АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 - й інстанції: Савицький
Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду
місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 на рішення
Шевченківського районного суду міста
Києва від 19 серпня 2014 року в цивільній
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про
зміну розміру аліментів, що стягуються
на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и
л а:

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 19 серпня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про
зміну розміру аліментів, що стягуються
на утримання неповнолітньої дитини
задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, що
стягуються з ОСОБА_3 за рішенням
Солом'янського районного суду м.Києва
від 23.05.2012 року на користь ОСОБА_6 на
утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
1000 грн. на 1/4 частину від всіх видів
заробітку (доходів) щомісячно, але не
менше, ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 16.04.2014 року і до досягнення
дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Відкликано виконавчий лист, виданий
Солом'янським районним судом міста
Києва від 23.05.2012 року про стягнення
аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 на
утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення
дитиною повноліття, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_3 - без виконання для
приєднання до матеріалів цивільної
справи у зв'язку з ухваленням по справі
нового рішення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5
звернувся з апеляційною скаргою, в
якій просить на рішення
Шевченківського районного суду міста
Києва від 19 серпня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
рішення суду 1-ї інстанції є незаконним,
ухвалене з порушенням норм
матеріального права. Вказує на те, що 18
серпня 2014 року представником
відповідача було подано заяву про
перенесення розгляду справи на іншу
дату у зв'язку з його участю у
процесуальних діях по кримінальному
провадженню. Проте, судом 1-ї інстанції
було проігноровано дане клопотання, не
з'ясовано причини неявки в судове
засідання відповідача та його
представника, що призвело до порушення
прав відповідача на відкладення
розгляду справи та на доступ до
правосуддя. Крім того, судом 1-ї
інстанції прийнято рішення на підставі
матеріалів та доказів наданих лише
позивачем, що призвело до неповного
з»ясування обставин справи та
прийняття рішення, яке не ґрунтується
на вимогах законодавства.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_9 повністю
підтримала доводи апеляційної скарги
та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_6 ОСОБА_11 проти
доводів апеляційної скарги
заперечувала, посилалась на те, що вони
є безпідставними, а рішення суду першої
інстанції повністю відповідає вимогам
закону.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3
перебували у зареєстрованому шлюбі з
31.07.2010 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька
ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом
про народження.

Рішенням Солом'янського районного суду
міста Києва від 09 серпня 2012 року шлюб
між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, зареєстрований
31.07.2010 року Центральним відділом
реєстрації шлюбів м.Києва з державним
розвитком сієї, актовий запис №1738 було
розірвано. Донька сторін залишилась
проживати з матір'ю та знаходиться на
її утриманні.

Рішенням Солом'янського районного суду
міста Києва від 23 травня 2012 року
позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про
стягнення аліментів на утримання
дитини та дружини задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 на
утримання доньки ОСОБА_7 аліменти в
твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн.
щомісячно до досягнення дитиною
повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3,
починаючи з 27.03.2012 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 на
її утримання аліменти в розмірі 500 грн.
на період знаходження її у соціальній
відпустці по догляду за дитиною до
досягнення дитиною 3 річного віку,
тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_4, починаючи з
27.03.2012 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір в розмірі 214,60 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

16 квітня 2014 року ОСОБА_6 звернулась до
Шевченківського районного суду міста
Києва з позовом до ОСОБА_3 та просила
суд змінити розмір аліментів, що
стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6
на підставі рішення Солом'янського
районного суду міста Києва від 23 травня
2012 року та стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_6 на утримання доньки ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/3
частини від всіх видів заробітку
(доходів) щомісячно, але не менше ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку до досягнення
дитиною повноліття. Зазначала, що на
даний час відповідач має стабільний
дохід, матеріальне становище його
значно покращилось.

Задовольняючи частково позовні вимоги
та змінюючи розмір аліментів, що
стягуються з ОСОБА_3 за рішенням
Солом'янського районного суду м.Києва
від 23.05.2012 року на користь ОСОБА_6 на
утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
1000 грн. на 1/4 частину від всіх видів
заробітку (доходів) щомісячно, але не
менше ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 16.04.2014 року і до досягнення
дитиною повноліття, суд 1-ї інстанції
виходив з того, що в даній частині
позовні вимоги є обґрунтованими та
підтверджені належними доказами, а
тому підлягають до задоволення.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Відповідно до чч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН
про права дитини держава визнає право
кожної дитини на рівень життя,
необхідний для фізичного, розумового,
духовного, морального і соціального
розвитку дитини. Батьки або інші особи,
які виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України
встановлено, що за рішенням суду кошти
на утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

Згідно зі ст.182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Відповідно до положень ст.183 СК України
розмір аліментів визначається у частці
від заробітку (доходу) матері, батька
дитини.

Крім того, суд за заявою платника або
одержувача може визначити розмір
аліментів у твердій грошовій сумі, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення
(ч.1 ст. 184 СК
України).

При цьому підстави визначення розміру
аліментів у частках до заробітку
(доходу) або у твердій сумі
визначаються з урахуванням як положень
ст.182 СК України, так і положень ст.ст. 183,
184 СК України.

Частина 1 статті 192 СК України
встановлює, що розмір аліментів,
визначений за рішенням суду або за
домовленістю між батьками, може бути
згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року №3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справи щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
розмір аліментів, визначений судовим
рішенням або за домовленістю між
батьками, суд може змінити за позовом
платника або одержувача аліментів у
зв'язку зі зміною матеріального чи
сімейного стану, погіршення чи
поліпшення здоров'я когось із них.

