Провадження №2/485/138/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 січня 2014 року Снігурівський
районний суд Миколаївської області

у складі: головуючої - судді
Кішковської З.А.,

при секретарі - Забаровській
С.А.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Снігурівка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_3 до Приватного
підприємства "СеОЛ-агро" про стягнення
заборгованості з орендної плати,

в с т а н о в и
в:

08 січня 2014 року ОСОБА_1 подав до
суду позов до Приватного підприємства
"СеОЛ-агро" про стягнення
заборгованості з орендної плати за
користування земельними ділянками.

Позивач зазначав, що з 2011 року між
його довірителем ОСОБА_3 та
відповідачем виникли фактичні
договірні відносини з оренди належних
першому земельних ділянок для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва загальною площею 8.39га, що
розташовані на території Баратівської
сільської ради Снігурівського району.

Орендар, у порушення
домовленостей про плату за
користування земельними ділянками, за
2012 та 2013 роки сплатив орендодавцю по
2946грн., виходячи з розрахунку 3% від
вартості земельних ділянок без
врахування підвищення ціни внаслідок
застосування коефіцієнта 1.756 за
постановою КМУ від 31 жовтня 2011 року за
№1185.

Посилаючись на викладене, позивач
просив стягнути з відповідача недоїмку
орендної плати, виходячи з нормативної
грошової оцінки земельних ділянок у
122890,27грн. та 50261,88грн. у розмірі по
2248,56грн. за кожен рік.

У судовому засіданні позивач
позовні вимоги підтримав та просив про
їх задоволення у заявленому розмірі з
зобов'язанням відповідача
відшкодувати понесені судові витрати.

Відповідач позовні вимоги не
визнав. Пояснив, що чинних договорів на
оренду земельних ділянок, належних
ОСОБА_3, немає. Видачу зерна у 2013 році
проводив одноразово по усній
домовленості до погодження укладення
письмових договорів.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши представлені
письмові докази по справі, суд
встановив наступні факти та відповідні
їм правовідносини.

ОСОБА_3 на праві приватної
власності належить дві земельні
ділянки площею 4,79 та 3.6 га на території
Баратівської сільської Ради
Снігурівського району Миколаївської
області, призначені для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, що підтверджується
Державними актами на право приватної
власності на землю серії ЯО №305477 та ЯО
№305478, виданими на підставі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом від
24 січня 2011 року Снігурівською РДА 28
грудня 2012 року (а.с.8-9).

Позивач ствердив про наявність
між його довірителем ОСОБА_3 і
відповідачем договірних відносин щодо
оплатного користування чужою
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб та
недотримання орендарем умов стосовно
розміру орендної плати до виплати.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК,
щодо наявності підстав звільнення від
доказування. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Однак, позивачем не надано суду
підтвердження про укладення договору
оренди земельних ділянок між їх
власником ОСОБА_3 та підприємством
відповідача.

При цьому, в силу ст.407 ЦК України
право користування чужою земельною
ділянкою для сільськогосподарських
потреб встановлюється договором між
власником земельної ділянки і особою,
яка виявила бажання користуватися цією
земельною ділянкою. Така норма
відповідає положенням статті 1 Закону
України "Про оренду землі" від 6 жовтня
1998 року №161-XIV з наступними змінами про
те, що оренда землі - це засноване на
договорі строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності. За статтею 2 цього Закону,
відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
цим Законом, законами України, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

За змістом статті 21 Закону
України "Про оренду землі" орендна
плата за землю - це платіж, який
орендар вносить орендодавцеві за
користування земельною ділянкою.
Розмір, форма і строки внесення
орендної плати за землю
встановлюються за згодою сторін у
договорі оренди (крім строків внесення
орендної плати за земельні ділянки
державної та комунальної власності,
які встановлюються відповідно до
Податкового кодексу України).

За наведених обставин, суд
приходить висновку, що позовні вимоги є
безпідставними. Судом не приймається
до уваги наданий відповідачем текст
договору між сторонами, датований 01
вересня 2013 року (а.с.30-31), постільки за
означеним строк виплати орендної плати
наступає не пізніше 01 листопада 2014 року
та договір не пройшов обов"язкової
державної реєстрації згідно вимог
статті 4 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004
року за №1952-IV з наступними змінами, та
ст.6 Закону України "Про оренду землі"
від 06 жовтня 1998 року за №161-XIV.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд
залишає за позивачем понесені судові
витрати.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.10,11,60,212,213,214,215,218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_3 до Приватного підприємства
"СеОЛ-агро" про стягнення
заборгованості з орендної плати
залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене
сторонами в апеляційному порядку до
апеляційного суду Миколаївської
області через Снігурівський районний
суд Миколаївської області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя