Справа № 303/533/13-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року
м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області в складі:

головуючого судді
Заболотного А.М.

при секретарі
Штець І.І.

з участю державного виконавця
Зейкан В.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Мукачево подання про
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду громадянина України
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України,-

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець МВ ДВС
Мукачівського міськрайонного
управління юстиції Зейкан В.Л.
звернувся до суду з поданням,
погодженим з начальником відділу
державної виконавчої служби, про
встановлення тимчасового обмеження
громадянину України ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі
України. Подання мотивоване тим, що на
виконанні у міському відділі ДВС
знаходиться виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 2/303/981/13, виданого Мукачівським
міськрайонним судом Закарпатської
області 12.06.2013 року, про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 518823,00 грн.
заборгованості. Вказує на те, що
боржник ухиляється від сплати боргу,
рішення суду не виконується, що
свідчить про те, що останній ухиляється
від сплати заборгованості. Тому,
просить встановити тимчасове
обмеження у праві виїзду громадянина
громадянина України ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі державного
кордону України.

В судовому засіданні головний
державний Зейкан В.Л. подання
підтримав, просив суд його
задовольнити.

Враховуючи вищевикладене, вивчивши
матеріали подання суд приходить до
наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд
негайно розглядає подання без виклику
чи повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Законодавством України встановлено
випадки, у яких застосовуються такі
обмеження, визначено порядок та умови
їх застосування, зокрема, ст. 6 Закону
України «Про порядок виїзду з України
та в'їзду в Україну громадян України»,
п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження», ч. 1 ст. 377-1 ЦПК
України.

Так, відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Частина 1 ст. 377-1 ЦПК України передбачає,
що питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

За змістом п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі
паспорта, а який має паспорт, може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), - до
виконання зобов'язань.

Аналіз наведених норм закону дає
підстави для висновку, що суд має право
встановити щодо боржника тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України лише за поданням державного
виконавця, обов'язково погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби, за умови доведення
та документального підтвердження
факту ухилення боржника, який має
паспорт для виїзду за кордон і з цією
метою має намір та реальну можливість
вибути за межі України, від виконання
зобов'язань, покладених рішенням суду
чи іншого органу (посадової особи). Таке
обмеження може бути встановлено лише
строком до виконання боржником своїх
зобов'язань.

Крім того, застосування таких обмежень
може мати місце лише у виключних
випадках і повинно використовуватися
лише як крайній захід після реалізації
усіх можливих та передбачених законом
засобів примусового виконання
судового рішення, оскільки стосується
гарантованого ст. 33 Конституції
України та ст. 313 ЦК України особистого
немайнового права особи вільно
залишати територію України та права на
свободу пересування, передчасне і
безпідставне обмеження яких є
неприпустимим.

Згідно з п. 2 ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, ратифікованої
Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997
року, кожен є вільним залишати будь-яку
країну, включно зі своєю власною.
Відповідно до п. 3 ст. 2 Протоколу № 4 на
здійснення цих прав не можуть бути
встановлені жодні обмеження, крім тих,
що передбачені законом і є необхідними
в демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

В судовому засіданні встановлено, що
19.06.2013 року МВ ДВС Мукачівського
міськрайонного управління юстиції
відкрито виконавче провадження по
виконанню виконавчого листа № 2/303/981/13,
виданого 12.06.2013 року Мукачівським
міськрайонним судом, про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
заборгованості у розмірі 518823,00 грн.
Постанова про відкриття виконавчого
провадження надіслана боржнику ОСОБА_1,
що підтверджується поштовим
повідомленням про вручення. Також з
матеріалів подання вбачається, що
державний виконавець вчиняв дії,
передбачені Законом України «Про
виконавче провадження», спрямовані на
погашення боргу, зокрема, 19.06.2013 року
накладено арешт на все майно, що
належить боржнику. Також 09.07.2013 року
винесено постанову про розшук майна
боржника. 24.07.2013 року та 15.08.2013 року
складено акти про те, що боржник ОСОБА_1
з'явився до державного виконавця на
його виклик. Також, як вбачається з
пояснень боржника ОСОБА_1 від 01.07.2013
року, від 22.07.2013 року, від 21.10.2013 року
останній не відмовляється від
виконання рішення суду.

