У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Собіна І.М., Оніпко О.В.

секретар судового засідання Пиляй І.С.

за участі ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 -
ОСОБА_3, прокурора Грицака А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Рівненського міського суду від
18 травня 2010 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного
товариства „Рівнельон" про визнання
права власності,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Рівненського
міського суду від 18 травня 2010 року
зазначений позов задоволено: визнано
за ОСОБА_4 право власності на
протирадіаційне сховище (ІТМ-1) площею 1
164,6 м. кв; протирадіаційне сховище
(ІТМ-2) площею 1 151,8 м.кв.; протирадіаційне
сховище (ІТМ-3) площею 1 110,6 м.кв., що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто із Відкритого акціонерного
товариства "Рівнельон" (далі - ВАТ
"Рівнельон") на користь позивача 1 730
гривень судових витрат.

У поданій на рішення апеляційній
скарзі ОСОБА_1 покликався на його
незаконність і необґрунтованість, що
полягає у неповному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи,
та в порушенні норм матеріального
права.

На її обґрунтування зазначав, що
відповідно до умов договору
купівлі-продажу від 28.05.2008 року ВАТ
„Рівнельон" було передано ОСОБА_4 у
власність цілісний майновий комплекс,
вичерпний перелік майна якого був
передбачений договором. Натомість
оскаржуваним рішенням встановлено, що
до складу цілісного майнового
комплексу, котрий прийняв у власність
позивач, як невід'ємні частини договору
увійшли і спірні протирадіаційні
сховища, які не були передбачені у
договорі, однак помилково зазначені у
додатку до договору. Право на ці
сховища 23 червня 2010 року зареєстровано
в Державному реєстрі прав на нерухоме
майно за ОСОБА_4.

Вважав, що відповідно до Законів
України „Про цивільну оборону
України", „Про захист населення і
територій від надзвичайних ситуацій
техногенного та природного характеру",
„Про правові засади цивільного
захисту", „Про управління об'єктами
державної власності" у мирний час всі
захисні споруди цивільної оборони є
власністю держави, стоять на обліку
Міністерства надзвичайних ситуацій
України, які можуть виникати у
повсякденній діяльності та у воєнний
час. Законами України „Про
приватизацію майна державних
підприємств" та „Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
збереження захисних споруд цивільної
оборони" встановлено, що приватизації
не підлягають об'єкти, які мають
загальнодержавне значення, у т.ч. й
протирадіаційні споруди, об'єкти,
побудовані за державні кошти, є
власністю держави і надаються нею для
використання за призначенням на правах
державної власності без права
приватизації, купівлі, продажу та
оренди.

Тому спірна нерухомість є державною
власністю, не може перебувати у
власності інших осіб, окрім держави, а
тому суд протизаконно визнав право
власності на ці об'єкти за позивачем.

Помимо того, в договорі купівлі-продажу
від 28.05.2008 року не зазначено про
правовстановлювальні документи, на
підставі яких у продавця виникло
цивільне право. Суд не застосував, хоча
повинен був застосувати до спірних
відносин, норми ст.ст. 203, 204, 215, 325 ЦК
України.

На його думку, оскаржуваним рішенням
порушується його право на користування
земельною ділянкою, що знаходиться під
нерухомістю, яка є його власністю.
Рішення Рівненської міської ради про
надання йому в оренду земельної
ділянки прийнято 7 червня 2007 року,
договір оренди земельної ділянки
укладено того ж 2007 року, а рішення суду
про визнання за ОСОБА_4 права власності
на нерухомі об'єкти ухвалено лише 30
травня 2010 року, тобто через три роки
після набуття ним прав на ділянку.

З цих підстав просив заочне рішення
Рівненського міського суду від 18
травня 2010 року скасувати, ухваливши
нове, яким в позові ОСОБА_4 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
ОСОБА_1, колегія суддів прийшла до
висновку про відхилення апеляційної
скарги.

