Справа № 752/3586/14-ц
Провадження № 2/752/2764/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

18 листопада 2014 року Голосіївський
районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Новака А.В. при
секретарі Закаблуківській О.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

встановив:

позивач звернувся до суду з зазначеним
позовом мотивуючи його тим, що у серпні
2012 року вона надала у борг відповідачу
20000 гривень.

В подальшому, а саме 04 вересня 2012 року
відповідач повернув позивачу 5000
гривень, а залишок заборгованості у
розмірі 15000 гривень зобов'язався
повернути до 31 грудня 2013 року, про що
відповідачем було складено письмову
розписку, копія якої містяться у
матеріалах справи.

У встановлений строк відповідач борг
не повернув, а тому як зазначає позивач
вона змушена звернутись до суду за
захистом своїх порушених прав і
просить суд стягнути з відповідача на
її користь суму боргу у розмірі 15000
гривень та вирішити питання про судові
витрати.

Позивач та її представник в судовому
засіданні підтримали вимоги позовної
заяви та просили суд її задовольнити
повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала.
Зокрема зазначила, що позики, як такої
не було, а зазначені грошові кошти від
позивача відповідачу не передавалися.
Як зазначила представник відповідача,
вказані у розписці кошти мали бути
виплачені на користь ОСОБА_1, як
компенсація за майно, що було нажито
ними спільно під час шлюбу. Просить суд
ухвалити рішення, яким в задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши сторони, дослідивши і
проаналізувавши докази, які містяться
в матеріалах справи, суд на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилались як на
підставу своїх вимог і заперечень,
дійшов наступних висновків.

В конкретному випадку, суд вважає
переконливо доведеним, що сторонами
спору є позивач ОСОБА_1, як позикодавець
та відповідач ОСОБА_2, як позичальник.

З матеріалів справи та пояснень сторін
вбачається, що позивачем було передано
у позику відповідачу грошові кошти у
розмірі 20000 гривень у серпні 2012 року.

04 вересня 2012 року ОСОБА_2 було передано
ОСОБА_1 5000 гривень а залишок
заборгованості у розмірі 15000 гривень
відповідач зобов'язався повернути до 31
грудня 2013 року, про що було складено
письмову розписку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів(суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Аналізуючи матеріали розписки та
пояснення сторін у їх сукупності, суд
вважає переконливо доведеним, що між
позивачем та відповідачем виникли
правовідносини, які регулюються Главою
71 Параграф 1. «Позика» Цивільного
кодексу України.

Доказів наявності між позивачем та
відповідачем спору з приводу спільного
майна подружжя і відповідно проведення
між ними будь-яких розрахунків про що
посилався представник відповідача у
своїх поясненнях, суду не надано.

Також суд не бере до уваги посилання
представника відповідача з приводу
тієї обставини, що на день передачі
коштів її довіритель перебував у
фактичних шлюбних стосунках.

Не беручи таке твердження до уваги, суд
враховує, що особисто ОСОБА_2 було
вказано у тексті позовної заяви про
розлучення, датованої 28 березня 2013
року, що його шлюб з ОСОБА_1 носить
формальний характер з серпня 2012 року і
така обставина не заперечується
позивачем по даній справі.

Суд, з врахуванням зазначених доказів
оцінених у їх сукупності, вважає за
можливе прийняти до уваги та покласти
такі в обґрунтування мотивування
рішення суду і беручи до уваги
вищенаведені мотиви та
проаналізувавши доводи сторін, суд у
сукупності з дослідженими доказами
дійшов висновку про безпідставність
заперечень наданих відповідачем,
оскільки такі суперечать доказам
дослідженим в судовому засіданні та не
ґрунтуються на матеріалах справи,
ретельно досліджених судом в ході
слухання справи по суті.

За таких обставин, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
посилались сторони, як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, встановивши
правовідносини, які випливають із
встановлених обставин та правові
норми, які підлягають застосуванню до
цих правовідносин, суд дійшов висновку
про наявність підстав для задоволення
позову повністю.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
витрати, а зокрема суму судового збору
у розмірі 243 гривні 60 копійок.

Керуючись ст.ст. 212-215, 223, 294-296 ЦПК
України,суд,-

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15243
(п'ятнадцять двісті сорок три) гривні 60
копійок.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
рішення яке було ухвалено без участі
особи, яка її оскаржує протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.
Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду м. Києва через
Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя
А.Новак