Київський районний суд м. Одеси
________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/9743/14-ц
Провадження № 2/520/5593/14
Київський районний суд м. Одеси в
головуючого - судді
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 такими, що втратила право
користування жилим приміщенням за
Позивачка посилається на те, що на
підставі свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 06.08.1993
АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_2 є чоловіком
позивачка, а відповідачі ОСОБА_3,
ОСОБА_4 є її синами. З 1993 року
відповідачі у даній квартирі не
проживають, комунальні платежі не
сплачують, у зв'язку з чим ставлять
позивачку у тяжке матеріальне
становище, оскільки комунальні платежі
нараховуються, виходячи з кількості
зареєстрованих осіб у квартирі.
Позивачка просить задовольнити
Відповідачі у судове засідання не
з'явилися, належним чином
повідомлялися про час і місце розгляду
справи, про причини неявки суд не
Відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України
Київським районним судом постановлена
ухвала про заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення представника
позивачки, свідка, дослідивши
матеріали справи, суд вважає позов
таким, що підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що на
підставі свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 06.08.1993
року за №18588, виданого Управлінням
житлово-комунального господарства
виконкому Одеської міської ради
народних депутатів, позивачці належить
на праві власності квартира АДРЕСА_1.

За даною адресою на реєстраційному
обліку перебувають ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Свідок ОСОБА_5 у судовому
засіданні пояснила суду, що є сусідкою
позивачки ОСОБА_1, проживають на одній
сходовій клітині. Відповідачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 не проживають в спірній
квартирі понад 20 років.

Відповідно довідок КУ «Центр
первісної медико-санітарної допомоги
№4» та КУ «Міська лікарня №8»
вбачається, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
на «Д» обліку не перебувають,
амбулаторні картки в реєстратурі не
числяться, за медичною допомогою не
звертались.

Згідно ч. 2 ст.405 ЦК України члени
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Як вказано у висновках
Верховного Суду України, викладених у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої п. 1. ч.
1 ст. 355 ЦПК України ( Вісник Верховного
Суду України 12 9148)' 2012, а.13), за змістом
ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. №
1382-1V "Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні"зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду виключно про: 1)
позбавлення права власності на житлове
приміщення; 2) позбавлення права
користування житловим приміщенням; 3)
визнання особи безвісно відсутньою; 4)
оголошення фізичної особи померлою.

У зв'язку з тим, що зазначений
Закон є спеціальним
нормативно-правовим актом, який
регулює правовідносини, пов'язані із
зняттям з реєстрації місця проживання,
положення ст. 7 цього Закону підлягають
застосуванню до усіх правовідносин,
виникнення, зміна чи припинення яких
пов'язані з юридичним фактом зняття з
реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм житловим
приміщенням, власник має право
вимагати усунення відповідних
перешкод, зокрема, шляхом зняття особи
з реєстрації місця проживання,
пред'явивши одночасно одну із таких
вимог: 1) про позбавлення права
власності на житлове приміщення; 2) про
позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою. З
огляду на це вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи житловим приміщенням відповідно
до норм житлового та цивільного
законодавства статей 71, 72, 116, 156 ЖК, ст. 405
ЦК (постанова Верховного Суду України
від 16 січня 2012 р. у справі № 6-57цс11).

Факт перебування відповідачів на
реєстраційному обліку за даною адресою
ставить позивачку в скрутне
матеріальне положення, оскільки
розрахунок експлуатаційних платежів і
платежів за комунальні послуги
здійснюється, виходячи з кількості
зареєстрованих за адресою осіб та
перешкоджає їй у розпорядженні своєю
власністю.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 213, 215, 226 ЦПК
України, ст.ст. 319, 391, 406 ч 2 ЦК України,
ст.7 Закону України « Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні », суд

ВИРІШИВ

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути переглянуто
Київським районним судом м. Одеси за
письмовою заявою відповідачів.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Одеської області
шляхом подання апеляційної скарги до
Київського районного суду м. Одеси
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Коваленко О. Б.