Справа № 355/1105/14-ц
Провадження № 2/355/433/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року Баришівський
районний суд Київської області в
складі головуючого судді
Коваленко К.В.

з участю секретаря
Старенької С.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщені суду с. Баришівка
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення сплачених коштів за спожиту
електричну енергію та зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
відшкодування витрат на утримання
чужого майна та стягнення моральної
шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До суду з зазначеним позовом
звернулась позивач, свої вимоги
мотивує тим, що з 10 березня 2006 року до 22
вересня 2009 року вони з відповідачем
перебували в шлюбі.

Під час шлюбу вони придбали в кредит
житловий будинок по АДРЕСА_1

Після розірвання шлюбу було подано до
суду позов про поділ майна подружжя,
тому 12 вересня 2011 року, відповідно до
рішення Апеляційного суду Київської
області (справа №22ц- 450711) за позивачем,
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано право
власності за кожним на 1/2 частину
будинку з відповідними господарськими
будівлями та спорудами, та на 1/2 частину
земельної ділянки площею 0,1331 га, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, які
зареєстровані на ім'я ОСОБА_1.

Після розірвання шлюбу та до
теперішнього часу вона фактично не
проживала в спірному будинку, проте за
цей час вона понесла витрати по оплаті
за електроенергію, а саме сплачено
заборгованість за електричну енергію,
яка виникла з вини відповідача в сумі
459,91 грн., та сплачена сума в розмірі 573,16
грн. за відключення постачання
електроенергії.

Просить стягнути з відповідача
зазначені витрати.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з
зустрічним позовом, в якому зазначає,
що після розірвання шлюбу, він з вини
позивачки не мав змоги проживати в
спірному будинку, та згідно рішення
Баришівського районного суду
Київської області та Постанови ВДВС 14
грудня 2012 року він був вселений у
власну частину будинку, та з того ж часу
по сьогодення постійно проживає у
даному будинку.

За час проживання в будинку ним було
сплачено кошти на утримання спільного
будинку в сумі 5490,73 грн. а саме за
електроенергію сплачено - 3084,64 грн., за
газопостачання сплатив - 2 406, 09 грн..

Просить суд стягнути з позивачки
ОСОБА_1 1/2 частину даних витрат, також,
через те, що ОСОБА_1, як власниця
особового рахунку, відключила
постачання електроенергії від будинку,
йому було нанесено моральної шкоди яку
він оцінює в 3000 грн..

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
заявлений позов підтримала в повному
обсязі, а проти зустрічного позову
заперечила.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_3 в судовому засіданні позов
пред'явлений ОСОБА_1 не визнали, а свій
позов підтримали в повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників
судового засідання, дослідивши
матеріали справи суд вважає первісний
та зустрічний позови необґрунтованими
та такими, що не підлягають до
задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що з
10 березня 2006 року до 22 вересня 2009 року
сторони перебували в шлюбі.

Під час шлюбу вони придбали в кредит
житловий будинок по АДРЕСА_1

Рішенням Апеляційного суду Київської
області від 12 вересня 2011 року, будинок
було поділено. За ОСОБА_2 та ОСОБА_1
визнано право власності за кожним на 1/2
частину будинку з відповідними
господарськими будівлями та спорудами,
та на 1/2 частину земельної ділянки
площею 0,1331 га, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1, які зареєстровані на
ім'я ОСОБА_1.

Оскільки сторони не могли дійти згоди в
спільному користуванні будинком
Рішенням Апеляційного суду Київської
області від 19 вересня 2013 року, будинок
було поділено в натурі, з виділенням
сторонам конкретних кімнат та часток
земельної ділянки.

Таким чином до винесення Рішення
Апеляційного суду Київської області
від 19 вересня 2013 року, будинок
перебував у спільній сумісній
власності сторін, та витрати на його
утримання сторони несли сумісно.

Як встановлено в судовому засіданні та
визнано сторонами ОСОБА_2 в будинку
фактично не проживав з часу розірвання
шлюбу та до 14 грудня 2012 року, коли його
було вселено в будинок ,в примусовому
порядку за рішенням суду, тому на думку
суду немає підстав для стягнення з
нього витрат на електроенергію за 2011 по
серпень 2012 року , як того вимагає
позивач ОСОБА_1 оскільки він в даний час
в будинку не проживав та фактично
електроенергією не користувався.

Не підлягає до задоволення і вимога про
відшкодування витрат ОСОБА_1 на
відключення електроенергії, оскільки
остання мотивувала його тим, що була
заборгованість проте жодних доказів
наявності такої заборгованості та
попереджень з боку Київобленерго про
відключення електропостачання позивач
суду не надала.

Як зазначалось вище ОСОБА_2 в будинок
вселився 14 грудня 2012 року, коли його
було вселено виконавчою службою на
виконання рішення суду. Як пояснив в
судовому засіданні ОСОБА_2 за час, що
він проживає в будинку, ОСОБА_1 не жила
там жодного дня. Таким чином вимога
ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 витрат за
електроенергію та газопостачання, є
безпідставною, оскільки дані витрати
не є обов'язковими на утримання
будинку, а виникають лише в разі
користування відповідними послугами,
якими ОСОБА_1 не користувалась.

Шо стосується відшкодування моральної
шкоди, дана вимога не підлягає до
задоволення з наступних підстав. Після
винесення рішення про розділ майна в
натурі, ОСОБА_2 не вчинив жодних дій по
належному оформленню даного майна, та
його забезпеченню. Він продовжував
користуватись електроенергією та
газопостачанням оформленим на особові
рахунки ОСОБА_1. Та як вбачається з
наданих суду доказів, для належного
оформлення права власності та
укладення відповідних договорів на
електро- та газо- постачання ОСОБА_2
звернувся лише після звернення до суду
та відключення електроенергії.

Оскільки ОСОБА_1 не проживає в своїй
половині будинку, що є її безперечним
правом, електроенергією не
користується, та як власник особового
рахунку несе відповідальність по
витратам за договором
електропостачання, вона мала повне
право на відключення електроенергії,
для того, щоб унебезпечити себе від
можливих неплатежів з боку ОСОБА_2 який
користується електропостачанням на
підставі її угоди, та ще і вимагає з неї
за це половину коштів.

Таким чином дії ОСОБА_1 були законними,
та негаразди ОСОБА_2 є наслідком не дій
ОСОБА_1, а наслідком його бездіяльності.

Оскільки в задоволенні заявлених
позовів сторонам відмовлено, не
підлягають до задоволення і судові
витрати відповідно до вимог ст.88 ЦПК
України.

На підставі вищевикладеного та
керуючись , ст.3,10,15,60,88,213-218 ЦПК України,
ст. ст.317,319,322,1166,1167 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення сплачених коштів за
спожиту електричну енергію відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування
витрат на утримання чужого майна та
стягнення моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Баришівського районного суду
К. В. Коваленко