АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/6172/14
Головуючий 1 інстанції -
Справа №641/15/14-ц
Доповідач - Гуцал Л.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Гуцал Л.В.

суддів: - Коростійової
В.І., Пшенічної Л.В.,

за участю секретаря - Литвин О.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Комінтернівського
районного суду міста Харкова від 31
липня 2014 року за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українське Фінансове агентство
«ВЕРУС» в особі філії Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українське Фінансове агентство
«ВЕРУС» у Комінтернівському районі
міста Харкова, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

встановила:

03 жовтня 2013 року приватне акціонерне
товариство Комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ «ПриватБанк»)
звернулось до суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українське
Фінансове агентство «ВЕРУС» в особі
філії Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українське
Фінансове агентство «ВЕРУС» у
Комінтернівському районі міста
Харкова (далі - ТОВ УФА «ВЕРУС»),
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

В обґрунтування позову посилалось на
те, що відповідно до укладеного
договору від 26 серпня 2005 року ОСОБА_3
отримала кредит у розмірі 10 000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. Відповідно
до умов кредитного договору
позичальник зобов'язаний погашати
заборгованість за кредитом у порядку
та за умовами передбаченими кредитним
договором.

На забезпечення виконання кредитного
зобов'язання було укладено договір
поруки від 22 березня 2011 року,
відповідно до якого поручителем
виступав - ТОВ УФА «ВЕРУС». За умовами
вищевказаного договору поруки
поручитель та боржник несуть солідарну
відповідальність перед ПАТ КБ
«ПриватБанк», ліміт відповідальності
поручителя обмежений 200 грн.

У порушення норм ЦК України та умов
договору відповідачка зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконала, у зв'язку із чим утворилась
заборгованість станом на 31 липня 2013
року у сумі 29 461, 74 грн.

Посилаючись на вказані обставини
просило стягнути з ОСОБА_3 29 261, 74 грн.
та солідарно з ОСОБА_3 і ТОВ УФА «ВЕРУС»
200 грн.

Відповідачка ОСОБА_3 проти позову
заперечувала, стверджуючи про
відсутність заборгованості перед
позивачем та просила про застосування
до спірних правовідносин строку
позовної давності.

ТОВ «УФА «Верус», в особі філії ТОВ «УФА
«Верус» у Комінтернівському районі
міста Харкова, свого представника до
суду не направило.

Рішенням Комінтернівського районного
суду міста Харкова від 31 липня 2014 року
позов

ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено в
повному обсязі - постановлено стягнути
з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 29 261, 74
грн., солідарно стягнути з ОСОБА_3 та ТОВ
УФА «ВЕРУС» 200 грн., вирішено питання
про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просе
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у позові. При цьому посилається
на: невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального і процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі,
рішення суду не оскаржили. ПАТ КБ
«ПриватБанк» подало письмови
заперечення на апеляційну скаргу
(а.с.107-110).

Перевіряючи законність і
обґрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України
- у межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія не знаходить
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Судом встановлено і підтверджено
наявними у справі доказами, що 26 серпня
2005 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ
«Приватбанк» укладено кредитний
договір, за умовами якого відповідачка
отримала кредит у розмірі 10 000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

За умовами, яких досягли строни,
кредитний договір складається із Заяви
позичальника та Умов та правил надання
Банківських послуг (а.с.9-13,112-115).

22 березня 2011 року ПАТ КБ "ПриватБанк"
уклало з ТОВ "УФА "Верус" у
Комінтернівському районі міста
Харкова договір поруки, згідно якого
останнє поручилось перед ПАТ КБ
"ПриватБанк" за виконання кредитних
зобов'язань ОСОБА_3 При цьому визначено
розмір відповідальності поручителя у
сумі 200 грн.(а.с.8)

За Умовами ОСОБА_3 повинна була
сплачувати Банку щомісячний платіж
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією ті інших витрат
згідно Умов.