В ході судового розгляду державним
виконавцем повідомлено, що боржник
ОСОБА_1 зареєстрований за адресою
АДРЕСА_1, проте там не проживає, що
підтверджується актом від 27.01.2014 року.
Також в ході виконавчого провадження
було продано належний боржнику ОСОБА_1
автомобіль марки «Шевроле Нива». Таким
чином було частко погашено
заборгованість, яка станом на день
розгляду подання становить близько
411000,00 грн. Іншого майна на праві
власності боржник ОСОБА_1 не має,
постійного місця проживання боржника
встановити неможливо.

Як зазначив ВСУ в Судовій практиці щодо
вирішення питання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України від 01.02.2013 року, з погляду
значення словосполучення «ухилення
від виконання зобов'язань, покладених
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч.
1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11
Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної
сторони такі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків. У зв'язку з цим і
здійснюється примусове виконання. Це
також є підставою для звернення з
поданням до суду щодо вирішення
питання про застосування до такої
особи тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України. Ухилення
боржника від виконання своїх
зобов'язань є оціночним поняттям.
Теоретично їх невиконання може бути
зумовлене об'єктивними причинами,
наприклад, внаслідок відсутності
майна, роботи, незадовільного
фінансового стану, тривалого
відрядження, важкої хвороби тощо. Однак
воно може мати й принципово інше
походження, суб'єктивне, коли боржник
свідомо ухиляється від виконання - має
змогу виконати зобов'язання у повному
обсязі або частково, але не робить
цього без поважних причин. На підставі
наведеного вище можна зробити
висновок, що поняття «ухилення від
виконання зобов'язань, покладених на
боржника рішенням» варто розуміти як
будь-які свідомі діяння (дії або
бездіяльність) боржника, спрямовані на
невиконання відповідного обов'язку у
виконавчому провадженні, коли виконати
цей обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборної
сили, події тощо).

Звертаючись до суду з поданням про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України головний державний
виконавець МВ ДВС Мукачівського МРУЮ
Зейкан В.Л. не надав доказів того, що ним
вичерпано всі заходи, передбачені ст. 11
Закону України «Про виконавче
провадження», щодо примусового
виконання судового рішення або всі
вони виявилися безрезультатними. Також
не надано доказів того, що боржник
умисно ухиляється від виконання
зобов'язань, за час виконання рішення
виїжджав за межі України, а також те, що
останній не з'являвся на виклики
державного виконавця та його дії
свідчать про намір виїхати за кордон.

Крім того, суд звертає увагу на те, що в
прохальній частині подання не
конкретизовано до виконання яких саме
зобов'язань необхідно встановити
відповідне обмеження.

Таким чином, при зверненні до суду із
зазначеним поданням державний
виконавець не навів жодних з
перелічених обставин, а послався, як на
підставу для обрання такого обмеження
боржнику, тільки на наявність боргових
зобов'язань, відсутність майна та
постійного місця проживання боржника,
що не може бути визнане судом таким, що
свідчить про умисне ухилення боржника
від виконання судового рішення в
контексті положень ст. 377-1 ЦПК України,
ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду
з України і в'їзду в Україну громадян
України» та ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження», оскільки
боржник на виклик державного виконавця
з'являвся, в поясненнях вказував, що не
відмовляється від виконання рішення
суду, а тому правові підстави для
встановлення щодо боржника
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 210, 377-1 ЦПК України,
ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду
з України та в'їзду в Україну громадян
України»,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання головного
державного виконавця міського відділу
державної виконавчої служби
Мукачівського міськрайонного
управління юстиції Закарпатської
області про тимчасове обмеження у
праві виїзду громадянина України
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України -
відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Мукачівського

міськрайонного суду
А.М.Заболотний