Справа № 148/1326/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(Заочне)

03 листопада 2014 року
Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі головуючого судді
Ковганича С.В.

при секретарі
Мрочко Т.О.

з участю позивача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Тульчина
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про захист честі, гідності,
ділової репутації, спростування
недостовірної інформації та стягнення
моральної шкоди.

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2 про захист честі,
гідності, ділової репутації,
відшкодування моральної шкоди та
спростування недостовірної
інформації, мотивуючи свої вимоги тим,
що 3.04.2014 року відповідачка по справі
подала до Тульчинського РВ УМВС
України у Вінницькій області заяву, в
якій безпідставно звинуватила його у
привласненні належних їй оригіналів
документів на право власності СТ
«ОСОБА_2». Вказану інформацію вона
також розповсюджує між жителями м.
Тульчина.

Однак, вказана інформація є
недостовірною, не відповідає дійсності
і ганьбить його честь і гідність як
людини та ділову репутацію як
підприємця та депутата Тульчинської
міської ради.

В процесу розгляду заяви його
викликали до міліції та відбирали
пояснення.

У відповідь на вказані дії ОСОБА_2 він
також звернувся із заявою до
правоохоронних органів.

За наслідками розгляду даних заяв,
відомості до ЄРДР не вносились, а їм
було рекомендовано звернутись до суду.

Вважає, що своїми неправомірними діями
відповідачка завдала йому моральної
шкоди, яка полягає в тому, що все це
спричинило йому незручності в його
роботі, в результаті чого в нього
порушився нормальний ритм життя, він
змушений був витрачати свій час для
відвідування міліції, адвокатів та
підготовку документів для звернення до
суду щодо захисту своїх порушених прав,
замість того, щоб займатись звичайними
справами.

В зв'язку з цим, просить суд, винести
рішення яким, визнати недостовірною
інформацію, яку розповсюджує
відповідачка щодо привласнення ним
документів, у спосіб визначений чинним
законодавством та стягнути завдану
йому моральну шкоду в сумі 1000 грн.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав повністю, просить суд
їх задоволити, з підстав вказаних в
позовній заяві, надавши суду пояснення
аналогічні тим, що викладенні в
позовній заяві.

Відповідачка в судове засідання не
з'явилася, хоча була своєчасно належним
чином повідомлена про дату і час
слухання справи згідно наявного
повідомлення про вручення поштового
відправлення, яке знаходиться в
матеріалах справи. Відомостей про
причину своєї неявки до суду не надала.

За таких обставин, враховуючи згоду
позивача на те, щоб справу було
вирішено без участі відповідача, суд
ухвалив, розглянути справу заочно, за
відсутності ОСОБА_2 на підставі наявних
у справі даних і доказів, відповідно до
вимог ст.ст. 169 ч. 4, 224, 225 ЦПК України.

Вислухавши позивача, дослідивши
матеріали справи суд встановив:

3.04.2014 року ОСОБА_2 звернулася до
Тульчинського РВ УМВС України у
Вінницькій області із заявою про
вжиття заходів до ОСОБА_1 щодо
повернення документів СТ «ОСОБА_2».

4.04.2014 року ОСОБА_1 звернувся із
аналогічною заявою до Тульчинського РВ
УМВС України у Вінницькій області про
неповернення ОСОБА_2 залогових та
позичених коштів та наклепу.

Проведеною перевіркою працівниками
Тульчинського РВ прийнято висновок від
4.04.2014 року про відсутність ознак
кримінального правопорушення та
внесенню відомостей до ЄРДР.

Відповідно до вимог ст. 277 ч.1 ЦК України,
фізична особа, особисті немайнові
право якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації.

Вирішуючи питання щодо порушення
особистого немайнового права позивача
ОСОБА_1 судом враховано вимоги ст. 40
Конституції України, якою визначено, що
усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Згідно до п. 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009
року «Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи», коли
особа звертається до зазначених
органів із заявою, в якій міститься та
чи інша інформація, і в разі, якщо цей
орган компетентний перевірити таку
інформацію та надати відповідь, проте в
ході перевірки інформація не знайшла
свого підтвердження, вказана обставина
не може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки у такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, передбаченого
статтею 40 Конституції, а не поширення
недостовірної інформації.

Як вбачається із матеріалів справи,
зокрема заяв поданих як ОСОБА_2 так і
самим ОСОБА_1, дані особи скористались
своїм конституційним правом на
звернення до правоохоронних органів.

Вказані обставини також визнанні
стороною в судовому засіданні, а тому
додатковому доказуванню не підлягають,
що обумовлено ч.1 ст. 61 ЦПК України.

При вирішенні питання щодо
розповсюдження недостовірної
інформації, на думку позивача, серед
жителів м. Тульчина, судом враховано
положення п.19 Постанови №1 Пленуму ВСУ
від 27.02.2009 року «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної
особи», вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначати характер такої
інформації та з'ясовувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 57 цього ж Кодексу визначено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

При розгляді справи позивачем не
представлено суду жодних доказів, крім
власних абстрактних пояснень щодо
розповсюдження інформації
відповідачем серед жителів м. Тульчина.
Також позивачем не заявлялось про
допит свідків, які могли б чути таку
інформацію.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про безпідставність,
необґрунтованість вимог позивача та
відмові в позові в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, в
зв'язку з відмовою в позові, судові
витрати понесенні позивачем
залишаються за стороною.

Керуючись ст. 40 Конституції України,
ст. ст. 269-275, 277, 297 ЦК України, ст. ст. 4, 8, 10,
15, 18, 57-61, 64, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд,
-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист
честі, гідності, ділової репутації,
спростування недостовірної інформації
та стягнення моральної шкоди
відмовити.

Судові витрати залишити за сторонами.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Вінницької області
через Тульчинський районний суд на
протязі десяти днів з дня його
проголошення.

Повний текст судового рішення
виготовлено 5.11.2014 року.

Суддя