Із письмової заяви позичальника
ОСОБА_3, підписаної нею особисто,
вбачається, що вона погоджується, що
Заява позичальника разом з Умовами та
Правилами надання банківських послуг і
Тарифами складають договір між нею і
Банком (а.с.9 зв.).

26 серпня 2005 року Банком за заявою
позичальника було відкрито кредитний
рахунок на ім'я ОСОБА_3та їй видано
кредитну картку НОМЕР_1.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено,
визнається ОСОБА_3, що Банк виконав свої
зобов'язання та надав останній
кредитні кошти у визначеному договором
розмірі.

Натомість ОСОБА_3 кредитні зобов'язання
належним чином не виконувала та станом
на 31 липня 2013 року допустила
заборгованість у сумі 29 461, 74 грн., а
саме:

- заборгованість за кредитом - 5992, 47
грн.;

- заборгованість по відсоткам за
користування кредитом - 21 590, 14 грн.;

- штраф (фіксована частина) - 500,00
грн.

- штраф (процентна складова) - 1379,13
грн.(а.с.5-7,117-122).

Згідно ч.ч. 1,2 ст.554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

З огляду на це, суд підставно
задовольнив позов ПАТ КБ "ПриватБанк".

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання ОСОБА_3 на те, що вона
повністю виконала умови договору та на
підставі її заяви у 2008 році Банком був
закритий рахунок є безпідставними,
оскільки на їх підтвердження
відповідачкою не надано жодних
доказів.

Не впливають на правильність висновків
суду першої інстанції і посилання
ОСОБА_3 на те, що їй не було відомо про
забезпечення її зобов'язань перед
Банком порукою ТОВ «УФА «Верус».

Не заслуговують на увагу і доводи
апеляційної скарги стосовно того, що у
2011 році будь-яких коштів на погашення
заборгованості ОСОБА_3 не вносила та
вважає, що ці кошти навмисно були
кимось внесені для подовження строків
позовної давності. Такі твердження є
безпідставними, будь-яких доказів, на
підтвердження цих обставин
відповідачкою суду не надано.

Безпідставним є і посилання в
апеляційній скарзі на пропуск
позивачем строку позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу; загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки (ст.ст.256,257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після
переривання перебіг позовної
давності починається заново (ч.ч. 1, 3
ст. 264 ЦК України).

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що строк дії картки сплинув у 2007 році не
відповідає встановленим судом
обставинам та спростовується наявними
у матеріалах справи письмовими
доказами.

Так, згідно пункту 9.12 умов і правил
надання банківських послуг, які разом
із Правилами користування платіжною
карткою та заявою ОСОБА_3 складають між
Банком і відповідачкою договір,
останній діє протягом 12 місяців з
моменту його підписання. Якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий самий
термін.

Відповідно до п.3.1.3 Умов, по закінченню
строку дії картки (у нашому випадку це
серпень 2007 року), відповідна картка
перевипускається (емітується) Банком
на новий строк шляхом надання Клієнту
картки з новим строком дії.

Як вбачається з матеріалів справи, по
закінченню дії картки вона була
перевипущена на новий термін і згідно
інформації по картці НОМЕР_1 строк
закінчення її дії - вересень 2011 року
(а.с.116).

Крім того, останнє погашення кредитної
заборгованості по картці НОМЕР_1
відбувалось через ТСО 16 та 19 грудня 2011
року.

З позовом до суду ПАТ КБ "ПриватБанк"
звернулося 03 жовтня 2013 року, а отже в
межах трирічного строку позовної
давності.

Посилання в апеляційній скарзі на
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, зокрема,
розумних строків розгляду справи, на
висновки суду не вплинуло, а відтак не є
підставою для скасування чи зміни
оскаржуваного рішення..

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права;
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ч.1 ст.303, ст.304, п.1 ч.1 ст.307,
ст.ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного
суду міста Харкова від 31 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді