Провадження №2-з-756/416/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року суддя Оболонського
районного суду м. Києва І.В.Белоконна
розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про
забезпечення позову у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл
майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Оболонського районного
суду м.Києва знаходиться цивільна
справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розподіл майна подружжя.

23.12.2014 року позивач звернувся до суду з
заявою про забезпечення позову у
вказаній вище цивільній справі, в якій
вказав, що йому стало відомо про те, що
відповідачем ОСОБА_2 у 2014 році було
подано до Київської міської ради заяву
про приватизацію земельної ділянки
площею 0,0418 га, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер
78:259:001 для ведення садівництва.

Однак, позивач зазначає, що відповідач
не має права на приватизацію вказаної
земельної ділянки, оскільки на ній ще
розташований спірний садовий будинок,
який був набутий позивачем та
відповідачем як спільна сумісна
власність під час їхнього шлюбу.

Посилаючись на те, що садовий будинок
не є приватною власність відповідача, а
є їх спільною сумісною власністю, та
посилаючись на те, що позивач не давав
своєї згоди на приватизацію зазначеної
земельної ділянки, позивач просить суд
накласти заборону на вчинення певних
дій, що стосуються оформлення
документів щодо приватизації
земельної ділянки АДРЕСА_1.

Згідно ст. 151 ЦПК України, забезпечення
позову за заявою осіб, які беруть
участь у справі, допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов
забезпечується шляхом накладення
арешту на майно або грошові кошти, що
належать відповідачеві і знаходяться у
нього або в інших осіб.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України
встановлено, що види забезпечення
позову мають бути співмірними із
заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до абз.1 ч.4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
22.12.2006 року №9 "Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову"
суд (суддя), розглядаючи заяву про
забезпечення позову, має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Дослідивши матеріали справи суд
вважає, що заява позивача про
забезпечення позову шляхом накладення
заборони на вчинення певних дій, що
стосуються оформлення документів щодо
приватизації відповідачем земельної
ділянки, що знаходиться в садовому
товаристві «Гідромеханізатор» за
адресою: АДРЕСА_1 задоволенню не
підлягає у зв'язку із тим, що обставини,
на які посилається позивач як на
підстави для забезпечення позову
ніяким чином не підтверджені, крім
того, заява позивача про забезпечення
позову ґрунтується виключно на його
припущеннях. Суд також звертає увагу на
те, що позивачем не надано достатніх
доказів, які дають підстави вважати, що
внаслідок дій відповідача може бути
утруднене або неможливе виконання
рішення суду.

З огляду на положення п.1 ч. 2 ст. 151 ЦПК
України суд вважає, що заява про вжиття
заходів про забезпечення позову не
обґрунтована тому не підлягає
задоволенню.

Таким чином, суд не вбачає підстав для
вжиття заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 151, 152, 153, 210 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви позивача
ОСОБА_1 про забезпечення позову у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розподіл майна подружжя;

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку на її апеляційне
оскарження.

Суддя:
І.В.Белоконна