Справа № 539/2644/14-ц
Рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року
Лубенський міськрайонний
суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Гудков
С. В.

при секретарі - Яценко Л.І. ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Лубнах справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Лубенської
міської ради, треті особи Лубенське
комунальне житлово-експлуатаційне
управління, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про встановлення права
власності на нерухоме майно в порядку
набувальної давності та за позовом
ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Лубенської міської
ради, треті особи Лубенське комунальне
житлово-експлуатаційне управління,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання права
власності на нерухоме майно в порядку
набувальної давності, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_3 звернулися з
позовом до Лубенської міської ради про
встановлення права спільної часткової
власності в рівних частинах на ?
частину погребу Е, літню кухню д2, 7/100
частини сараю Д.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_12 проживали в квартирі по АДРЕСА_1
разом з ОСОБА_3 з 1986 року. В 1989 році в
квартирі народився та став проживати
ОСОБА_3 В користуванні сім'ї перебували
також ? частина погребу, погріб під
частиною будівлі, 7/50 частини сараю,
літня кухня, гараж.

В 1992 році після приватизації квартири
її співвласниками стали позивачі, а
також ОСОБА_3 та ОСОБА_7

Рішенням Лубенського міськрайонного
суду від 14.04.2014 року було проведено
реальний поділ спільного майна, однак
після реального розподілу квартири
виникли спори щодо користування
господарськими будівлями.

Позивачі зазначають, що вказані
приміщення не мають власника та
перебувають у їх користування понад 20
років, відтак, на підставі ст. 344 ЦК
України вони мають право на набуття
господарських будівель у власність за
«набувальною давністю». Інші
співвласники претензій на це майно не
пред'являють.

В свою чергу, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулися
до Лубенської міської ради з позовом
про визнання в порядку набувальної
давності права спільної часткової
власності в рівних частинах на погреб
«Е», гараж «И», погріб «Л» під частиною
гаражу «И», літню кухню «д2», ізольоване
приміщення сараю «Д», розміром 7/100
частини сараю «Д».

Позов мотивований тим, що у
користуванні мешканців квартири № 4
вже більше 50 років перебували спірні
господарчі будівлі, які не мають
офіційного власника і знаходяться на
подвір'ї будинку по АДРЕСА_1. Позивачі
за первісним позовом та ОСОБА_3, будучи
однією сім'єю, проживали в цій квартирі
з 1986 року по 1992 рік. В 1992 році вони
переїхали у село Тишки Лубенського
району, де і стали проживати у
домоволодінні рідної бабусі до 2006 року.
ОСОБА_12 проживала в селі Тишки до 2000
року після чого поїхала на навчання у
Хомутецький ветеринарний технікум,
який закінчила 2003 року. Після
завершення навчання до спірної
квартири вона не поверталася.

З 1992 року і по цей час спірним майном
відкрито, безперервно і одноособово
користуються позивачі. Лише в 2012 році
позивачі передали ОСОБА_3 в
користування одне ізольоване
приміщення сараю «Д». яка становить 7/100
частин цього сараю. А отже, саме за
позивачами слід визнати право
власності на спірні приміщення за
«набувальною давністю».

В судовому засіданні позивачі по
першому позову ОСОБА_13, ОСОБА_2, ОСОБА_3
свій позов підтримали, прохали його
задовольнити. Інший позов ОСОБА_7,
ОСОБА_8 не визнали.

Позивачі по другому позову ОСОБА_7,
ОСОБА_8 свій позов підтримали, а
відповідно позов ОСОБА_13, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 не визнали .

Представник Лубенської міської ради в
судове засідання не з"явився, надіслав
до суду заяву з проханням проводити
розгляд справи без його участі, при
вирішенні спору покладається на розсуд
суду.

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове
засідання не з"явились, прохали позови
розглянути без їх участі, позов ОСОБА_13,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 прохали задовольнити, в
позові ОСОБА_7, ОСОБА_8 прохали
відмовити .

Представник третьої особи Лубенське
КЖЕУ в судове засідання не з"явився,
надіслав до суду заяву з проханням
проводити розгляд справи без його
участі, при вирішенні спору
покладається на розсуд суду.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали, докази справи,
суд вважає, що обидва позови
задоволенню не підлягають, виходячи з
наступних підстав .

В межах справи № 2-1052/2007 за позовом
ОСОБА_8 до ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_2, про
визнання договору купівлі-продажу
частини квартири дійсним, визнання
права власності встановлено, що з 1986
року ОСОБА_3 після одруження з ОСОБА_13
проживали і були прописані за адресою
АДРЕСА_1 у своєї бабусі ОСОБА_14 і таким
чином на 1991 рік в цій квартирі
проживало і було прописано 5 осіб:
ОСОБА_14, ОСОБА_3, ОСОБА_13, донька ОСОБА_13
від першого шлюбу - ОСОБА_2 та їх син -
ОСОБА_3 1989 року народження.

В 1992 році ОСОБА_3, ОСОБА_13 з дітьми
переїхали на постійне місце проживання
в село Тишки Лубенського району де
отримали для проживання жилий будинок,
в якому мешкають і зараз та
зареєстровані в ньому.

В 1994 році вказана квартира була
приватизована на 5 осіб: ОСОБА_14, ОСОБА_3,
ОСОБА_13, ОСОБА_3, ОСОБА_12

В рішенні Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 13.04.2007
року у справі № 2-653/2007 за позовом ОСОБА_7
до територіальної громади в особі
Лубенської міської ради, ОСОБА_3,
ОСОБА_13, ОСОБА_3, ОСОБА_12 про визнання
часток у справі спільної часткової
власності встановлено, що в 2001 році
ОСОБА_14 померла.

Цим рішенням суду визнано частку в
розмірі 1/5, що належала матері позивача
ОСОБА_14 у праві спільної часткової
власності на спірну квартиру та
визнано за ОСОБА_7 право власності в
порядку спадкування на 1/5 частину
спірної квартири.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Також встановлено, що рішенням
Лубенського міськрайонного суду
Полтавської області від 14.04.2014 року у
справі № 539/3563/13-ц за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_3 про
реальний розподіл спільного майна
виділено ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 3/5
частини спірної квартири та виділено
ОСОБА_7, ОСОБА_3 2/5 частини спірної
квартири

В межах цієї справи спір виник
внаслідок того, що власники квартири №
4 протягом 10 років користуються
господарськими будівлями біля будинку,
а саме: погребом «Е», гаражем «И»,
погребом «Л» під частиною гаражу «И»,
літньою кухнею «д2», ізольованим
приміщенням сараю «Д», розміром 7/50
частини сараю «Д». Такий порядок
користування приміщеннями було
погоджено з іншими співвласниками
багатоквартирного будинку.

ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_3 зазначають, що
протягом 20 років вони користуються
цими приміщеннями, а тому відповідно до
ст. 344 ЦК України мають право на набуття
його у власність за «набувальною
давністю».

Разом із тим, ОСОБА_7, ОСОБА_8 вказують на
те, що саме вони протягом останніх 10
років вільно, безперервно та
добросовісно користуються цими
приміщеннями. При цьому вказують на те,
що відповідачі до 2006 року проживали в
селі ОСОБА_13, а отже не могли
користуватися цими приміщеннями
протягом 10 років, як того вимагає норма
статті 344 ЦК України.

На думку суду, обидва позови не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно,
транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

Як зазначено в «Аналізі деяких питань
застосування судами законодавства про
право власності при розгляді цивільних
справ» ВС України від 01.07.2013 року,
виходячи зі змісту ст. 344 ЦК,
обставинами, які мають значення для
справи і які повинен довести позивач, є
такі:

- майно може бути об'єктом набувальної
давності;

- добросовісність володіння;

- відкритість володіння;

- давність володіння та його
безперервність;

- відсутність інших осіб, які
претендують на це майно;

- відсутність титулу (підстави) у
позивача для володіння майном та
набуття права власності.

В листі від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 ВССУ
зазначив, що приміщення, яке поряд із
іншими приміщеннями є предметом спору,
було узаконено (прийнято в
експлуатацію та зареєстровані у
виконкомі місцевої ради) в 1995 році не
власником спірного домоволодіння, а
спадкодавцем. Тому спадкоємець
останнього набуває право власності на
спірне майно в порядку спадкування, а
не за набувальною давністю.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що спірні господарські
приміщення перебували в користуванні
власників квартири по АДРЕСА_1 за
домовленістю з власниками інших
квартир. Тобто таке користування було
безпосередньо пов'язане з правом
власності на цю квартиру. Кожна з
сторін спору зазначає, що саме вона
користувалася цими приміщеннями
протягом останніх 10 років, а підставою
для користування було існуюче у неї
право на частину квартири № 4. Спір між
ними виник після того, як в 2014 році між
ними реально було поділено квартиру,
проте залишилося неврегульованим
питання користування господарськими
будівлями.

Відтак, суд приходить до висновку, що
підстави для задоволення позовів за ст.
344 ЦК України відсутні, в зв'язку з
недоведеністю: відсутності інших осіб,
які претендують на це майно;
відкритості володіння та
добросовісності володіння щодо інших
співвласників квартири.

З довідки Лубенського КЖЕУ від 30.05.2014
року за № 01-02/271 (а.с. 70) вбачається, що
сараї, погріб, літня кухня та гараж по
АДРЕСА_1 не перебувають на балансі
Лубенського КЖЕУ. В судовому засіданні
позивачі ОСОБА_7, ОСОБА_8 пояснювали, що
вищезазначені будівлі ще будували
батьки ОСОБА_7

Враховуючи вищезазначені обставини,
суд вважає, що сторонам необхідно
ставити питання про визнання права
власності на вказану нерухомість в
порядку спадкування.

Керуючись ст. 344 ЦК України, на підставі
ст. ст. 10, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_11,
ОСОБА_3 до Лубенської міської ради про
встановлення права власності на
нерухоме майно в порядку набувальної
давності - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_7, ОСОБА_8 до
Лубенської міської ради про визнання
права власності на нерухоме майно в
порядку набувальної давності -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Полтавської області
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу до Апеляційного суду
Полтавської області через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду
Гудков С. В.