Як встановлено матеріалами справи,
заочним рішенням Рівненського
міського суду від 18 травня 2010 року, що
набрало законної сили, позов ОСОБА_4 до
ВАТ "Рівнельон" задоволено: визнано за
позивачем право власності на
протирадіаційні сховища ІТМ-1, ІТМ-2,
ІТМ-3, що знаходяться в АДРЕСА_1,
відповідною площею 1 164. 6 кв.м., 1 151, 8 кв.м.
та 1 110, 6 кв.м. (а.с. 68).

ОСОБА_1 участі в справі при її розгляді
в суді першої інстанції не брав. Його
доводи як автора апеляційної скарги
зводяться до порушення оскаржуваним
рішенням прав держави на зазначене
нерухоме майно, а також його
суб'єктивних цивільних прав як
фізичної особи-підприємця на
орендовану земельну ділянку, де
розміщений вихід з підземного коридору
з одного зі спірних протирадіаційних
сховищ.

З наданого ним договору оренди
№51, укладеного 2 жовтня 2007 року,
убачається факт надання Рівненською
міською радою і прийняття підприємцем
ОСОБА_1 у платне користування земельної
ділянки строком на 50 років площею 3 186
кв.м. з цільовим призначенням - для
обслуговування будівлі пилорами по
АДРЕСА_1. Пунктами 3, 4, 6, 7 правочину
обумовлено знаходження на земельній
ділянці об'єктів нерухомого майна,
відсутність недоліків, що можуть
перешкоджати її ефективному
використанню, та інших особливостей
об'єкта оренди, які можуть вплинути на
орендні відносини.

Приміщення протирадіаційного сховища
(ІТМ-1) площею 1 164,6 м. кв;
протирадіаційного сховища (ІТМ-2)
площею 1 151,8 м.кв.; протирадіаційного
сховища (ІТМ-3) площею 1 110,6 м.кв., що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,
існували ще до укладення 2 жовтня 2007
року між Рівненською міською радою та
підприємцем ОСОБА_1 договору оренди
земельної ділянки і на той час прав
останнього не порушували. Щодо тих
обставин, що зміна власника
протирадіаційних сховищ на підставі
рішення суду від 18 травня 2010 року
порушила права орендаря, то будь-яких
об'єктивних і переконливих доказів про
це він не надав, а апеляційним судом їх
здобуто не було.

Його доводи про те, що ОСОБА_2 має намір
оспорити договір оренди земельної
ділянки від 2 жовтня 2007 року №51,
чим порушить його права, не
заслуговують на увагу.

Не підтвердив ОСОБА_1 у засіданні
апеляційного суду й своїх повноважень
на представництво інтересів держави,
про порушення прав якої покликався в
апеляційній скарзі, а тому з ними
колегія суддів погодитися не може.

Норми ч. 1 ст. 292 ЦПК України
передбачають право сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, а
також осіб, які не брали участь у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково. Тобто особи, які не брали
участі в справі, мають право оскаржити
в апеляційному порядку лише ті судові
рішення, які безпосередньо
встановлюють, змінюють або припиняють
їх права та обов'язки.

Щодо доводів прокурора в засіданні
апеляційного суду про недодержання
інтересів держави, то він окремої
апеляційної скарги на оскаржуване
рішення чи заяви про приєднання до
апеляційної скарги не подавав, у
зв'язку з чим його процесуальні
повноваження не дають колегії суддів
правових підстав скасовувати чи
змінювати рішення суду першої
інстанції.

Так, згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Оскільки заочним рішенням
Рівненського міського суду від 18
травня 2010 року питання про права і
обов'язки ОСОБА_1 не вирішувалося, тому
подана ним апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 292, 303, 304, 307, 308, 313-315, 324-325
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
заочне рішення Рівненського міського
суду від 18 травня 2010 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
С.В.Хилевич

Судді:
І.М.Собіна

О.В.Оніпко