Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2014 р. Суворовський районний
суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Бузовського В.В.,

при секретарі - Петровської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду № 16, в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи приватний нотаріус
ОСОБА_3, ЖБК «Іллічівський 25» про
визнання квартири спільною сумісною
власністю, скасування свідоцтва про
право власності, визнання права
власності на частку у спільній
сумісній власності, визнання права
власності в порядку спадкування за
законом, визнання права власності на
обов'язкову частку в спадщині, -

установив:

ОСОБА_1, звернулася до суду із
зазначеним позовом, до початку
розгляду справи по суті змінила
підстави та предмет позову (а.с. 165), та
просила визнати, що АДРЕСА_1 є спільною
сумісною власністю ОСОБА_4, ОСОБА_5, та
ОСОБА_1 в рівних частках, також просила
скасувати свідоцтво про право
власності на зазначену квартиру видане
на ім'я ОСОБА_4, визнати за нею право
власності на 1/3 частину квартири, як на
частку у спільній сумісній власності,
визнати за нею право власності на 1/3
частину квартири в порядку спадкування
за законом після смерті чоловіка та
визнати за нею право власності на 1/12
частку квартири в порядку спадкування
за законом (обов'язкова частка) після
смерті матері ОСОБА_4

В обґрунтування вимог посилалася на те,
що її мати ОСОБА_4, була членом ЖБК
«Іллічівський 25» та отримала в будинку
АДРЕСА_1. В 1987 році в зазначену квартиру
вселилися ОСОБА_4, та члени її сім'ї
ОСОБА_1, та її чоловік ОСОБА_5 З 1987р., по
1992р., вона, її чоловік та її мати спільно
виплатили пай за квартиру в ЖБК, а отже
вони набули право спільної сумісної
власності на квартиру. Враховуючи те,
що частки у праві спільної сумісної
власності є рівними, то їй, її матері та
її чоловікові належить по 1/3 частині
квартири кожному. Разом із тим, її мати
в 2008р., отримала свідоцтво про право
власності на зазначену квартиру на
своє ім'я, про що ні їй ні її чоловікові
відомо не було. 09.07.2008р., її мати
залишила заповіт та заповідала
квартиру ОСОБА_6, про що їй також відомо
не було. ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, померла.
Після її смерті ОСОБА_6, подав заяву про
прийняття спадщини за заповітом. Вона
також подала заяву про прийняття
спадщини після смерті матері та
нотаріус роз'яснила їй про те, що існує
заповіт, і вона має право тільки на
обов'язкову частку. Враховуючи те, що
вона вважала квартиру спільною
сумісною власністю, їй не було відомо
про отримання матір'ю свідоцтва на всю
квартиру, про складання заповіту на
ім'я ОСОБА_2, зазначені обставини сталі
підставою для звернення до суду.

Відповідач в судове засідання не
з'явився про місце та час його
проведення повідомлений належним
чином (а.с. 172), причини неявки не
повідомляв. В письмових запереченнях
(а.с. 30) зазначив, що вимоги позову не
визнає, та просив застосувати наслідки
пропуску позовної давності
посилаючись на те, що ОСОБА_1, вже
зверталася в лютому 2009р., із позовом про
визнання частково недійсним свідоцтва
про право власності на ім'я ОСОБА_4, та
26.02.2009р., її позов було залишено без
розгляду (а.с. 44). Отже, позивачка
вводить суд в оману пояснюючи, що про
свідоцтво дізналася після смерті
матері, таким чином, 23.11.2012р., відбулося
вже повторне звернення позивачки з
приводу скасування свідоцтва про право
власності на ім'я ОСОБА_4

Представник третьої особи ЖБК
«Іллічівський 25» пояснила, що їй не
відомо хто саме виплатив пай за
квартиру, але оплату комунальних
послуг здійснювала ОСОБА_1, а тому
вважає, що позов підлягає задоволенню.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_3
в судове засідання не з'явилася про
місце та час його проведення
повідомлена належним чином (а.с. 176).