З системного аналізу зазначених норм
права вбачається, що розмір аліментів,
визначений рішенням суду, не
вважається незмінним. Отже, у зв'язку із
значним покращенням матеріального
становища платника аліментів мати
дитини може подати до суду заяву про
збільшення розміру аліментів. Значне
погіршення матеріального становища
батька може бути підставою для його
вимоги про зменшення розміру
аліментів.

З наданих суду та досліджених в
судовому засіданні відомостей з бази
даних Державного реєстру фізичних
осіб-платників податків Міністерства
доходів і зборів України про суми
виплачених доходів вбачається, що
після ухвалення рішення про стягнення
аліментів на утримання дитини від 23
травня 2012 року доходи відповідача
значно зросли, він має постійний дохід,
працює в ТОВ « Аудатекс Україна», а
тому, колегія суддів вважає, що суд 1-ї
інстанції прийшов до вірного висновку
про наявність підстав для зміни
розміру аліментів, що стягуються з
ОСОБА_3 за рішенням Солом'янського
районного суду м.Києва від 23.05.2012 року
на користь ОСОБА_6 на утримання доньки
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1000 грн. на 1/4
частину від всіх видів заробітку
(доходів) щомісячно, але не менше ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
16.04.2014 року і до досягнення дитиною
повноліття.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом 1-ї інстанції було проігноровано
заяву про відкладення розгляду справи
та не було з'ясовано причини неявки в
судове засідання відповідача та його
представника, що призвело до порушення
прав відповідача на відкладення
розгляду справи та на доступ до
правосуддя, колегія суддів вважає
необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до положень п.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення. Більше того, відповідно
до рішень Європейського суду з прав
людини, що набули статусу остаточного,
зокрема «Іззетов проти України»,
«Пискал проти України», «Майстер проти
України», «Субот проти України»,
«Крюков проти України», «Крат проти
України», «Сокор проти України»,
«Кобченко проти України», «Шульга
проти України», «Лагун проти України»,
«Буряк проти України», «ТОВ «ФПК
«ГРОСС» проти України», «Гержик проти
України» суду потрібно дотримуватись
розумного строку для судового
провадження.

Статтею 157 ЦПК України встановлено, що
суд розглядає справи протягом
розумного строку, але не більше двох
місяців з дня відкриття провадження у
справі, а справи про поновлення на
роботі, про стягнення аліментів -
одного місяця.

Частиною 3 статті 159 ЦПК України
встановлено, що у судовому засіданні
можуть бути оголошені перерви,
тривалість яких визначається
відповідно до обставин розгляду
справи, що їх викликали.

З матеріалів справи вбачається, що з
метою задоволення клопотання
представника відповідача, в судовому
засіданні 16 липня 2014 року судом 1-ї
інстанції було оголошено перерву до
19.08.2014 року до 09год.00хв., про дату та час
наступного судового засідання
представник відповідача був
повідомлений під розписку.

18 серпня 2014 року на адресу
Шевченківського районного суду міста
Києва від представника відповідача
ОСОБА_3 ОСОБА_9 на адресу суду надійшла
заява про перенесення розгляду справи
на іншу дату, у зв'язку з тим, що
представник відповідача ОСОБА_9
приймає участь у процесуальних діях по
кримінальному провадженню.

Будь-яких належних та допустимих
доказів на підтвердження вказаних в
заяві обставин представником
відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_9 суду надано
не було.

Поряд з цим, з наявної в матеріалах
справи довіреності вбачається, що крім
ОСОБА_9 ОСОБА_3 також уповноважив
представляти свої інтереси в суді
ОСОБА_5. Матеріали справи не містять
будь-яких належних та допустимих
доказів на підтвердження того, що
ОСОБА_5 з поважних причин не міг прибути
в судове засідання, призначене на 19.08.2014
року, як і не містять доказів
поважності причини не прибуття в
судове засідання самого відповідача.

Крім того, розгляд справи у
відсутності відповідача та/або його
представника, відповідно до вимог ЦПК
України, не є підставою для скасування
правильного по суті рішення суду. До
апеляційної скарги відповідачем не
надано жодного доказу на підтвердження
доводів про неповноту дослідження
доказів у зв'язку з розглядом справи у
його відсутності та на спростування
висновків суду.

Доводи апелянта про те, що суд 1-ї
інстанції фактично не вдавався до
оцінки доказів у даній справі та не
здійснював аналізу фактичних обставин
справи, колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки суд 1-ї
інстанції дотримався, встановленого
ст.212 ЦПК України, принципу оцінки
доказів, відповідно до якого суд на
підставі всебічного, повного й
об'єктивного розгляду обставин справи
аналізує і оцінює докази як кожен
окремо, так і в їх сукупності, у
взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і
ця оцінка повинна спрямовуватися на
встановлення достовірності чи
відсутності обставин, які
обґрунтовують доводи і заперечення
сторін, та дав їм належну оцінку. Надані
в суді апеляційної інстанції докази
про те, що відповідач перебуває в
іншому шлюбі, від якого має малолітню
дитину ОСОБА_16-ІНФОРМАЦІЯ_2
правильність висновків суду в частині
визначення розміру аліментів також не
спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
постановлено з дотриманням норм
процесуального та матеріального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги представника
відповідача ОСОБА_3ОСОБА_5 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського
районного суду міста Києва від 19 серпня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: