Ухвала

іменем україни

08 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Колодійчука В.М.,
Висоцької В.С.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
СВК «Колос», треті особи: відділ
Держземагенства у Калинівському
районі Вінницької області,
Реєстраційна служба Калинівського
районного управління юстиції
Вінницької області, про визнання
недійсним договору оренди землі та
повернення земельної ділянки, за
касаційною скаргою, поданою
представником ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на
рішення Калинівського районного суду
Вінницької області від 13 лютого 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 25 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із вказаним позовом, в якому
просила суд ухвалити рішення, яким
визнати недійсним договір оренди
землі, укладений 06 травня 2011 року між
нею та СВК «Колос», витребувати у СВК
«Колос» та повернути у її власність
земельну ділянку розташовану на
території Кіровської сільської ради
Калинівського району Вінницької
області, площею 1,1411 га, що належить їй
відповідно до державного акта.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між
ОСОБА_4 та СВК «Колос» був підписаний
договір оренди належної їй земельної
ділянки, який є недійсним, оскільки
сторонами не погоджено усі істотні
умови договору, передбачені ст. 15
Закону України «Про оренду землі»,
зокрема, щодо об'єкта оренди, а також
відсутні такі невід'ємні частини
договору, як план або схема земельної
ділянки, яка передається в оренду, акт
визначення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості).

Посилаючись на викладені обставини
ОСОБА_4 вважає, що СВК «Колос»
користується її земельною ділянкою без
достатньої правової підстави, у зв'язку
з чим просила витребувати її у
відповідача.

Рішенням Калинівського районного суду
Вінницької області від 13 лютого
2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 25 квітня 2014 року, позовні вимоги
ОСОБА_4 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити заявлені
позовні вимоги, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
в межах касаційної скарги правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції під час
розгляду справи в касаційному порядку
перевіряє в межах касаційної скарги
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права.

Ухвалюючи рішення про залишення
позовних вимог без задоволення суд
першої інстанції виходив із
відсутності наявності правових
підстав для їх задоволення,
недоведеності та необґрунтованості.

Суд апеляційної інстанції погодився із
висновками суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли вірного
висновку про відмову у задоволенні
заявлених позовних вимог, оскільки між
сторонами було укладено договір оренди
земельної ділянки із зазначенням та
узгодженням його істотних умов, з
дотриманням вимог ст. 203 ЦК України,
Закону України «Про оренду землі».
Також, судами враховано, що державний
акт на право власності на землю серія
ЯЖ № 271589, виданий позивачу 01 вересня 2009
року, має план меж земельної ділянки та
кадастровий план з описом меж суміжних
землевласників, при цьому, сторони
виконували умови договору, не
заперечували проти укладеного
договору, договір зареєстровано у
відділі Держкомзему у Калинівському
районі Вінницької області з
дотриманням визначеного законом
порядку, а обставини, на які посилався
позивач, не є правовою підставою для
визнання правочину недійсним на
підставі ст. 215 ЦК України, крім того
судом не встановлено факту порушення в
розумінні вимог ст. 15 ЦК України та
ст. 3 ЦПК України законних прав орендаря
у зв'язку із укладенням спірного
договору оренди.

Таким чином, судами першої та
апеляційної інстанції, відповідно до
ст. 212 ЦПК України, повно і всебічно
досліджено та оцінено обставини у
справі, а матеріали справи та доводи
касаційної скарги не свідчать про
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, крім того
наведенні у касаційній скарзі доводи
стосуються переоцінки доказів, наданих
сторонами, та не дають підстав для
висновків щодо незаконності та
неправильності оскаржених судових
рішень, а тому колегія суддів вважає за
необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу, подану представником
ОСОБА_4 - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Калинівського районного суду
Вінницької області від 13 лютого
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 25 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.М. Колодійчук В.С.
Висоцька І.М. Фаловська