УХВАЛА

іменем україни

15 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Червинської
М.Є.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення коштів; за зустрічним
позовом прокурора Суворовського
району м. Херсона, який діє в інтересах
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору позики за
касаційною скаргою першого заступника
прокурора Херсонської області, який
діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення
Суворовського районного суду м.
Херсона від 27 червня 2013 року та рішення
апеляційного суду Херсонської області
від 24 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4 про
стягнення коштів, посилаючись на те, що
26 лютого 2010 року між нею та
відповідачем укладено
нотаріально-посвідчений договір
купівлі-продажу 52/100 частин житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1. На виконання умов договору
вона передала ОСОБА_4
обумовлену ними ціну продажу 20 тис.
дол.. США, на підтвердження отриманих
грошових коштів продавець видала
письмову розписку. Судовим рішенням
указаний договір купівлі-продажу
нерухомого майна визнаний недійсним
з підстав укладення договору без
дозволу органів опіки та піклування,
оскільки на час його укладання в
будинку проживав та був
зареєстрований неповнолітній ОСОБА_5
З огляду на викладене позивач просила
стягнути з відповідача кошти

отримані нею кошти за договором
купівлі-продажу у розмірі 20 тис. дол.
США, інфляційні втрати та три відсотки
річних за весь час прострочення боргу.

У жовтні 2012 року прокурор
Суворовського району м. Херсона
звернувся до суду із зустрічним
позовом в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про визнання недійсним договору
позики, посилаючись на те, що договір
позики від 26 лютого 2010 року, укладений
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є недійсним,
оскільки отримання грошових коштів за
даним договором підтверджується
підробленою розпискою. Окрім того,
ОСОБА_4 людина похилого віку з 11 серпня
2008 року по теперішній час перебуває на
обліку в Херсонському обласному
наркологічному диспансеру з діагнозом
«Розлади психіки та поведінки,
внаслідок вживання алкоголю. Синдром
залежності», а людину з такою хворобою
легко вести в оману, чим і скористалася
ОСОБА_3

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 27 червня 2013 року стягнуто
з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 190 153 грн. 10
коп. У задоволенні зустрічного позову
прокурора Суворовського району м.
Херсона в інтересах ОСОБА_4 -
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 24 вересня 2013
року рішення суду першої інстанції
змінено. Зменшено розмір стягнутої з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суми з 190
153 грн. до 161 584 грн. 70 коп. У решті рішення
суду першої інстанції залишено без
змін.

У касаційній скарзі першій заступник
прокурора Херсонської області, який
діє в інтересах ОСОБА_4, просить
скасувати судові рішення в частині
вирішення первісного позиву,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та в цій частині
ухвалити нове рішення про відмову в
позові.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суди, вирішуючи спір виходили із того,
що укладений між сторонами
договір визнано судом недійсним і за
його наслідками кожна сторона повинна
повернути іншій стороні все отримане
за договором, оскільки
ОСОБА_4 отримала грошові кошти від
ОСОБА_3 в сумі 20 тис. дол. США, і житловий
будинок залишився у користуванні
відповідача.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Судами встановлено, що 26 лютого 2010 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено
нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу 52/100 частин житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1. Умовами вказаного договору
визначено ціну продажу частини будинки
в розмірі 29 387 грн.

Згідно розписки від 26 лютого 2010 року
ОСОБА_4 продала ОСОБА_3 52/100
частин житлового будинку,
розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 за 20 тис. дол. США.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 28 грудня 2010 року,
залишеним без змін апеляційним судом
Херсонської області від 9 березня 2011
року, визнано недійсним договір
купівлі-продажу від 26 лютого 2010 року
52/100 частин житлового будинку по
АДРЕСА_1, з підстав його укладення без
дозволу органів опіки та піклування,
оскільки на час укладення договору в
будинку проживав та був зареєстрований
неповнолітній ОСОБА_5

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України.
У разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержане, за цінами,
які існують на момент відшкодування,
якщо законом не встановлені особливі
умови їх застосування або особливі
правові наслідки окремих видів
недійсних правочинів.

Як убачається з матеріалів справи, в
договорі купівлі-продажу від 26 лютого
2010 року, посвідченого нотаріально,
сторони погодили його ціну в сумі 29 378
грн., а не в розмірі 20 тис. дол.. США, як
зазначено в розписці.

Згідно ст. 654 ЦК України зміна або
розірвання договору вчиняється в такій
самій формі, що й договір, що змінюється
або розривається, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не виливає із звичаїв ділового обороту.

Таким чином, наведені законодавчі
положення визначають, що договір, який
був посвідчений нотаріально,
змінюється лише нотаріально
посвідченою угодою. Недодержання
нотаріальної форми відповідно до ст. 220
ЦК України тягне нікчемність угоди
щодо зміни договору. Якщо договір
підлягає державній реєстрації, то
угода про його зміну також має бути
зареєстрована. Цим вимогам розписка
від 26 лютого 2010 року, укладена
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про зміну умов
договору купівлі-продажу не
відповідає.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_3 про
стягнення з ОСОБА_5 20 тис. дол.
США ґрунтуються на приписах ст. 216 ЦК
України, тобто є похідними від
обставин, встановлених
вищезазначеними судовими рішеннями,
тому вимоги про стягнення вказаної
суми коштів є безпідставні.

Суди у порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК
України на зазначене уваги
не звернули, у достатньому обсязі не
визначилися з характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню до них,
стягнувши з ОСОБА_5 кошти в сумі 20 тис.
дол. США не звернули уваги на те, що
умовами договору, який в судовому
порядку визнано недійсним, визначено
ціну предмета позову в розмірі 29 378 грн.
При задоволенні позову суди не взяли до
уваги те, що вимоги ст. 216 ЦК України
передбачають двостороннє повернення
отриманого за недійсним правочином та
не вирішили питання щодо повернення
нерухомого майна, яке було предметом
недійсної угоди у власність
відповідача.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення в частині вирішення
первісного позову не можуть вважатись
законними й обґрунтованими, тому
відповідно до ст. 338 ЦПК України вони
підлягають скасуванню з передачею
справи в цій частині на новий розгляд
до суду першої інстанції.

У решті судові рішення не оскаржені та
предметом перегляду не є.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу першого заступника
прокурора Херсонської області, який
діє в інтересах ОСОБА_4, задовольнити
частково.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 27 червня 2013 року та
рішення апеляційного суду Херсонської
області від 24 вересня 2013 року в частині
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
коштів скасувати та в цій частині
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючи Д.Д. Луспеник Судді:О.В.
Закропивний А.О. Лесько М.Є.
Червинська В.А. Черненко