Справа № 368/139/14-ц
провадження № 2/368/113/14
Рішення

іменем України

"24" вересня 2014 р. Кагарлицький
районний суд Київської області

в складі: головуючого судді
Шевченко І.І.

при секретарі
Губенко А.П.

з участю представника позивача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Кагарлик цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Черняхівської сільської ради
Кагарлицького району Київської
області, третя особа: Державна
реєстраційна служба Кагарлицького
районного управління юстиції
Київської області про визнання
недійсним заповіту та визнання права
власності на земельні ділянки, -

в с т а н о в и в:

позивач та її представник просять
суд заповіт ОСОБА_4 від 13.09.2005 р.
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_3 визнати
недійсним, визнати за ОСОБА_2 в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_4 право
власності земельну ділянку площею 0,25
га, що знаходиться на території
Черняхівської сільської ради в
АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_2 в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_4 право
власності земельну ділянку площею 0,1452
га, що знаходиться на території
Черняхівської сільської ради в
АДРЕСА_1, посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 р. померла ОСОБА_4, 1928 року
народження.

За життя ОСОБА_4, згідно державних актів
серія ЯГ №233709 від 17.03.2006р. та серія ЯГ
№233708 від 17.03.2006 р. належали дві земельні
ділянки площею 0,25 га та 0,1452 га та
житловий будинок, що знаходяться за
адресою АДРЕСА_1.

Отже, після смерті ОСОБА_4 залишились
земельні ділянки площею 0,25 га та 0.1452 га.
та житловий будинок в АДРЕСА_1.

05.02.2001 р. ОСОБА_4 було складено заповіт,
посвідчений державним нотаріусом
Дванадцятої київської державної
нотаріальної контори Зубченко Л.С. та
реєстровано в реєстрі за №2-342.

Відповідно до вищезазначеного
заповіту ОСОБА_4 заповіла все своє
майно, рухоме та нерухоме де б воно не
було і з чого б воно не складалось, і
взагалі все те, що буде належати їй на
день її смерті, і на що за законом
матиме право вона, ОСОБА_2.

Отже, ОСОБА_4 все своє майно, в тому
числі і вищезазначені земельні ділянки
за адресою Кагарлицький район, АДРЕСА_1,
заповіла їй.

Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу
України право на спадкування мають
особи, визначені у заповіті.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу
України у разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі неохоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Таким чином, незважаючи на те, чи є
спадкоємці за законом вона успадкує
відповідно до заповіту всю спадщину
ОСОБА_4, в тому числі земельні ділянки
площею 0,25 га та 0,1452 га та будинок, що
знаходиться на території
Черняхівської сільської ради в
АДРЕСА_1.

Вона звернулась до Дванадцятої
київської державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини ОСОБА_4, однак виявилося, що
незадовго до смерті, а саме: 13 вересня
2005 року ОСОБА_4 було складено інший
заповіт, зареєстрований в реєстрі за №
6886, в якому ОСОБА_4 все своє майно, де б
воно не було і з чого воно б не
складалося, і взагалі все те, що їй буде
належати на день смерті і на що за
законом матиме право заповіла ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

З підстав зазначених нижче заповіт,
складений від імені ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3, суперечить діючому цивільному
законодавству, не відповідав
волевиявленню заповідача, а тому
повинен бути визнаний недійсним.

На час складання заповіту ОСОБА_4
виповнилось 77 років. Родичів вона не
мала, крім неї, на ім'я якої було
складено попередній заповіт. ОСОБА_3 не
є родичем ОСОБА_4 Про складений заповіт
на ім'я ОСОБА_3 вона нічого не знала.

Частина 3 ст. 203 Цивільного кодексу
України прямо передбачає, що
волевиявлення суб'єкта цивільних
правовідносин має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсного
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, яків встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК.

У положеннях ч. 3 ст. 203 ЦК, які
поширюються на заповіт як на
односторонній правочин, дійсно
передбачено, що дії заповідача,
спрямовані на досягнення певного
результату, мають об'єктивно
відображати його внутрішню волю і що
таке волевиявлення повинно бути
вільним.

Даний правочин реалізується
спадкодавцем через його відповідне
зовнішнє волевиявлення. Однак форма
зовнішнього волевиявлення виявилась
неадекватною внутрішній волі суб'єкта
правочину внаслідок неправильного
сприйняття заповідачем його
очікуваного юридичного результату. За
таких обставин дії особи не можуть
об'єктивно відображати внутрішню волю
суб'єкта досягти бажаного юридичного
результату

Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним, а в даному випадку
заповіт був складений особою,
волевиявлення якої не було вільним, і
зміст заповіту не відповідав його
дійсній волі.

Згідно ч. 2 ст. 1257 Цивільного кодексу
України за позовом заінтересованої
особи суд визнає заповіт недійсним,
якщо буде встановлено, що
волевиявлення заповідача не було
вільним і не відповідало його волі.

Оскільки, при складанні заповіту від 13
вересня 2005 року зовнішнє волевиявлення
ОСОБА_4 не відповідало її внутрішній
волі, відповідно до ч. 2 ст. 1257
Цивільного кодексу України такий
заповіт повинен бути визнаний
недійсним.

Порушення її прав полягає у тому, що
незаконним заповітом вона позбавлена
права отримати спадщину ОСОБА_4,
оскільки у разі відсутності заповіту
від 13 вересня 2005 року вона успадкувала
би її спадщину.

У разі визнання недійсним заповіту від
13 вересня 2005 року вона успадкує всю
спадщину ОСОБА_4, в тому числі земельні
ділянки площею 0,25 га та 0,1452 га, що
знаходиться на території
Черняхівської сільської ради в
АДРЕСА_1.

Вона звернулась до Дванадцятої
київської державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини ОСОБА_4

У зв'язку з подачею нею заяви про
прийняття спадщини Дванадцята
Київська державна нотаріальна контора
вона надала запит до Управління
Держземагентства у Кагарлицькому
районі, в якому просила надати державні
акти та нормативно-грошову оцінку
земельних ділянок.

В Держземагентства у Кагарлицькому
районі повідомили їй про те, що
державні акти на земельні ділянки не
можуть бути надані їй, оскільки
державні акти ОСОБА_4 були втрачені, а
дублікати можуть бути видані лише
власнику.

Вона звернулась із заявою до
Черняхівської сільської ради про
виготовлення дублікатів державних
актів на земельні ділянки. 21.10.2008 р.
відповідачем було прийнято рішення про
надання дозволу на виготовлення
дублікатів втрачених державних актів.

Після прийняття відповідачем
вищезазначеного рішення вона знову
звернулась до Держземагентства у
Кагарлицькому районі для виготовлення
дублікатів втрачених актів. Однак, в
Управлінні земельних ресурсів
Кагарлицького району повідомили, що
дублікати державних актів не можуть
бути виготовлені на ОСОБА_4, тобто на
померлу особу.

У зв'язку з відмовою Держземагентства у
Кагарлицькому районі вона звернулась
до Дванадцятої київської державної
нотаріальної контори з метою
оформлення спадщини.

В Дванадцятій Київській державній
нотаріальній конторі їй повідомили, що
в разі смерті власника нерухомого
майна, первинна реєстрація права
власності на майно не була проведена і
правовстановлюючий документ
відсутній, питання визначення
належності майна попередньому
власнику та наступного його власника
(спадкоємця) повинно вирішуватись в
судовому порядку.

Тому їй було рекомендовано звернутись
до суду щодо визнання за нею в порядку
спадкування права власності на
земельні ділянки площею 0,25 га та 0,1452 га,
що знаходиться на території
Черняхівської сільської ради в
АДРЕСА_1.

За таких умов, у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів на
земельні ділянки площею 0,25 га та 0,1452 га,
що знаходиться на території
Черняхівської сільської ради в
АДРЕСА_1, вона не може прийняти у
спадщину зазначені земельні ділянки.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу
України право власності надувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явився, подавши до суду,
в якому просить суд відмовити у
задоволенні позовних вимогах ОСОБА_2,
мотивуючи це наступним. Позивач втретє
звертається у Кагарлицький суд з
аналогічним позовом. В 20097 році
Кагарлицький судом було розглянуто
позов суддею Закаблук О.В. про визнання
права власності на земельні ділянки в
порядку вступу в спадщину. В даному
позові було відмовлено. У 2011 році
Кагарлицький судом розглядався позов
суддею Іванюта Т.Є. про визнання
заповіту і актів на земельні ділянки не
дійсними. На стадії дебатів позивач
заявив клопотання - залишити позов без
розгляду. І ось вже в третій раз, в 2014 р,
позивач заявляє той же позов. По-перше -
позивач не надав жодного доказу
родинних зв'язків зі спадкодавцем, а
тому не може бути спадкоємцем першої
черги спадкоємців. Права позивача
нічим не порушуються. Заповіт, видане
позивачу, не є останнім, а тому
скасовується останнім заповітом,
виданим йому. По друге - строки
позовної давності пропущені і позов не
повинен розглядатися. По-третіх -
позивач цинічно бреше, не надавши
жодного попереднього рішення суду.
Хоча попереджений про це у постанові
про відкриття провадження у справі, але
навмисно замовчує про попередні суди.
По-четвертих - жодного із заявлених і
опитаних свідків він не знає, а вони не
знають його, тому не можуть дати
об'єктивну оцінку його особистого
життя і життя спадкодавця, які не
знають її проблем та стану здоров'я. Не
знають його взаємин із спадкодавцем.
Якщо вказані свідки могли бачити
спадкодавця, то епізодично, і то коли та
влітку могла приїжджати в с. Черняхів. А
жила спадкодавець в Києві, і весь
основний час проводила поза села
Черняхів. У нього - ж з приводу опитаних
свідків великі сумніви і він припускає,
що з даними свідками позивач явно
спілкувалася. Вони з одного села,
особисто знайомі з позивачем і, явно,
позивачем зацікавлені. Напевно
позивачем був проведений відповідний
інструктаж напередодні суду. Він
запропонував спадкодавцеві обмін -
квартиру своєї матері в місті
Олександрія Кіровоградської області,
обміняти на кімнату спадкодавця. Обмін
був проведений. Спадкодавець була
щаслива і оголосила йому свою долю -
сказала йому, що вона написала на нього
заповіт. Він був здивований, але
подякував за її рішення. Це було її
рішення, і він до даного рішення не має
ніякого відношення. А то, що заявляє
позивач - повна нісенітниця і вигадка.
Його мати - громадянка Росії та
приїжджала тільки влітку на пару
місяців. Квартира у неї хороша, на
другому поверсі, де є балкон, лоджія, в
центрі міста, з ремонтом, меблями і
всією побутовою технікою. Спадкодавець
не вірила своєму щастю. Піти від того
кошмару, в якому вона жила, і потрапити
в хороми. Він допоміг з переїздом. Все
було просто чудово! Але - втрутилася
іронія долі. Недовго довелося прожити
спадкодавцеві в даній квартирі.
Спадкодавець - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 р.
померла. Ніхто не міг припустити такого
результату. Все було дуже несподівано.
Але - всі вони смертні. Він поховав
ОСОБА_4 в м. Олександрія. ОСОБА_4 була
людиною віруючою, тому поховання було
вироблено згідно православним канонам.
Він подав заяву до нотаріальної
контори на вступ у спадщину у
встановлений термін та прийняв
спадщину. Тому відсутні підстави для
задоволення вимог позивача.

Представник відповідача в особі
Черняхівської сільської ради
Кагарлицького району Київської
області в судове засідання не з'явився,
подавши до суду заяву, в якій просять
справу продовжити слухати у
відсутність представника відповідача.

Представник третьої особи в особі
Державної реєстраційної служби
Кагарлицького районного управління
юстиції Київської області в судове
засідання не з'явився, подавши до суду
заяву, в якій просить справу слухати у
відсутність представника
реєстраційної служби. У вирішенні
спору покладається на погляд суду.

Суд, вислухавши позивача, її
представника, свідків та дослідивши
письмові матеріали справи, вважає, що у
задоволені позовних вимогах позивачу
необхідно відмовити з наступних
підстав.

В судовому засіданні суд встановив
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно з статтею 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м. Олександрія
Кіровоградської області померла
ОСОБА_4, про що зроблено відповідний
актовий запис № 1160 Відділом реєстрації
актів цивільного стану по м.
Олександрія Олександрійського
міськрайонного управління юстиції
28.09.2005 р.

За життя на випадок своєї смерті ОСОБА_4
13.03.2000 року зробила заповідальне
розпорядження, яким належний їй на
праві власності жилий будинок з
надвірними будівлями та спорудами,
який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
будинок під номером п'ятнадцять, та
земельну ділянку, розташовану по
вказаній адресі заповіла ОСОБА_2

Заповіт посвідчений Зубченко Л.С.,
державним нотаріусом Дванадцятої
Київської державної нотаріального
контори, зареєстрований в реєстрі за №
2-1578.

За життя на випадок своєї смерті ОСОБА_4
05.02.2001 року зробила заповідальне
розпорядження, яким все своє майно,
рухоме та нерухоме, де б воно і з чого б
воно не складалося і, взагалі, все те, що
буде їй належати і на що вона матиме
право за законом заповіла ОСОБА_2

Заповіт посвідчений Зубченко Л.С.,
державним нотаріусом Дванадцятої
Київської державної нотаріального
контори, зареєстрований в реєстрі за №
2-342.

13 вересня 2005 року ОСОБА_4 було укладено
заповіт, яким все своє майно, рухоме та
нерухоме, де б воно і з чого б воно не
складалося і, взагалі, все те, що буде їй
належати і на що вона матиме право за
законом заповіла ОСОБА_3

З ухвали апеляційного суду м. Києва від
05.10.2010 року вбачається, що згідно
спадкової справи № 179/06 ОСОБА_3
звернувся до нотаріальної контори в
січні 2006 року, згідно заповіту від
13.09.2005 р., а ОСОБА_2 - 04.08.2008 року, згідно
заповіту від 05.02.2001 р.

У вказаній ухвалі було встановлено, що
заповіт від 13.09.2005 р. є останнім
заповітом, складеним ОСОБА_4 на ім'я
ОСОБА_3, посвідчений приватним
нотаріусом Київського нотаріального
округу, зареєстрований в реєстрі № 6886,
відповідає закону і є чинним.

Відповідно до статті 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом
або за законом - стаття 1217 ЦК України.

Частиною 1 статті 1223 ЦК України
передбачено, що право на спадкування
мають особи, визначені у заповіті.

Разом з цим, статтею 392 ЦК України
визначено, що власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Отже, звернутися з позовом про захист
права власності шляхом його визнання
може саме власник цього майна, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою і це право повинно
підтверджуватися відповідними
правовстановлюючими документами, на
підставі яких у встановлених законом
випадках здійснюється реєстрація
права власності

Визнання права власності на спадкове
майно в судовому порядку є винятковим
способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав.

Крім того, виникнення і реалізації
ОСОБА_2 своїх спадкових прав залежить
від чинності складеного на її користь
заповіту від 05.02.2001 року.

Частиною 2 статті 1223 ЦК України
передбачено, що у разі відсутності
заповіту, визнання його недійсним,
неприйняття спадщини або відмови від
її прийняття спадкоємцями за
заповітом, а також у разі неохоплення
заповітом усієї спадщини право на
спадкування за законом одержують
особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього
Кодексу.

Згідно довідки наданої Кагарлицькою
центральною районною лікарнею
вбачається, що адміністрація
Кагарлицької ЦРЛ на запит суду № 833/14
від 08.07.2014 р. повідомляє, що ОСОБА_4 1927(1928)
року народження жителька АДРЕСА_1 за
психіатричною допомогою не зверталася
та на обліку у лікаря психіатра ОСОБА_4
ЦРЛ не перебувала.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що баба ОСОБА_4
приїздила з Києва до сусідів. Коли їх не
було вдома, то заходила до свідка. Вони
допомагали їй. ОСОБА_4 у Київ возила
бабі ОСОБА_4 продукти. Батьки ОСОБА_4
також допомагали бабі ОСОБА_4. Вони біли
хату, красили. Баба ОСОБА_4 була зігнута.
Баба ОСОБА_4 говорила, що заповіт
написала на ОСОБА_4. Свідок вважає, що
баба ОСОБА_4 піддалася впливу, бо
хотіла, щоб хтось доглядав її.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що ОСОБА_4 була
старенька. Свідок з нею спілкувалася
нечасто. Знала, що ОСОБА_4 та її батьки
забирали її від електрики. Допомагали
їй у городніх роботах, ремонтували її
будинок, носили їй їжу. ОСОБА_4 возила їй
в Київ продукти. Між ними були добрі
стосунки. ОСОБА_4 користувалася її
земельною ділянкою. Протягом останніх
років баба була зігнута , вона
потребувала допомоги і в селі, і в
місті. Свідок чула від людей, баба
ОСОБА_4 збиралася залишити своє майно
ОСОБА_2 Потім, можливо найшлася людина,
яка здійснила на неї вплив. Можливо ця
людина поважна, а тому баба йому
повірила.

Згідно висновку посмертної
комплексної судової психолого -
психіатричної експертизи № 126 п від
22.08.2014 року вбачається, що аналіз
матеріалів цивільної справи № 368/139/14-ц
не дає можливості дати відповіді на
поставлені питання судом через те, що в
судовому засіданні були допитані лише
свідки позивача, відсутня медична
документація, відсутні дані про
психологічний та фізичний стан
померлої ОСОБА_4, 1927 р. народження
напередодні написання заповіту на
користь ОСОБА_15 Допитані в судовому
засіданні свідки лише в припустимій
формі назвали обставини, які могли б
здійснити вплив на волевиявлення
ОСОБА_4 та на її психологічну
залежність від ОСОБА_15

Позивач ОСОБА_2 не може бути позивачем у
справі за позовом про визнання
заповіту недійсним, оскільки не є
особою, яка має право на спадкування за
законом, визначеною у статтях 1261-1265 ЦК
України.

Згідно ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Згідно ч.4 ст.1257 ЦК України у разі
недійсності заповіту спадкоємець, який
за цим заповітом був позбавлений права
на спадкування, одержує право на
спадкування за законом на загальних
підставах.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у постанові № 9 від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», угода може
бути визнана недійсною лише з підстав і
з наслідками, передбаченими законом.
Тому в кожній справі про визнання угоди
недійсною суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угоди недійсною і
настання певних юридичних наслідків.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Отже, підстави передбачені ст. 203 ЦК
України для визнання заповіту
недійсним відсутні, а також відсутні
підстав для визнання права власності
на земельні ділянки за позивачем, тому
суд вважає, що у задоволенні позовних
вимогах позивачу ОСОБА_2 необхідно
відмовити повністю.

На підставі викладеного та
керуючись главою шостою Спадкове право
ЦК України (2004 р.), постановою Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування», постановою Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978
року «Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними», ст.. ст. 10, 11,
60, 88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України суд ,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимогах ОСОБА_2
до ОСОБА_3, Черняхівської сільської
ради Кагарлицького району Київської
області, третя особа: Державна
реєстраційна служба Кагарлицького
районного управління юстиції
Київської області про визнання
недійсним заповіту та визнання права
власності на земельні ділянки
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Кагарлицький районний суд
протягом десяти днів з дня
проголошення, а особами , які брали
участь у справі і не були присутніми в
судовому засіданні протягом 10 днів з
дня отримання копії рішення.

Суддя: І. І. Шевченко