Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/4274/14 Головуючий у 1 інстанції Редько Ж.Є.
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Панкеєва О.В., Мануйлова Ю.С.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 16 жовтня 2013 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

31.07. 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначивши, що відповідно до укладеного договору № DNH4КР89750724 від 29.07.2006 року ОСОБА_2 29.07.2006 року отримав кредит у розмірі 2990,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та Банком договір. Відповідно до умов укладеного договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати і складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, за комісією та інших витрат згідно Умов.

У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 26.07.2013 року має заборгованість - 42 352,39 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 2 750,34 грн., заборгованість по процентам за користуванням кредитом - 13 230,43 грн., за пенею за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 23 878,65 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1992,97 грн..

Враховуючи вищевикладене позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 42352,39 грн. та судовий збір у розмірі 423,52 грн..

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 16 жовтня 2013 року у задоволені позову відмовлено.

На зазначене рішення суду ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 20 грудня 2013 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відхилено.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 16 жовтня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2014 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Донецької області від 20 грудня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним положенням закону.

Судом встановлено, що 29 липня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким банк надав, а позичальник отримав 2 990 грн 60 коп. для придбання мобільного телефону зі строком їх повернення до 27 липня 2007 року та сплатою 25,08 % річних за користування коштами щомісячними платежами по 284 грн 80 коп. з 28 числа кожного місяця для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат згідно Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, з якими ознайомлений відповідач.

Строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів за кредитним договором сторонами встановлено тривалістю у п'ять років (п. 5.5 Умов).

Взяті на себе зобов'язання відповідач не виконував, у зв'язку з чим станом на 26 липня 2013 року утворилась заборгованість зі сплати основного боргу заборгованість за кредитом - 2750,34 грн., заборгованість по процентам за користуванням кредитом - 13 230,43 грн., за пенею за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 23 878,65 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1992,97 грн..

Ухвалюючи рішення, суд правильно встановив обставини справи та вірно виходили з того, що договір укладено згідно з законом, а сторони повинні виконувати взяті на себе зобов'язання належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як передбачено ст. ст. 526, 1050, 1054 ЦК України.анк виконав взяті на себе зобов'язання, однак відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, у результаті чого утворилась заборгованість.

Разом з тим, суд не виконав вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України та безпідставно дійшов висновку щодо подвійної відповідальності відповідача за одне і теж саме порушення у вигляді штрафу і пені, та у порушення вимог ст. 267 ЦК України застосував строк позовної давності без заяви відповідача, яка мала бути ним порушена до ухвалення рішення судом першої інстанції (ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Відмовляючи в задоволені позову в частині штрафних санкцій у вигляді пені, суд першої інстанції виходив з того, що одночасне стягнення пені та штрафу суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки є подвійною відповідальністю за одне й те саме порушення зобов'язання та розмір пені нарахований за невиконання умов договору значно перевищує суму заборгованості по кредиту.

Проте, такий висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи та положенням матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти( кредит ) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлену договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Згідно ст. 526, 629 ЦК України, зобов'язання є обов'язковим для виконання сторонами та має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Як вбачається із розрахунку банка, розмір заборгованості відповідачки за кредитом складає 43 762,34 грн., та складається із заборгованість за кредитом - 2750,34 грн., заборгованість по процентам за користуванням кредитом - 13 230,43 грн., за пенею за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 23 878,65 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1992,97 грн..

За правовою позицією ВСУ України викладеній у справі № 6-116 цс 13, у разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідно до положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За правилами ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Виходячи з аналізу зазначених статей, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання.

Тобто, пеня та штраф є різними видами неустойки, як засобу юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій.

Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання.

Відповідно до п. 5.3. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми заборгованості.

Пеня ж, в свою чергу, відповідно до п. 5.1. вказаних Умов сплачується при порушенні позичальником зобов'язань в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу.

Вирішуючи спір, місцевий суд у порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК України на зазначені умови договору та положення ст. 549 ЦК України уваги не звернув, зокрема, що штраф та пеня відповідно до умов кредитного договору настають при різних обставинах порушення зобов'язання зі сторони боржника, а відтак є різними видами відповідальності за порушення зобов'язань боржником.

У зв'язку з цим висновок суду першої інстанції щодо подвійної відповідальності відповідача за одне і теж саме порушення зобов'язання не ґрунтуються на законі та матеріалах справи.

За правовою позицією ВС У України у справі № 6-100 цс 14 від 03.09.2104 року, де справа розглядалася без заяви відповідача, яка є обов'язковою для застосування судами, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Розмір пені 23 878,65 гривень значно перевищую суму заборгованості за кредитом, яка складає 2 750,34 гривень, а тому за правилами ч.3 ст. 551 ЦК України, з урахуванням положень ст. 3 ЦК України, та ч. 4 ст. 10 ЦПК України колегія судів вважає за можливим зменшити її до суми боргу 2 750 гривень.

За таких обставин колегія судів вважає за необхідним апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково, рішення Димитровського міського суду Донецької області від 16 жовтня 2013 року у цій скасувати, ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно задоволеним вимогам, у вигляді судового збору, понесені у суді першої інстанції 239 гривень 74 копійки, у суді апеляційної інстанції 119 гривень 87 копійок та 167 гривень 82 копійки у суді касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 16 жовтня 2013 року цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором станом на 26.07.2013 року у розмірі 23 973 ( двадцять три тисячі дев'ятсот сімдесят три) гривні 74 копійки, яка складається з заборгованості за кредитом 2 750 гривень 34 копійки, заборгованості по процентам за користуванням кредитом 13 230 гривень 43 копійки, за пенею за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором 2 750 гривень, штраф (фіксована частина) 500,00 гривень, штраф (процентна складова) 1992,97 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" у вигляді судових витрат 527 гривень 43 копійки.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді