Справа № 495/194/14-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

29 серпня 2014 року
м.
Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Матяш
Т.Л.,

за участю секретаря Іванової А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Білгород-Дністровському
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
директора ДНЗ «Старокозацький
професійний аграрний ліцей» Житар
Вячеслава Павловича, ДНЗ
«Старокозацький професійний аграрний
ліцей» про визнання звільнення з
роботи незаконним, скасування наказу
про звільнення, поновлення в займаній
посаді, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу та моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до
відповідачів про визнання звільнення з
роботи незаконними, скасування наказу
про звільнення, поновлення в займаній
посаді, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу та моральної
шкоди, посилаючись на наступне.

ОСОБА_1 працював в ДНЗ «Старокозацький
професійний аграрний ліцей» на посаді
завгоспу. 04 грудня 2012 року директором
ДНЗ «Старокозацький професійний
аграрний ліцей» Житар В.П. було
виявлено крадіжку вугілля з котельної
ліцею та наказом № 109 від 04.12.2012 року, у
зв'язку з виявлення крадіжки, ОСОБА_1
було відсторонено від виконання
службових обов'язків завгоспа ліцею.
Органи внутрішніх справ не знайшли
доказів крадіжки вугілля, а
переважування вугілля проводилось у
відсутності ОСОБА_1, в акті недостачі
він не підписувався. Наказом № 112 від
10.12.2012 року позивачу було оголошено
догану.

Згідно з наказом № 120 від 21.12.2012 року, за
грубе порушення службових порушень,
систематичне невиконання працівником
без поважних причин обов'язків та
раніше застосованими заходами
дисциплінарного стягнення ОСОБА_1
звільнено з роботи з 03.01.2013 року.

На думку ОСОБА_1, звільнення його з
посади завгоспу є безпідставним, та
порядок звільнення був порушений,
оскільки, в день звільнення йому не
було вручено копію наказу про
звільнення та не повернено трудову
книжку, а складений акт, про його
відмову в отриманні наказу та трудової
книжки, є сумнівним. Профспілковий
комітет, який 20.12.2012 року розглядав
заяву відповідача про надання згоди на
звільнення позивача, не надав такої
згоди через недостатність підстав для
звільнення.

В уточненій позовній заяві від 13.05.2014
року, ОСОБА_1 зазначив, що трудова
книжка, яка направлена на адресу його
місця проживання, була отримана
дружиною ОСОБА_1 та саме вона поставила
підпис у повідомленні про вручення
поштового відправлення. Фактично з
дружиною позивач не спілкується, тому
він дізнався про одержання трудової
книжки лише 09.01.2014 року.

ОСОБА_1 зазначає, що позивач позбавив
його гарантованого Конституцією
України права на працю та можливості
заробляти собі на життя. Вказані
незаконні дії відповідача призвели до
моральних переживань, він втратив
душевний спокій, постійно перебував у
роздратованому стані.

Позивач та представник позивача у
судове засідання не з'явилися, про час
та місце судового засідання
сповіщався.

Представник ДНЗ «Старокозацький
професійний аграрний ліцей» та Житар
В.П. - Шаркевич С.В., у судовому засіданні
заперечував проти задоволення
позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, беручи до
уваги пояснення сторін у минулих
судових засіданнях, суд вважає, що
позовні вимоги не можуть бути судом
задоволені з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що з
2004 року позивач працював в ДНЗ
«Старокозацький професійний аграрний
ліцей» та наказом № 84 від 03.09.2012 року
позивача було переведено з посади
заступника директора з АГЧ на посаду
завідувача господарством ДНЗ
«Старокозацький професійний аграрний
ліцей». З посадовою Інструкцією
позивач був ознайомлений та про
дисциплінарну відповідальність
попереджений.

04 грудня 2012 року директор ліцею Житар
В.П. виявив крадіжку вугілля з
котельної ліцею, про що керівництвом
було складено акт та повідомлено
органи внутрішніх справ. В той же день,
Житар В.П. видав наказ за № 109 про
тимчасове відсторонення від виконання
службових обов'язків завгоспа ліцею
ОСОБА_1

10 грудня 2012 року наказом № 112, у зв'язку
з виявленням пролому у стіні 04.12.2012
року, недостачі вугілля у котельній
ліцею в кількості 34 кг виданого
комірником на 1 день, а також відмови
ОСОБА_1 писати пояснення, що було
запропоновано Житар В.П., позивачу була
оголошена догана. З копією наказу
позивач був ознайомлений, що
вбачається з надпису на зворотній
стороні наказу, у подальшому його не
оскаржував.

Суд звертає увагу на безпідставність
зазначеного наказу № 112, оскільки
позивача було притягнено до
відповідальності без встановлення
його вини у скоєнні діяння, наслідком
якого є пролом стіни та відсутність 34
кг вугілля. Водночас, вина як одна з
ознак порушення трудової дисципліни є
цілком необхідною для притягнення
працівника до дисциплінарної або
матеріальної відповідальності. Якщо
при застосуванні заходів
дисциплінарного стягнення
враховуються наслідки порушення,
власник повинен бути готовим до того,
щоб довести при розгляді трудового
спору наявність шкідливих наслідків та
їх причинний зв'язок з допущеним
працівником порушенням.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
08.01.2004 року між позивачем та
відповідачем був укладений договір про
майнову відповідальність
майново-відповідальної особи. Згідно з
п.3 зазначеного договору: в разі
виявлення недостачі, зниження якості і
псування матеріальних цінностей з його
вини, ОСОБА_1 зобов'язаний відшкодувати
фактичну вартість, відсутніх
матеріальних цінностей та суму
зіпсованого майна або зниження якості
матеріальних цінностей.

Згідно з ч.2 ст. 130 КЗпП, при покладенні
матеріальної відповідальності права і
законні інтереси працівників
гарантуються шляхом встановлення
відповідальності тільки за пряму
дійсну шкоду, лише в межах і порядку,
передбачених законодавством, і за
умови, коли така шкода заподіяна
підприємству, установі, організації
винними протиправними діями
(бездіяльністю) працівника.

Однак, незважаючи на те, що зазначеним
договором передбачене право Житар В.П.
притягнути позивача до матеріальної
відповідальності вказавши на
протиправність його діянь, відповідач
цього не зробив, оскільки не зміг
довести вину позивача, що є основною
умовою притягнення працівника до
матеріальної відповідальності.

11 грудня 2012 року члени
інвентаризаційної комісії склали на
ім'я директора Житар В.П. доповідну
записку про перевірку «Акту на
списання матеріальних цінностей за
жовтень 2012 року», якою встановили, що
даний акт не відповідає «Типовій
інструкції про порядок списання
матеріальних цінностей з балансу
бюджетних установ».

Наказом № 120 від 21 грудня 2012 року, за
грубі порушення при виконанні
службових обов'язків завгоспом ліцею
ОСОБА_1, пролом стіни у погребі,
порушення Типових інструкцій про
порядок списання матеріальних
цінностей ліцею, а також відмова надати
пояснення на дані порушення, позивач
був звільнений з займаної посади з
03.01.2013 року за ст.. 40 п.2 та п.3 КЗпП
України.

Відповідно до ст.. 40 КЗпП, трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках: виявленої
невідповідності працівника займаній
посаді або виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації
або стану здоров'я, які перешкоджають
продовженню даної роботи, а так само в
разі відмови у наданні допуску до
державної таємниці або скасування
допуску до державної таємниці, якщо
виконання покладених на нього
обов'язків вимагає доступу до
державної таємниці; систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП
допускається тільки за наявності вини
працівника. Принцип вини прямо
закріплений у п. 24 Типових правил
внутрішнього трудового розпорядку,
який поширюється і на звільнення як
один з видів дисциплінарного стягнення
(ст. 247 КЗпП).

Аналізуючи вищезазначені норми
трудового законодавства, суд приходить
до висновку, що застосування п.2 та п.3
ст.40 КЗпП відповідачем є
необґрунтованим та безпідставним,
оскільки недотримання відповідачем
«Типової інструкції про порядок
списання матеріальних цінностей з
балансу бюджетних установ» не свідчить
про систематичне невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього, як це
зазначено в наказі від 21.12.2012 року про
звільнення.

Одночасно, суд звертає увагу на те, що
Первинна профспілкова організація ДНЗ
«Старокозацький професійний аграрний
ліцей» одноголосно вирішила не давати
згоду на звільнення позивача за п.2 ст. 40
КЗпП, оскільки звільнення за цими
підставами допускається, якщо не
можливо перевести працівника на іншу
посаду, а також, відсутні докази вини
позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 40 КЗпП України,
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що звільнення позивача відбулось з
грубими порушеннями трудового
законодавства. Однак, суд не може
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1,
оскільки ним було пропущено
встановлений строк на звернення до
суду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
24.12.2012 року відповідач Житар В.П.
запропонував позивачу підписати наказ
№ 120 від 21.12.2012 року, але останній
відмовився, про що було складено
відповідний акт комісією ДНЗ
«Старокозацький аграрний ліцей», а
04.01.2013 року ОСОБА_1 було запропоновано
отримати трудову книжку, але в її
отримані він також відмовився. Після
чого, відповідач поштою направив на
адресу позивача трудову книжку, та
ОСОБА_1 отримав її 22.08.2013 року, що
підтверджується поштовим
повідомленням.

У відповідності до ч.1 ст. 233 КЗпП
України, працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Тобто, ОСОБА_1 міг звернутися до суду з
даним позовом не пізніше 22.09.2013 року і у
всякому разі - не пізніше 22.11.2013 року,
однак, позивач звернувся до суду з
позовом 14.01.2014 року. Посилання позивача,
на те, що трудову книжку, яка була
направлена на його адресу, отримала
його дружина, з якою він фактично не
проживає і не спілкується, суд вважає
не обґрунтованими та не доведеними.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України, якщо
строк на звернення до суду пропущено
без поважних причин, суд відмовляє в
позові в зв'язку з пропуском
установленого строку звернення до суду
за вирішенням трудового спору. У разі
безпідставності вимог суд відмовляє
позивачу у задоволені позову в зв'язку
з безпідставністю вимог.

За роз'ясненням п.4 постанови Пленуму
ВСУ від 06.11.1992 року № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів» якщо
місячний строк звернення до суду було
порушено без поважних причин, у позові
може бути відмовлено з цих підстав.
Оскільки при пропуску місячного строку
у позові може бути відмовлено за
безпідставністю вимог, суд з'ясовує не
лише причини пропуску, а всі обставини
справи, права і обов'язки сторін.

Згідно зі ст. 10, 11 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК
України, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

На підставі вищевикладеного суд вважає
в задоволені позовних вимог відмовити
у повному обсязі у зв'язку з пропуском
строку на звернення до суду.

Керуючись ст. ст. 40, 232, 233 КЗпП України,
ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК
України , суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до
директора ДНЗ Старокозацького
професійного аграрного ліцею Житар
Вячеслава Павловича, Старокозацького
професійного ліцею про визнання
звільнення з роботи незаконним,
скасування наказу про звільнення,
поновлення в займаній посаді,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засідання під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя