Номер провадження № 22-ц/785/179/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Сватаненка В.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 26 липня 2012
року по справі за позовом
Національного банку України до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення майнової шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,-

встановила:

У червні 2011 позивач (уточнюючи свої
позовні вимоги) звернувся до суду з
зазначеним позовом та просив стягнути
на свою користь з відповідачів
матеріальну шкоду у розмірі 15000 грн.,
посилаючись на те, що 14 грудня 2008 року
на пульт централізованого
спостереження управління державної
служби охорони при ГУМВС України в
Одеській області поступив сигнал про
спрацювання сигналізації на в'їзних
воротах Управління Національного
банку України в Одеській області по
вулиці Рішельєвська, 8.

За сигналом тривоги до Управління
Національного банку України в Одеській
області прибула група затримання ДСО
та зафіксувала факт
дорожньо-транспортної пригоди, під час
якої автомобіль ВМW-750, д/н НОМЕР_3,
допустив зіткнення з в'їзними воротами
позивача. Екіпажем ППС ДАІ № 130, що
прибув на виклик, було складено
протокол про ДТП. Відділом розшуку
встановлено, що автомобіль ВМW -750, д/н
НОМЕР_3, належить ОСОБА_5. Відповідно до
довіреності від 05.08.2008 року,
посвідченої приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 та зареєстрованої в
реєстрі за № 4374, ОСОБА_5 передала
повноваження щодо розпорядження,
керування та експлуатування
автомобілем ВМW -750, д/н НОМЕР_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_3, відносно яких складено
протокол про адміністративне
правопорушення за ст. ст. 122-4, 124 КпАП
України.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 26 липня 2012 року позовні
вимоги Національного банку України
задоволено у повному обсязі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на користь Національного банку України
на відшкодування майнової шкоди 15000
грн., також стягнуто судові витрати у
розмірі 120 грн..

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
просив рішення суду скасувати,
ухвалити по справі нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушення судом норм
права.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 28 лютого 2013 року апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.
Рішення суду першої інстанції
скасовано, у задоволенні позову
Національного банку України
відмовлено.

Не погоджуюсь з рішенням апеляційного
суду, Національний банк України
оскаржив зазначене рішення у
касаційному порядку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 вересня 2013
року касаційну скаргу Національного
банку України задоволено частково.
Рішення апеляційного суду Одеської
області від 28 лютого 2013 скасовано,
справу направлено на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу задовольнити частково, з
наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги
Національного банку України та
стягуючи майнову шкоду з ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 солідарно, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідно до вимог
ч. 2 ст. 1187 та ст. 1190 ЦК України саме
відповідачі, які в момент
дорожньо-транспортної пригоди на
відповідній правовій підставі
володіли транспортним засобом - БМВ-750,
д/н НОМЕР_3, повинні відшкодувати шкоду,
завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Однак колегія суддів повністю не може
погодитися з висновками суду першої
інстанції, оскільки висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи, суд неправильно застосував
норми матеріального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі», рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства відповідно до
статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 26 липня 2012 року зазначеним
вимогам не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи та не
спростовується сторонами, що 14 грудня
2008 року автомобілем марки БМВ-750, д/н
НОМЕР_3, у м. Одесі по вул. Рішельєвській,
8 скоєно наїзд на в'їзні ворота
Управління Національного банку
України в Одеській області, після чого
автомобіль зник з місця
дорожньо-транспортної пригоди.

Про факт вчинення ДТП та залишення
місця пригоди автомобілем було
повідомлено органи ДАІ. Екіпажем ППС
ДАІ № 130, що прибув на виклик, було
складено протокол про
дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до дефектного акту,
складеного 19 грудня 2008 року,
встановлено, що після удару по воротах,
внаслідок наїзду автомобіля БМВ-750, д/н
НОМЕР_3, замок, що висів на внутрішній
стороні воріт було зламано та
відбулося часткове відкриття воріт.
При цьому електричні ворота перестали
функціонувати.

За ремонт пошкоджених воріт позивачем
сплачено 15000 грн., що підтверджується
рахунком-фактурою № 127 від 18 грудня 2008
року.

З довіреності від 05.08.2008 року,
посвідченої приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 вбачається, що власником
автомобіля БМВ-750, д/н НОМЕР_3, є ОСОБА_5,
яка передала повноваження щодо
розпорядження, керування та
експлуатування зазначеним автомобілем
ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Постановою Суворовського районного
суду м. Одеси від 04 червня 2010 року
ОСОБА_3 було притягнуто до
адміністративної відповідальності, на
підставі ст.ст. 122-4, 124 Кодексу України
про адміністративне правопорушення.

Постановою апеляційною суду Одеської
області зазначену постанову було
скасовано, а провадження по справі
закрито у зв'язку із закінченням строку
накладання адміністративного
стягнення, тобто, як правильно зазначив
суд першої інстанції, не за
реабілітуючою обставиною у зв'язку з
відсутністю в діях ОСОБА_3 складу
адміністративного правопорушення. Та й
сам відповідач у апеляційній скарзі на
постанову про притягнення до
адміністративної відповідальності не
вказував на відсутність події та
складу правопорушення, а лише просив
змінити вид стягнення, що має бути до
нього застосований, тобто фактично
визнав свою вину у вчиненні ДТП.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27
березня 1992 року «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», під володільцем
джерела підвищеної небезпеки
розуміється юридична особа або
громадянин, що здійснюють експлуатацію
джерела підвищеної небезпеки в силу
права власності, повного
господарського відання, оперативного
управління або з інших підстав
(договору оренди, довіреності тощо).

Але суд першої інстанції, стягуючи
майнову шкоду солідарно з ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, не врахував роз'яснення, які
містяться в п. 3 вказаної вище
Постанови, в яких зазначено, що особи
вважаються такими, що спільно завдали
шкоди, якщо вони заподіяли неподільну
шкоду взаємопов'язаними сукупними
діями, поєднаними одним наміром.

Зазначені роз'яснення також містяться
у пунктах 6 та 8 Постанови Пленуму ВССУ
від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки».

З матеріалів справи вбачається, що
протокол про адміністративне
правопорушення від 10 травня 2010 року
було складено відносно ОСОБА_3, і
постановою Суворовського районного
суду м. Одеси від 04 червня 2010 року саме
ОСОБА_3 було притягнуто до
адміністративної відповідальності на
підставі ст.ст. 122-4, 124 Кодексу України
про адміністративне правопорушення.

Таким чином, відшкодовувати завдані
позивачу збитки повинен саме ОСОБА_3,
який на момент скоєння ДТП керував
автомобілем марки БМВ-750, д/н НОМЕР_3, та
фактично визнав свою вину у вчиненні
дорожньо транспортної пригоди.

Суд першої інстанції зазначені
обставин не врахував та помилково
застосував до спірних правовідносин
ст. 1190 ЦК України, що призвело до
ухвалення незаконного рішення про
стягнення матеріальної шкоди також з
ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі викладеного колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції є незаконним,
необґрунтованим та підлягає
скасуванню з ухваленням по справі
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог
Національного банку України та
стягнення майнової шкоди у розмірі 15000
грн. з ОСОБА_3 і відмовою у задоволенні
заявлених позовних вимог до ОСОБА_4.

Враховуючи, що рішення ухвалено на
користь Банку колегія суддів вважає за
необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь
Національного банку України витрати на
інформаційно - технічне забезпечення
розгляду цивільної справи у розмірі 120
грн. та на користь держави судовий збір
у сумі 214 грн. 60 коп..

Керуючись ст.ст. 79, 88, 303, 307 ч. 1 п. 2, ст. 309
ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 26 липня 2012 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким
позовні вимоги Національного банку
України задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Національного банку України на
відшкодування майнової шкоди 15000 грн..

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Національного банку України витрати на
інформаційно - технічне забезпечення
розгляду цивільної справи у розмірі 120
грн. та на користь держави судовий збір
у сумі 214 грн. 60 коп..

Рішення колегії судів набирає законної
сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути
оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.І. Сватаненко