У х в а л а

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мазур Л.М.,суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,Маляренка
А.В.,Писаної Т.О.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про захист честі, гідності та
відшкодування моральних збитків, за
касаційною скаргою, поданою
представником ОСОБА_6 - ОСОБА_8, на
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 20 грудня 2013 року та рішення
апеляційного суду м. Києва від 13 серпня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_7, у якому просив
визнати недостовірною та такою, що
порочить та принижує честь, гідність та
ділову репутацію позивача, інформацію,
поширену в засобах масової інформації,
а також продубльовану на сайтах усіх
засобів масової інформації.

Зокрема, позивач послався на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року в ефірі 5-го
телеканалу ОСОБА_7 заявив наступне:
«створюється ГКЧП за участю ОСОБА_11». 02
грудня 2013 року на брифінгу в Штабі
Національного спротиву в будинку
профспілок на Майдані Незалежності
відповідач наголосив наступне: «до
напрацювання сценарію зіткнень біля
адміністрації Президента України 01
грудня причетні секретар Ради
національної безпеки і оборони України
ОСОБА_9 та голова «Українського вибору»
ОСОБА_6, «В Украине реализуется
российский сценарий силового разгона
демонстрантов, за которым стоят
ОСОБА_10, ОСОБА_11 и другие пророссийские
политики».

Оскільки, як вважає позивач, зазначені
вислови не лише порушують його
немайнові права та інтереси, а також
завдають йому психологічних страждань,
просив відшкодувати на свою користь за
рахунок відповідача моральну шкоду в
розмірі 1 грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач
зазначав, що вказаними публічними
висловами розповсюджується
недостовірна, нічим не підтверджена
негативна інформація стосовно
позивача, який є відомим юристом та
суспільно-політичним діячем.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 20 грудня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 20 лютого 2014 року, позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 1
грн в рахунок відшкодування моральної
шкоди та 229 грн 40 коп. судових витрат.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 червня 2014 року
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20
лютого 2014 року скасовано, а справу
передано на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
13 серпня 2014 року рішення Печерського
районного суду м. Києва від 20 грудня 2013
року скасовано та постановлено нове
рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6
- ОСОБА_8 просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанцій та залишити в
силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із
доведеності того, що поширена
відповідачем ОСОБА_7 інформація про
позивача, її характер, завдає шкоди
інтересам ОСОБА_6, оскільки відповідач
поширив загальнодоступним способом
невизначеному колу осіб інформацію,
яка не відповідає дійсності, та
спричинила підрив репутації позивача.
Суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди в
розмірі, визначеному позивачем у своїх
вимогах.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, суд апеляційної інстанції
виходив із того, що відповідно до
положень постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27 лютого 2009 року № 1
«Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» та
Декларації про свободу політичних
дебатів у засобах масової інформації,
схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му
засіданні Комітету Міністрів Ради
Європи, межа допустимої критики щодо
політичного діяча чи іншої публічної
особи є значно ширшою, ніж окремої
пересічної особи. Публічні особи
неминуче відкриваються для
прискіпливого висвітлення їх слів та
вчинків і повинні це усвідомлювати.

Такий висновок судів є правильним,
відповідає фактичним обставинам
справи та нормам матеріального права,
які правильно застосовані з огляду на
наступне.

Під час розгляду справи судами
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в
ефірі 5-го телеканалу відповідач ОСОБА_7
заявив наступне: «створюється ГКЧП за
участю ОСОБА_6».

02 грудня 2013 року на брифінгу у Штабі
Національного спротиву в будинку
профспілок на Майдані Незалежності
відповідач ОСОБА_7 зазначив таке: «до
напрацювання сценарію зіткнень біля
адміністрації Президента України 01
грудня причетні секретар Ради
національної безпеки і оборони України
ОСОБА_9 та голова «Українського вибору»
ОСОБА_6, «В Украине реализуется
российский сценарий силового разгона
демонстрантов, за которым стоят
ОСОБА_10, ОСОБА_11 и другие пророссийские
политики».

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 лютого 2009
року № 1 «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»,
вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначати характер такої
інформації та з'ясовувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням.

Судом апеляційної інстанції правильно
встановлено, що висловлювання
відповідача є оціночним судженням, а не
фактичним твердженням.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України
«Про інформацію» ніхто не може бути
притягнутий до відповідальності за
висловлення оціночних суджень.

Згідно з ч. 2 згаданого Закону
оціночними судженнями, за винятком
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, зокрема з огляду
на характер використання
мовно-стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Таким чином, згідно зі ст. 277 ЦК України
не є предметом судового захисту
оціночні судження, думки, переконання,
критична оцінка певних фактів і
недоліків, які, будучи вираженням
суб'єктивної думки і поглядів
відповідача, не можна перевірити на
предмет їх відповідної дійсності (на
відміну від перевірки істинності
фактів) і спростувати, що відповідає
прецедентній судовій практиці
Європейського суду з прав людини при
тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод.

Крім того, судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивач є політиком та
публічною особою, тому відкритий для
суворої критики і пильного нагляду
громадськості й межа допустимої
критики щодо такої особи є значно
ширшою.

За змістом ч. 3 ст. 277 ЦК України
негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного (презумпція
добропорядності).

Негативною слід вважати інформацію, в
якій стверджується про порушення
особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка, на думку позивача,
порушує його право на повагу до
гідності, честі чи ділової репутації.
Спростування поширеної недостовірної
інформації повинно здійснюватись
незалежно від вини особи, яка її
поширила.

З огляду на вказане висловлювання
відповідача є лише вираженням його
особистих поглядів щодо особи
позивача.

Вільне вираження поглядів, передавання
почуттів є істотним чинником
повноцінного розвитку особистості в
суспільстві, як і здатність особи
сприймати заперечення, спонукання,
заохочення через ідеї, висловлені
іншими людьми.

Чинним законодавством не передбачена
можливість притягнення до
відповідальності за висловлювання
оціночних суджень, вони, як і думки,
переконання, судження, критична оцінка
певних фактів і недоліків не можуть
бути предметом судового захисту,
оскільки, будучи вираженням
суб'єктивної думки і поглядів, не
можуть бути перевірені на предмет їх
відповідності дійсності (на відміну
від перевірки істинності фактів).

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що судом апеляційної
інстанції правильно встановлено та
належно перевірено обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, рішення суду
апеляційної інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його зміни чи скасування немає.

Оскільки доводи касаційної скарги не
дають підстав для висновку, що при
розгляді справи судом апеляційної
інстанції допущено порушення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає за необхідне
касаційну скаргу відхилити.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 -
ОСОБА_8 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
13 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.М. Мазур Судді:
А.В. МаляренкоА.О. Леванчук В.А. Нагорняк
Т.О. Писана