У х в а л а

іменем україни

16 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Коротуна В.М., Штелик С.П., розглянувши в
попередньому судовому засіданні
справу за позовом Бердянського
міжрайонного прокурора в інтересах
держави до Бердянської міської ради,
Управління Держземагентства у
Бердянському районі Запорізької
області, ОСОБА_4 про визнання
незаконним та скасування рішення
Бердянської міської ради, визнання
недійсним державного акта на право
власності на земельну ділянку,
скасування його державної реєстрації
та повернення земельної ділянки, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 14 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Бердянський міжрайонний прокурор в
інтересах держави до Бердянської
міської ради та Управління
Держземагентства у Бердянському
районі Запорізької області звернувся
до суду з позовом про визнання
незаконним, скасування рішення
Бердянської міської ради, визнання
недійсним державного акта на право
власності на земельну ділянку,
скасування його державної реєстрації і
повернення земельної ділянки.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 24
червня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 14 серпня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення про
часткове задоволення позову.

Визнано незаконним та скасовано п. 7.3
рішення сімдесят восьмої сесії
Бердянської міської ради Запорізької
області п'ятого скликання № 12 від 28
січня 2010 року «Про передачу у власність
та в оренду земельних ділянок
громадянам».

Визнано недійсним державний акт на
право власності серії ЯК № 829174 від 30
квітня 2010 року на земельну ділянку
площею 0,09 га, виданий ОСОБА_4 для
ведення індивідуального дачного
будівництва по АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_4 повернути земельну
ділянку площею 0,09 га вартістю 99 845,72 грн
територіальній громаді м. Бердянська.

У задоволенні позову в іншій частині
відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними
судовими рішеннями, ОСОБА_4 звернулася
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ з касаційною
скаргою, в якій просила скасувати
оскаржувані судові рішення та залишити
в силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права (норма частини 2
статті 324 ЦПК України).

Положеннями частини 1 статті 335 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що 28 січня 2010 року
Бердянською міською радою було
прийнято рішення № 12 «Про передачу в
оренду та у власність земельних
ділянок громадянам». Пунктом 7.3
передбачено, що у приватну власність
ОСОБА_4 передано земельну ділянку
площею 0,09 га, з присвоєнням поштової
адреси: АДРЕСА_1, для
індивідуального дачного будівництва в
межах норм безоплатної приватизації
(а.с. 9-10).

На підставі цього рішення 30 квітня 2010
року ОСОБА_4 отримала державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯК № 829179 (а.с.12).

До земель державної власності, які не
можуть передаватись у приватну
власність, належать, зокрема, землі
водного фонду, крім випадків,
визначених цим Кодексом (пункт «д»
частини 4 статті 84 ЗК України).

Відповідно до пункту «б» частини 1
статті 58 ЗК України до земель водного
фонду належать землі, зайняті
прибережними захисними смугами вздовж
морів, річок та навколо водойм, крім
земель, зайнятих лісами.

Згідно з частиною 1 статті 60 ЗК України
вздовж річок, морів і навколо озер,
водосховищ та інших водойм з метою
охорони поверхневих водних об'єктів
від забруднення і засмічення та
збереження їх водності у межах
водоохоронних зон виділяються
земельні ділянки під прибережні
захисні смуги.

Розмір і межі прибережної захисної
смуги уздовж морів та навколо морських
заток і лиманів встановлюються за
проектами землеустрою, а в межах
населених пунктів - з урахуванням
містобудівної документації (частина 3
статті 60 ЗК України).

Згідно зі статтею 88 ВК України з метою
охорони поверхневих водних об'єктів
від забруднення і засмічення та
збереження їх водності вздовж річок,
морів і навколо озер, водосховищ та
інших водойм в межах водоохоронних зон
виділяються земельні ділянки під
прибережні захисні смуги. Уздовж морів
та навколо морських заток і лиманів
виділяється прибережна захисна смуга
шириною не менше двох кілометрів від
урізу води.

Відповідно статті 90 ВК України
прибережна захисна смуга уздовж морів,
морських заток і лиманів входить у зону
санітарної охорони моря і може
використовуватися лише для
будівництва санаторіїв та інших
лікувально-оздоровчих закладів, з
обов'язковим централізованим
водопостачанням і каналізацією.

Громадянам та юридичним особам
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування можуть
передавати земельні ділянки
прибережних захисних смуг, смуг
відведення і берегових смуг водних
шляхів, а також озера, водосховища, інші
водойми, болота та острови із земель
водного, фонду лише на умовах оренди
для сінокосіння, рибогосподарських
потреб, культурно-оздоровчих,
рекреаційних, спортивних і туристичних
цілей, проведення науково-дослідних
робіт тощо (стаття 59 ЗК України).

Таким чином наведеними нормами
встановлюються розміри прибережних
захисних смуг залежно від виду водойми
та забороняється надання у приватну
власність земельних ділянок водного
фонду, до яких відносяться прибережні
захисні смуги.

Як встановлено апеляційним судом,
спірна земельна ділянка площею 0,09 га за
адресою: АДРЕСА_1 знаходиться в межах
законодавчо визначеної
двохкілометрової прибережної захисної
смуги Азовського моря.

Крім того, у порушення вимог земельного
законодавства не було проведено
обов'язкової державної експертизи
землевпорядної документації.

Порушення порядку встановлення та
зміни цільового призначення земель є
підставою для визнання, відповідно до
статті 21 ЗК України, недійсним рішень
про надання земель, угод щодо земельних
ділянок, відмови в державній
реєстрації земельних ділянок або
визнання реєстрації недійсною тощо.

За таких обставин апеляційний суд
дійшов правильного висновку про те, що
прибережні захисні смуги вздовж річок,
морів i навколо озер, водосховищ та
інших водойм не могли передаватись у
власність громадян, оскільки вони
відносяться до земель водного фонду.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують та не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування апеляційним
судом норм матеріального права і
порушення норм процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись частиною 3 статті 332 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 14 серпня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. ДьомінаСудді:В.М.
Коротун С.П. Штелик