Судом установлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що ОСОБА_4 була членом
ЖБК «Іллічівський 25» та в січні 1987 року
отримала АДРЕСА_1, що належить ЖБК
«Іллічівський 25». В 1987 році в зазначену
квартиру вселилися ОСОБА_4, як член ЖБК
та члени її сім'ї - дочка ОСОБА_1 (що
підтверджується свідоцтвом про
народження) та чоловік дочки ОСОБА_5 (що
підтверджується свідоцтвом про шлюб).
Крім того, встановлено, що ОСОБА_4, з
1987р., по 1992р., особисто здійснила повну
виплату паю в сумі 13 534,84 крб., та
особисто сплачувала платежі за
комунальні послуги та експлуатацію
будинку до березня 2007р., що
підтверджується довідкою ЖБК
«Іллічівський 25» (а.с. 14). 10.04.2008р.,
ОСОБА_4, на підставі довідки ЖБК
«Іллічівський 25», отримала свідоцтво
про право власності на АДРЕСА_1 (а.с. 12)
та здійснила його державну
реєстрацію19.05.2008р., (а.с. 13). 09.07.2008р.,
ОСОБА_4, склала письмове розпорядження
на випадок своєї смерті (заповіт),
згідно до якого належну їй на праві
власності квартиру заповідала своєму
онуку ОСОБА_2 (а.с. 34). Також встановлено,
що про наявність свідоцтва про право
власності на квартиру ОСОБА_1,
дізналася …, що підтверджується
цивільною справою № 2-1074 за 2009 рік,
тобто ще за життя ОСОБА_4, ОСОБА_1,
пред'являла до ОСОБА_4, позов про
визнання частково недійсним свідоцтва
про право власності, який було залишено
без розгляду (а.с. 44). ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_4, померла, що підтверджується
свідоцтвом про смерть (а.с. 58). Після її
смерті ОСОБА_6, подав заяву про
прийняття спадщини за заповітом.
ОСОБА_1, також подала заяву про
прийняття спадщини після смерті матері
та нотаріус роз'яснила їй про те, що
існує заповіт, і вона має право тільки
на обов'язкову частку.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
власність» (що діяв на час виникнення
правовідносин), член житлового,
житлово-будівельного, дачного,
гаражного чи іншого кооперативу або
товариства, який повністю вніс свій
пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж,
іншу будівлю або приміщення, надані
йому в користування, набуває права
власності на це майно.

Громадянин, який став власником цього
майна, має право розпоряджатися ним на
свій розсуд: продавати, обмінювати,
здавати в оренду, укладати інші угоди,
не заборонені законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Суд не приймає до уваги пояснення
позивачки та її представника про те, що
вона спільно з ОСОБА_4, та своїм
чоловіком ОСОБА_5, сплачували пай за
квартиру, оскільки зазначене не
підтверджено жодним належним доказом
(ст. ст. 57, 57, 59 ЦПК України), а тому
підстав для визнання АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю ОСОБА_4, ОСОБА_1, та
ОСОБА_5, за ст. 17 Закону України «Про
власність» не має.

Посилання позивачки та її представника
на вимоги ст. 145 ЖК України, суд до уваги
не приймає, оскільки зазначена норма
права не регулює виниклі
правовідносини.

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що позовні вимоги в частині
визнання права спільної сумісної
власності ОСОБА_4, ОСОБА_1, та ОСОБА_5, на
АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають.

Враховуючи те, що вимоги позову в
частині скасування свідоцтва про право
власності на квартиру на ім'я ОСОБА_4,
визнання за ОСОБА_1, право власності на
1/3 частину квартири, як на частку у
спільній сумісній власності, визнання
за ОСОБА_1, право власності на 1/3 частину
квартири в порядку спадкування за
законом після смерті чоловіка є
похідними від визнання права спільної
сумісної власності на квартиру, в яких
суд відмовляє, то і такі вимоги
задоволенню не підлягають.

В частині визнання за ОСОБА_1, права
власності на обов'язкову частку в
спадщині, суд вважає, що і така вимога
задоволенню не підлягає, оскільки
ОСОБА_1, у встановлений законом строк
звернулася до нотаріуса із заявою про
прийняття спадщини (обов'язкової
частки), що підтверджується її заявою
(а.с. 68), будь яких перепон, в отриманні
свідоцтва про право на спадщину
(обов'язкову частку), в судовому
засіданні не встановлено, отже
позивачка не позбавлена права на
отримання свідоцтва у встановлений
законом спосіб, а саме в нотаріальному
порядку, враховуючи те, що визнання
права власності на спадщину в судовому
порядку є винятковим способом захисту.
що має застосовуватися виключно у
випадку, якщо існують перешкоди для
оформлення спадкових прав у
нотаріальному порядку.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
позивачкою пропущено строк для захисту
права за ст. 71 ЦК України (1963р), та ст. 257
ЦК України (2004р), оскільки статтями 76 і
261 відповідних Кодексів визначено, що
право на позов виникає з дня коли особа
довідалася або повинна була довідатися
про порушення свого права. Із
матеріалів справи вбачається, що про
порушення свого права ОСОБА_1,
дізналася в лютому 2009р., а з позовом
звернулася в листопаді 2012р. З заявою
про поновлення позовної давності
ОСОБА_1, не зверталася.

Разом з тим, суд не застосовує наслідки
спливу позовної давності (відмова в
позові), оскільки при розгляді справи
встановлено, що у позивача немає
суб'єктивного права, про захист якого
він просить та воно не порушувалося, а
тому суд відмовляє в позові ОСОБА_1, за
безпідставністю матеріально-правової
вимоги.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 61, 64, 212-215 ЦПК
України суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи
приватний нотаріус ОСОБА_3, ЖБК
«Іллічівський 25» про визнання квартири
спільною сумісною власністю,
скасування свідоцтва про право
власності, визнання права власності на
частку у спільній сумісній власності,
визнання права власності в порядку
спадкування за законом, визнання права
власності на обов'язкову частку в
спадщині - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: