АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/9490/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/2941/14
Головуючий у 1-й інстанції Савічев
Доповідач Бондаревська С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.

при секретарі: Коваль А.А.

за участю адвокатів: ОСОБА_1, ОСОБА_2

позивача - ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційними
скаргами ОСОБА_4

на ухвалу Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 06 лютого 2014 року

та на рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 06 лютого 2014
року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про визначення часток у майні, що
перебуває у спільній сумісній
власності подружжя.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про визначення
часток у майні, що перебуває у спільній
сумісній власності подружжя,
припинення права власності на ?
частину квартири та стягнення грошової
компенсації.

В позовній заяві вказував, що з 28 грудня
1990 року по 15 жовтня 2012 року він
з ОСОБА_4 перебував у шлюбі, під час
якого вони з відповідачкою спільно
придбали квартиру АДРЕСА_1. Після
розірвання шлюбу їхнє спільне
проживання в одній квартирі стало
неможливим, в зв»язку з чим просив
визначити частки у майні, що перебуває
у спільній сумісній власності
подружжя, припинити за ним право
власності на його частину нерухомого
майна та визнати за ОСОБА_5 право
власності на цю частину, з одночасним
стягненням з неї на його користь
грошової компенсації вартості ?
частини квартири та судових витрат.

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з заявою про забезпечення позову
/а. с. 51-52/.

Ухвалою Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 06 лютого 2014 року
накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1,
яка належить на праві спільної
сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 06 лютого 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено.

Визначено частки у належній ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, на праві спільної сумісної
власності квартирі АДРЕСА_1, таким
чином: ОСОБА_6 належить ? частина
вказаної квартири, ОСОБА_4 - ? частина
вказаної квартири.

Припинено за ОСОБА_3 право власності на
? частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1, яка належить
на праві власності ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
грошову компенсацію вартості ? частини
квартири АДРЕСА_1 розташованому за
вище-вказаною адресою у розмірі 144 550
грн.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з даним рішенням та
ухвалою місцевого суду, ОСОБА_4
оскаржила їх в апеляційному порядку.

В апеляційних скаргах, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просила скасувати
оскаржувані нею судові рішення та
ухвалити нове рішення, про відмову
у задоволенні позову ОСОБА_6, а також
постановити нову ухвалу, якою
відмовити у забезпеченні позову.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 12 березня 2014 року
апеляційні скарги ОСОБА_4 - відхилено, а
рішення та ухвалу суду першої
інстанції - залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 06 серпня 2014
року касаційну скаргу ОСОБА_4 -
частково задоволено.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської
області від 12 березня 2014 року -
скасовано, а справу передано на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

В суді апеляційної інстанції позивач
ОСОБА_3 подав письмову заяву про
залишення частини його позовних вимог
без розгляду. Просив скасувати вказане
рішення місцевого суду в частині
припинення за ним права власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1; в
частині визнання за ОСОБА_4 права
власності на належну йому ? частину
квартири АДРЕСА_1 за вищевказаною
адресою; в частині стягнення з ОСОБА_4
на його користь грошової компенсаціі
вартості ? частини квартири АДРЕСА_1
за вищевказаною адресою у
розмірі 144 550 грн. та постановити
ухвалу, якою залишити без
розгляду вказані його позовні
вимоги.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 14 жовтня 2014 року заяву
ОСОБА_3 - задоволено.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 06 лютого 2014 року в
частині припинення за ОСОБА_3 права
власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1; в частині визнання за
ОСОБА_4 права власності на належну
ОСОБА_3 ? частину квартири АДРЕСА_1; в
частині стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 грошової компенсаціі вартості ?
частини квартири АДРЕСА_1 у розмірі 144
550 грн. - скасовано.

Вказані позовні вимоги ОСОБА_3 -
залишено без розгляду.

Таким чином, в апеляційному порядку
розглядаються апеляційні скарги
ОСОБА_4 на ухвалу Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 06 лютого
2014 року та на рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 06 лютого 2014
року в частині визначення часток у
майні, що перебуває у спільній
сумісній власності подружжя.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення та ухвали
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційних скарг та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, підстав для
їх задоволення не вбачає виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції вірно
встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що з 28
грудня 1990 року по 15 жовтня 2012 року
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у
зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу, на підставі договору
купівлі-продажу від 23 серпня 2001 року
вони придбали квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 15 жовтня 2012 року шлюб,
зареєстрований 28 грудня 1990 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, - розірвано.

Постановою про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 30 вересня 2013 року
приватний нотаріус Кременчуцького
міського нотаріального округу ОСОБА_7
відмовив ОСОБА_3 у вчиненні
нотаріальної дії про визначення
розміру часток чи виділення часток в
натурі, оскільки до нотаріуса
звернувся тільки один власник вказаної
квартири, в той час, як у
нотаріальному порядку визначення
часток чи виділення їх в натурі може
бути вчинено виключно у разі звернення
двох сторін правочину /а.с. 21/.

За нормами ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу
України та ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Тобто вказаними нормами права
передбачено віднесення придбаного під
час шлюбу майна до спільної сумісної
власності подружжя. У такому разі
позивач звільняється від доведення
цієї обставини, яка має значення для
правильного вирішення справи, а
відповідач, якщо заперечує проти цього,
відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України має
довести протилежне.

Згідно з ч. 2 ст. 60, ч. 1 ст. 61 Сімейного
кодексу України вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

За змістом ст. 63 Сімейного кодексу
України, дружина та чоловік мають рівні
права на володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Частиною 1 ст. 69 Сімейного кодексу
України передбачено, що дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Таким чином, встановивши вищенаведені
обставини, та, враховуючи цитовані
норми сімейного законодавства,
місцевий суд, визначаючи частки в
спільно нажитому майні подружжя,
дійшов правильного висновку про
належність кожному з подружжя по ?
частині спірної квартири, обґрунтовано
задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_3 в
цій частині.

В свою чергу доводи апеляційної скарги
не спростовують правильності
висновків суду, як і не підтверджують
належними доказами їх
неправомірність.

Окрім того, в ході судового розгляду
справи позивач звернувся до суду із
клопотанням про забезпечення позову
шляхом накладення арешту на спірну
квартиру.

Ухвалою Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 06 лютого 2014 року вказане
клопотання задоволено та накладено
арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку
задовольняючи клопотання позивача
щодо забезпечення позову та не вбачає
правових підстав для скасування
оскаржуваної ухвали, яка постановлена
з додержанням вимог закону.

В свою чергу, жодна зі сторін у випадку,
коли у забезпеченні позову відпаде
потреба, не позбавлена права на
звернення до суду першої інстанції із
заявою про скасування забезпечення
позову в порядку ст. 154 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, п.1 ч. 1 ст. 312,
ст. ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,
-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_4 - відхилити.

Ухвалу Автозаводського районного суду
м. Кременчука Полтавської області
від 06 лютого 2014 року - залишити
без змін.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 06 лютого 2014 року в
частині визначення часток у належній
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної
сумісної власності квартирі -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: