35,55 кв.м., що проходить від
місця примикання фасадних меж до місця
повороту правої бокової межі земельної
ділянки № 71-б між відрізками 4,95 кв.м. та
2,15 м. відповідно до графічного додатку
№ 1.
Відповідно до ч. ст. 5 ЦК України,
акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності.
Відповідно ч.1 ст. 79 Земельного кодексу
України. Земельна ділянка - це частина
земної поверхні з установленими
межами, певним місцем розташування, з
визначеними щодо неї правами.
Пунктом 7 Перехідних Положень
Земельного кодексу України (в редакції
від 25.10.2001 року) передбачено, що
громадяни та юридичні особи, що
одержали у власність, у тимчасове
користування, в тому числі на умовах
оренди, земельні ділянки у розмірах,
що були передбачені раніше діючим
законодавством, зберігають права на ці
Згідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу
України. У разі набуття права власності
на жилий будинок, будівлю або споруду,
що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.
Тобто згідно ч. 1 ст. 81 Земельного
кодексу України. Громадяни України
набувають права власносі на земельні
ділянки на підставі: придбання за
договором купівлі - продажу, ренти,
дарування, міни, іншими
цивільно-правовими угодами.
Відповідно до ч.1 ст.212 Земельного
кодексу України. Самовільно зайняті
земельні ділянки підлягають
поверненню власникам землі або
землекористувачам без відшкодування
затрат, понесених за час незаконного
П. 7 постанови N 7 від 16.04.2004, пленуму
Верховного суду України. Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ. Захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здіснюється згідно з частиною третьої
статті 152 ЗК (2768-14) шляхом: визнання прав;
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; визнання угоди
недійсною; визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів захисту (стаття 16 ЦК)
(435-15). Власник земельноі ділянки, права
якого порушено, може вимагати
відшкодування завданої цим моральної
шкоди (частина третя статті 386 ЦК).
Згідно до ч. 1 ст. 103 Земельного кодексу
України власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати такі
способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.
Згідно зі статтею 158 ЗК суди
розглядають справи за спорами про межі
земельних ділянок, що перебувають у
власності чи користуванні
громадян-заявників, які не
погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів. Зазначені спори підлягають
розгляду місцевими судами незалежно
від того, розглядалися вони попередньо
органом місцевого самоврядування або
органом виконавчої влади з питань
земельних ресурсів чи ні. Рішення цих
органів щодо такого спору не може бути
підставою для відмови в прийнятті
заяви чи для закриття провадження в
порушеній справі.
Таким чином, виходячи з всього
вищевикладеного, а також за умови
заочного розгляду справи, суд вважає за
необхідне задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 18.05.2011 року позовні вимоги
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення меж
та ліквідацію самочинного будівництва
були залишенні без задоволення.
Вказане рішення набрало законної сили
після перегляду Апеляційним судом
Одеської області та постановлення
ухвали від 22.11.2011 року. Враховуючи те,
що суд як першої так і апеляційної
інстанції відмовляючи в задоволенні
вимог посилалися на те, що позивач не
надав доказів та взагалі не міг
визначитися з заявленими позовними
вимогами змінював підстави та предмет,
суд вважає, що підстав для закриття
провадження по справі не має, оскільки
заявлено вимоги з посиланням на нові
підстави з уточненням предмету позову
та по справі нарешті проведено
експертизу.

Позовні вимоги щодо зобов'язання
відповідача ОСОБА_2 дати згоду для
приватизації земельної ділянки
задоволенню не підлягають, оскільки
такий спосіб захисту цивільного права
не передбачений нормами ЦК України.
Крім того, позивач не довів в судовому
засіданні про те, що він взагалі
звертався до відповідача та йому було
відмовлено, отже позов є передвчасним.

В судовому засіданні позивачем було
надано докази на підтвердження судових
витрат в розмірі 214,6 грн.

Керуючись ст. 103, 152 ЗК України, ст.ст. 60,
61, 88, 208-210, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Встановити межі між будинками
земельних ділянок АДРЕСА_1 в
користуванні ОСОБА_1 та ділянки
АДРЕСА_2 в користуванні ОСОБА_2 та
визначити, що межа між цими ділянками
вважається прямою лінією диною 35,55
кв.м., що проходить від місця примикання
фасадних меж до місця повороту правої
бокової межі земельної ділянки № 71-б
між відрізками 4,95 кв.м. та 2,15 м.
відповідно до графічного додатку № 1
судової будівельно-технічної
експертизи від 24.09.2013 року ОНДІСЕ.

Встановити спосіб та порядок виконання
рішення суду надавши позивачу ОСОБА_1
право за власний рахунок перенести
огорожу в початковий стан, встановивши
межі між будинками земельних ділянок
АДРЕСА_1 в користуванні ОСОБА_1 та
ділянки АДРЕСА_2 в користуванні ОСОБА_2
та визначити, що межа між цими
ділянками вважається прямою лінією
диною 35,55 кв.м., що проходить від місця
примикання фасадних меж до місця
повороту правої бокової межі земельної
ділянки АДРЕСА_2 між відрізками 4,95 кв.м.
та 2,15 м. відповідно до графічного
додатку № 1 судової
будівельно-технічної експертизи від
24.09.2013 року ОНДІСЕ.

Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати в
розмірі 214,6 грн. (двісті чотирнадцять
гривень шістдесят копійок).

В задоволенні інших вимог позову
відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем
шляхом подання апеляційному суду через
суд першої інстанції апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Рішення може бути переглянуто судом,
що його ухвалив, за письмовою заявою
відповідача шляхом звернення з заявою
про перегляд заочного рішення протягом
десяти днів з дня отримання його копії.
Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України
оскарження заочного рішення
відповідачем в апеляційному порядку
може мати місце лише в разі залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення та в разі ухвалення
повторного заочного рішення судом
першої інстанції.

Суддя: