Справа № 2121/2-39/2011
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року
Цюрупинський районний
суд
Херсонської
області

в складі:

головуючого судді
Яценко О.М.,

при секретарі
Брустман О.М.,

за участі: позивача - ОСОБА_1,

представників позивача - ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7,

представника відповідачів ОСОБА_4,
ОСОБА_5 - ОСОБА_8,

представника третьої особи органу
опіки та піклування - Самсонова В. С.,

третьої особи - ОСОБА_10,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Цюрупинську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_11 і ОСОБА_12, до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя
особа на стороні позивача орган опіки
та піклування Цюрупинської міської
ради, третя особа на стороні
відповідачів ОСОБА_10, про визнання
правочину удаваним, визнання договору
дарування договором купівлі-продажу,
визнання договору дарування недійсним,
визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_11 і ОСОБА_12 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя
особа на стороні позивача орган опіки
та піклування Цюрупинської міської
ради, третя особа на стороні
відповідачів ОСОБА_10, про визнання
договору дарування квартири від 20.01.2004
року удаваним, визнання договору
дарування квартири від 20.01.2004 року
договором купівлі-продажу, визнання
договору дарування квартири від 16.06.2004
року недійсним, визнання права
власності на ? частину квартири.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримала та суду
пояснила, що з 12.02.2003 року вона
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_4, в якому у них народилася донька
- ОСОБА_11. Також, від першого шлюбу вона
має доньку - ОСОБА_12. 01.04.2008 року
відповідно до рішення Цюрупинського
районного суду Херсонської області
шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_4
було розірвано. 20.01.2004 року вони
придбали квартиру АДРЕСА_1, за час
сумісного проживання відремонтували
її. Продавців знайшла позивач, з ними
вона з відповідачем ОСОБА_4 здійснили
розрахунок в загальному розмірі 3500,00
доларів США двома платежами: 1000,00
доларів США - в рахунок погашення
заборгованості по оплаті комунальних
послуг, та 2500,00 доларів США - вартість
квартири. Гроші були забрані ними
спільно, зокрема й за рахунок продажу
спільного майна - автомобілю бензовозу.
В грудні місяці 2007 року відповідач
ОСОБА_4 побив її та вигнав з дітьми з
квартири, змінив замки, тому вона
вимушена була проживати у матері. В цей
же час вона дізналася, що через те, що
між відповідачами ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_4, а також нею не було укладено
договору купівлі-продажу, відповідачі
ОСОБА_6, ОСОБА_7 нібито подарували
відповідачі ОСОБА_4 квартиру, вона не
має права на квартиру, яку вони спільно
придбали у шлюбі. Крім того, вона
дізналася, що її колишній чоловік
ОСОБА_4 подарував вказану квартиру
своєму батькові ОСОБА_5 без її згоди та
відома. Оскільки договір дарування від
20.01.2004 року є удаваним правочином,
просить визнати вказаний договір
договором купівлі-продажу, визнати
недійним договір дарування, укладений
між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, оскільки договір
дарування був укладений без відома та
згоди позивача на майно, що є спільною
власністю подружжя, а також визнати за
нею право власності на ? частину
квартири як на таку, яка була придбана
подружжям сумісно.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні
вимоги підтримав та додатково пояснив
суду, що позивачем строк позовної
давності не пропущений, оскільки
перебіг такого починається для ОСОБА_1:
щодо визнання договору дарування від
16.06.2004 року з моменту, коли позивач
дізналася про порушення свого права,
тобто у жовтні 2007 року; щодо решти
позовних вимог - через юридичну
необізнаність позивача, оскільки
остання добросовісно помилялася та
вважала, що при укладанні договору
дарування, а не продажу квартири від
20.01.2004 року спірна кватира належатиме
подружжю на праві спільної сумісної
власності. Крім того, позивач діє не
лише в своїх інтересах, а й в інтересах
своїх неповнолітніх дітей, а тому для
них початок перебігу строку позовної
давності починається від дня
досягнення повноліття. У зв'язку із
вказаним, просить визначити причини
пропуску строку позовної давності
поважними, поновити вказаний строк, а
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Представник позивача ОСОБА_3 пояснення,
надані позивачем та представником
позивача підтримала в повному обсязі,
просила позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав та суду
пояснив, що з 2003 року по 2008 рік він
перебував у зареєстрованому шлюбі з
позивачем ОСОБА_1. За час спільного
проживання його батьки за кошти, що їм
належали та були отримані після
продажу будинку в с. Музиківка
Білозерського району, 20 січня 2004 року
придбали квартиру АДРЕСА_1. З метою
економії коштів, договір
купівлі-продажу спірної квартири
батькові ОСОБА_5 було оформлено
договором дарування спірної квартири
ОСОБА_4. Позивач як дружина надала свою
згоду на оформлення договору дарування
у нотаріуса. Проте через деякий час
стосунки у нього з ОСОБА_1 погіршилися,
тому 16 червня 2014 року він за згодою з
позивачем оформив договір дарування
спірної квартири батькові ОСОБА_5. У
зв'язку із вказаним вимоги ОСОБА_1
вважає необґрунтованими та
безпідставними, спірна квартира була
придбана за кошти його батьків, жодного
майна, зокрема бензовозу, вони не мали,
а тому не могли його продати та купити
на вказані кошти квартиру. Просить у
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав та суду
пояснив, що спірну квартиру дійсно було
придбано у ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на гроші, що
належали йому та його дружині ОСОБА_10,
та були отримані від продажу житлового
будинку в с. Музиківка Білозерського
району. З метою економії коштів,
продавці оформили договір дарування на
ім'я ОСОБА_4, проте гроші він особисто
давав продавцям. Через декілька
місяців, відповідач ОСОБА_5 настояв, щоб
його син оформив договір дарування на
його ім'я. Вказані договори були
оформлені за згодою з позивачем ОСОБА_1,
остання заперечень не мала, оскільки їй
було відомо, що квартира була придбана
на кошти від продажу будинку, що йому
належав. Тому вважає позовні вимоги
необґрунтованими, просить в їх
задоволенні відмовити.

Представник відповідачів ОСОБА_4,
ОСОБА_5 - ОСОБА_8 пояснення, надані
довірителями, підтримала, вважає
позовні вимоги необґрунтованими,
безпідставними, не підтвердженими
належними доказами та такими, які
подані із порушенням процесуальних
строків.

Відповідач ОСОБА_7 у судовому засіданні
позовні вимоги визнала та суду
пояснила, що у 2002 році вона з чоловіком
подали до газети оголошення про продаж
квартири АДРЕСА_1. Довгий час покупців
не було і лише у 2003 році до них прийшла
сама позивач ОСОБА_1, подивилася
квартиру. Наступного разу ОСОБА_1
прийшла подивитися квартиру з
чоловіком ОСОБА_4. Потім подружжя довго
не було. Через певний час вони приїхали
та дали 1000,00 доларів США в рахунок
покупки квартири, після чого
направилися до нотаріуса. У нотаріуса
ОСОБА_4 попросив відповідачів ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 оформити не договір
купівлі-продажу, а договір дарування
для економії коштів, на що вони
погодилися. Позивач при вказаній
розмові присутня не була. Після
вказаної розмови ОСОБА_4 забрав ОСОБА_1
і вони зайшли до нотаріуса. Потім
ОСОБА_1 вийшла від нотаріуса, почала
плакати, а вона з чоловіком зайшли щоб
до оформити договір дарування. Після,
подружжя ОСОБА_1 віддали решту за
продаж квартири у розмірі 2500,00 доларів
США. Про ОСОБА_5 вона дізналася на
першому суді, останнього раніше,
зокрема при купівлі-продажу квартири,
вона не бачила. Щодо зміни показань, то
відповідач ОСОБА_7 наголосила, що на неї
здійснювали тиск та погрожували
звільненням, якщо вона не дасть
свідчення на користь ОСОБА_4. Оскільки в
неї були хворі батьки, а ОСОБА_4
працював на тому ж підприємстві та міг
вплинути на її звільнення, вона
боялася. На даний момент вона дає
правдиві покази, з роботи відповідач
ОСОБА_7 звільнилася у 2012 році.

Відповідач ОСОБА_6 у судовому засіданні
позовні вимоги визнав, пояснення,
надані його дружиною - відповідачем
ОСОБА_7 підтримав в повному обсязі,
підтвердив, що гроші за купівлю
квартири їм давали подружжя ОСОБА_4 та
ОСОБА_1, а договір дарування був
оформлений з метою економії коштів.

Представник третьої особи органу опіки
та піклування - Самсонова В. С. у
судовому засіданні просив позов
задовольнити, оскільки укладені
договори були укладені з порушенням
вимог чинного законодавства, чим
порушили права не лише позивача ОСОБА_1,
а й її неповнолітніх дітей ОСОБА_11 і
ОСОБА_12.

Третя особа ОСОБА_10 у судовому
засіданні у задоволенні позовних вимог
просила відмовити та суду пояснила, що
їй з чоловіком ОСОБА_5 на праві
власності належали житловий будинок та
земельні ділянки, на яких вони
вирощували городину та домашніх
тварин. Вищевказане вони продали з
метою купівлі квартири ОСОБА_4, проте
оформити договір купівлі-продажу вони
мали намір на ОСОБА_5. Яким чином
укладалася угода їй не відомо, оскільки
ОСОБА_10 присутньою не була.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні
пояснила, що у 2004 році до неї звернулися
ОСОБА_4 та ОСОБА_7 з ОСОБА_6 з метою
оформлення договору дарування
квартири., що належала відповідачам
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на праві власності.
Оскільки вказані особи не були
близькими родичами, свідок почалася
сумніватися у дійсності намірів
укладеного договору, проте ОСОБА_4
завірив, що сторони правочину є майже
родичами. Крім того, свідок пояснила
дружині ОСОБА_4 - ОСОБА_1 про наслідки
укладеного правочину та надала час
поміркувати. ОСОБА_1 добровільно
підписала відповідну заяву, примусу з
боку сторін на неї не було, будь-які
гроші в її присутності не передавалися.
ОСОБА_16 при укладанні договору
дарування присутній не був. До цього
також була укладена угода з мамою
ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про дарування житлового
приміщення доньці з зятем, проте згодом
вказаний договір був розірваний
сторонами. Свідок також пояснила, що
при укладанні договору дарування
довідка про склад сім'ї береться у
дарувальника, законодавством обов'язку
надавати обдарованим довідки про склад
сім'ї не вимагається.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні
пояснила, що з сім'єю ОСОБА_1 вона
знайома давно. У 2003 році ОСОБА_1 з
чоловіком ОСОБА_4 проживали у ОСОБА_18 -
матері позивача. Згодом ОСОБА_3
переписала квартиру на доньку з зятем.
У останніх були гроші на купівлю
однокімнатної квартири, у їх власності
також був бензовоз, який вони продали, а
за всі грошові кошти, які в них були,
вони придбали квартиру у сім'ї ОСОБА_6.
Грошові кошти вона особисто бачила.
Пізніше зі слів ОСОБА_3 їй стало відомо,
що придбану квартиру ОСОБА_4 подарував
своєму батькові ОСОБА_5. Пізніше, ОСОБА_4
вигнав ОСОБА_1 з дітьми з вказаної
квартири.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні
пояснила, що вона є мамою позивача -
ОСОБА_1. До шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_4
знімали житлове приміщення, а у 2003 році,
коли донька завагітніла, вона
запросила проживати до себе. Під час
сумісного проживання, свідок
подарувала подружжю свою квартиру за
умови, що останні придбають їй
однокімнатну взамін. У ОСОБА_1 та ОСОБА_4
на той час були гроші на купівлю
квартири, проте таку, яка б підходила,
найти не мали змоги. Пізніше, ОСОБА_4
вигнав свідка з квартири, а ОСОБА_1
почав бити. 20.01.2004 року ОСОБА_4 на гроші,
які були на купівлю квартири, а також на
гроші від продажу бензовозу, купляє
чотирьохкімнатну квартиру, проте
договір оформляє ні як договір
купівлі-продажу, а як договір
дарування. У зв'язку із вказаним, свідок
у судовому порядку розриває договір
дарування. У 2010 році свідкові стало
відомо, що ОСОБА_4 подарував спірну
квартиру своєму батькові - ОСОБА_5.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні
пояснила, що у 2004 або 2005 році ОСОБА_4
придбав чотирьохкімнатну квартиру. На
той час в сім'ї ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був
бензовоз, який вони продали. Звідки
взяли решту коштів на купівлю квартири
їй не відомо. Пізніше, зі слів ОСОБА_1 їй
стало відомо, що ОСОБА_4 оформив договір
дарування, а позивач підписала всі
документи не читаючи.

Допитаний в якості свідка відповідач
ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що
у 2004 році за грошові кошти батьків, які
останні отримали від продажу житлового
будинку, вони придбали
чотирьохкімнатну квартиру. З метою
економії грошових коштів, вказаний
договір був оформлений договором
дарування. Жодного бензовозу у нього чи
у ОСОБА_1 не було, тому продати його вони
не могли.

Заслухавши пояснення позивача,
представників позивача, відповідачів,
представника відповідачів, третьої
особи, представника третьої особи,
свідків, суд приходить наступних
висновків.

Згідно ст. 15 ЦПК України, суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних
сімейних, трудових відносин.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків встановлених
цим Кодексом. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Судом встановлено, що 12.02.2003 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, в
якому у них народилася донька - ОСОБА_11.
Також, від першого шлюбу ОСОБА_1 має
доньку - ОСОБА_12. 01.04.2008 року відповідно
до рішення Цюрупинського районного
суду Херсонської області шлюб між нею
та відповідачем ОСОБА_4 було розірвано.
20.01.2004 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4
було укладено договір дарування
квартири АДРЕСА_1. 16.06.2004 року між ОСОБА_4
та ОСОБА_5 було укладено договір
дарування спірної квартири.

Відповідно до ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 4 ст. 261 ЦК України, у
разі порушення цивільного права або
інтересу неповнолітньої особи позовна
давність починається від дня
досягнення нею повноліття.

Враховуючи те, що про наявність
договору дарування від 16.06.2004 року
позивач дізналася у 2007 році, укладеними
договорами порушуються права та
інтереси малолітніх доньок позивача
ОСОБА_11 і ОСОБА_12, тому суд приходить
висновку, що строк позовної давності
необхідно поновити, оскільки він був
пропущений з поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України,
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 ЦК України, якщо
буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Матеріалами цивільної справи та
поясненнями сторін встановлено, що
дійсно договір дарування був
оформлений з метою приховання іншого
правочину - договору купівлі-продажу,
вказаний факт сторонами не
оспорюється, тому позовні вимоги у
частині позовних вимог про визнання
договору дарування від 20.01.2004 року
удаваним правочином та договір
дарування від 20.01.2004 року договором
купівлі-продажу є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 60 СК України та
частиною 3 статті 368 ЦК України
встановлено, що майно, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини
самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України,
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК
України, у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

З огляду на те, що на придбання спірної
квартири поширюються положення щодо
договору купівлі-продажу, то квартира
АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю
подружжя, оскільки придбане під час
сумісного проживання та не відноситься
до особистої приватної власності
одного з подружжя.

Суд критично відноситься до твердження
відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також
допитаного в якості свідка ОСОБА_4, щодо
того, що спірна квартира була придбана
за кошти батьків ОСОБА_4, оскільки вони
спростовуються поясненнями
відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_6, свідків
ОСОБА_17, ОСОБА_3, ОСОБА_19, оскільки
сторони мали спільні грошові кошти на
придбання однокімнатної квартири, а
також інший дохід, а тому квартира не
може вважатися придбаною батьками
відповідача ОСОБА_4.

У в'язку із вказаним вимога про
визнання за позивачем права власності
на ? частину спірної квартири є
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частиною
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦК України,
розпоряджання майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників.

Матеріалами цивільної справи, а також
поясненнями сторін, свідків
встановлено, що договір дарування
житлового приміщення від 16.04.2004 року,
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
укладений без згоди позивача по справі
- ОСОБА_1, яка є співвласником спірної
квартири. Враховуючи те, що договір
дарування укладений з порушенням норм
Цивільного кодексу України, тому
вказаний договір дарування є
недійсним. У зв'язку із вказаним, вимоги
у вказаній частині підлягають
задоволенню.

Таким чином, на підставі наведеного,
суд приходить до висновку, що позивачем
наведено достатньо належних та
допустимих доказів на підтвердження
позовних вимог, а відтак позовні вимоги
необхідно задовольнити в повному
обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Враховуючи вищевикладене та оскільки
позовні вимоги задоволені в повному
обсязі, судові витрати пов'язані зі
сплатою державного мита та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
мають бути стягнуті з відповідачів на
користь позивача в рівних частках.

Керуючись ст. ст. 203, 215, 257, 261, 235, 328, 355, 368,
369, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 70 СК України,
ст.ст. 10, 11, 15, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України,
суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах неповнолітніх
ОСОБА_11 і ОСОБА_12 - задовольнити в
повному обсязі.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк
позовної давності, визнавши причину
пропуску поважною.

Визнати договір дарування квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом
Цюрупинського районного нотаріального
округу ОСОБА_15 20.01.2004 року,
зареєстрований в реєстрі за № 29,
удаваним правочином.

Визнати договір дарування квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом
Цюрупинського районного нотаріального
округу ОСОБА_15 20.01.2004 року,
зареєстрований в реєстрі за № 29 -
договором купівлі-продажу.

Визнати недійсним договір дарування
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, посвідчений приватним
нотаріусом Цюрупинського районного
нотаріального округу ОСОБА_22 16.06.2004
року, зареєстрований в реєстрі за № 1536.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь
позивача ОСОБА_1, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах неповнолітніх
ОСОБА_11 і ОСОБА_12, витрати пов'язані зі
сплатою державного мита в сумі 65,00 грн.,
в рівних частках з кожного відповідача
- по 16,25 грн., та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення в
сумі 30,00 грн., в рівних частках з кожного
відповідача - по 07,50 грн..

На рішення може бути подана апеляційна
скарга протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - в той
же строк з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
апеляційному суду Херсонської області
через Цюрупинський районний суд.

Повний текст рішення виготовлений

та підписаний 17.11.2014 року.

Суддя
(підпис)
Яценко О. М.

Копія відповідає оригіналу.

Суддя
О. М.
Яценко