Провадження №2/263/270/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2014 року Жовтневий районний суд
м. Маріуполя Донецької області у складі
головуючого судді Турченка О.В., при
секретарі Лапоног Т.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Маріуполі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з
зазначеним позовом, уточненим в ході
судового розгляду, пославшись на те, що
24.02.1994 року між нею та відповідачем було
укладено шлюб, який розірвано рішенням
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
від 18.09.2012 року. В період шлюбу влітку 2010
року за кошти сімейного бюджету ними
було придбано транспортний засіб -
автомобіль ГАЗ-3110, НОМЕР_1,
зареєстрований за відповідачем. Після
розірвання шлюбу фактичний поділ
спільного майна подружжя проведений не
був, а вказаний автомобіль залишився у
повному користуванні відповідача, який
розпорядився автомобілем без її згоди.
Враховуючі, що відповідач згоден щодо
вартості вказаного спільного майна у
розмірі 33000 грн., просить суд у порядку
поділу майна стягнути на її користь з
ОСОБА_2 компенсацію ? його вартості у
розмірі 16500 грн.

Позивачка у судове засідання не
з'явилася, надіслала до суду заяву з
клопотанням розглянути справу у її
відсутність за участі її представника
ОСОБА_3, позовні вимоги просила
задовольнити на підставах, вказаних в
позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав на
підставах, зазначених у позові, та
просив їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, посилаючись
на те, що він дійсно придбав на аукціоні
автомобіль ГАЗ-3110, НОМЕР_1, у м. Донецьку
за 7000 грн., при реєстрації цього
автомобіля в МРЕО його оцінили у 13000
грн. 01.09.2011 року він продав цей
автомобіль за генеральним дорученням
за 33000 грн. Проте гроші він приніс у
родину, де і залишив після свого уходу.
З вартістю автомобіля, визначеної
позивачкою, згоден, з обліку автомобіль
він не знімав.

Суд, дослідивши пояснення сторін та
письмові докази по справі, вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 1994 року до 18.09.2012 року.

За час шлюбу за спільні кошти придбали
транспортний засіб - автомобіль ГАЗ-3110,
НОМЕР_1, який був зареєстрований за
відповідачем.

Сторони визнали, що вартість
автомобіля складає 33000 грн., а згідно із
ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Згідно із повідомленням Центру №1
надання послуг, пов'язаних з
використанням автотранспортних
засобів, з обслуговування м. Маріуполь
та Новоазовського району УДАІ ГУМВС
України в Донецькій області від 11.12.2013
року №9/4-1927 станом на 09.12.2013 року
автомобіль ГАЗ-3110, НОМЕР_1, знятий з
обліку 23.11.2013 року з ОСОБА_2, наступний
власник не відомий.

У судовому засіданні відповідач
доводив факт продажу автомобілю за 33000
грн. за дорученням від 01.09.2011 року.

Але відповідно до ст.1000 ЦК України за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки довірителя.

Таким чином, доручення за своїми
правовими наслідками не є договором
купівлі-продажу, за яким одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму (ст.655 ЦК України).

Окрім того, доказів про поділ з
позивачкою отриманих від вказаної
реалізації автомобіля кошів не надав.
Не надав відповідач також доказів щодо
отримання згоди на продаж автомобіля з
боку позивачки.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.3 ст. 368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права
спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина
і чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно із вимогами ст. 70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини і чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

За змістом ч.3 ст.65 СК України для
укладення одним із подружжя договорів,
які потребують нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, а також договорів стосовно
цінного майна, згода другого з подружжя
має бути подана письмово. Згода на
укладення договору, який потребує
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, має бути
нотаріально посвідчена.

Згідно п.п.22, 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими статтями
69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Рівність прав кожного із подружжя
на володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм
на праві спільної сумісної власності
(якщо інше не встановлено домовленістю
між ними) та необхідність взаємної
згоди подружжя на розпорядження
майном, що є об'єктом права його
спільної сумісної власності,
передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

За вказаною постановою вартість майна
подружжя, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсної його вартості під
час розгляду справи. До складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

У випадку коли при розгляді вимоги про
поділ спільного сумісного майна
подружжя буде встановлено, що один із
них здійснив його відчуження чи
використав його на свій розсуд проти
волі іншого з подружжя і не в інтересах
сім'ї чи не на її потреби або приховав
його, таке майно або його вартість
враховується при поділі.

Таким чином, суд враховує, що
відповідач приховав автомобіль
вартістю 33000 грн., який належав сторонам
на праві спільної сумісної власності
подружжя тому у даному випадку слід
стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача
компенсаційну вартість 1/2 частини
автомобіля у розмірі 16500 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.8, 10, 11, 58-61, 209, 212-215 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
компенсаційну вартість ? частки
вартості автомобіля ГАЗ-3110, НОМЕР_1, у
розмірі 16500 (шістнадцять тисяч п'ятсот)
гривень.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Донецької області
через Жовтневий районний суд м.
Маріуполя протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Суддя
О.В.
Турченко