АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Головуючий в 1 інстанції Величко Т.О.
Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А.,
Заришняк Г.М.

при секретарі Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 03 жовтня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
відсотків за користування грошовими
коштами, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення представників сторін,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся із вказаним позовом
до суду посилаючись на те, що згідно
боргової розписки від 18.11.2006 року
відповідач взяв у борг кошти в сумі 9400
доларів США, які зобов`язувався
повернути на протязі 2,5 років до 18.05.2009
року, але вказане зобов`язання не
виконав. Позивач зазначав, що згідно
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 07.04.2010 року по справі 2-508/10 з
відповідача на користь позивача
стягнуто заборгованість за вказаною
розпискою у розмірі 65559,00 грн. основного
боргу, 3% річних, що становлять 555,00 грн.
та судові витрати у розмірі 782,00 грн.,
всього на загальну суму 66 876,00 грн.
Згідно рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 16.10.2013 року
по справі №2/759/4088/13 та Ухвали
Апеляційного суду м. Києва від 17.12.2013
року по справі №33-15430/2013 було стягнуто з
боржника 3% річних у розмірі 6022,10 грн. та
інфляційні витрати боргу у сумі 152,27
грн. 21.01.2014 року Святошинським районним
судом м. Києва на виконання рішень
судів було видано виконавчі листи, але
до сьогодні рішення суду боржником не
виконані, примусове стягнення не
здійснено.

З посиланням на вимоги ст. 1048 ЦК
України , позивач просив стягнути з
відповідача проценти за користування
грошовими коштами у вигляді подвійної
облікової ставки НБУ за період з 18.05.2009
року до 23.07.2014 року( дня подачі позову), в
сумі 42 449,45 грн.

Рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 03 жовтня 2014
року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_3,
проценти за користування позикою в
розмірі облікової ставки
Національного банку України, згідно
Договору позики від 18.11.2006 року за
період з 18.05.2009 року до 23.07.2014 року у
розмірі 42449 (сорок дві тисячі чотириста
сорок дев`ять) грн. 45 коп., а також судові
витрати у розмірі 424 ( чотириста
двадцять чотири) грн.00 коп. всього на
загальну суму 42873 ( сорок дві тисячі
вісімсот сімдесят три)грн.45 коп.

Не погодившись з таким рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив про його скасування з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову.

В скарзі зазначив , що суд безпідставно
не врахував, що відсотки за ст. 1048 ЦК
України у вигляді облікової ставки НБУ
стягуються за договорами позики, які не
пов`язані із здійсненням
підприємницької діяльності. Так як
позика бралась для придбання
автомобіля, який використовувався для
підприємницької діяльності за місцем
роботи відповідача, підстави для
застосування цієї норми були відсутні.
Суд також безпідставно відмовив
відповідачу в застосуванні строків
позовної давності, які були пропущені
позивачем без поважних причин, не вірно
застосував ст. 267 ЦК України.

В судовому засіданні апеляційного
суду представник відповідача доводи
скарги підтримав.

Представник позивача заперечував
проти задоволення скарги.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Судом встановлено, що згідно боргової
розписки від 18.11.2006 року відповідач
взяв у борг у позивача грошові кошти в
сумі 9400 доларів США, які зобов`язувався
повернути на протязі 2,5років до 18.05.2009
року, але вказане зобов`язання не
виконав ( а.с.4).

Згідно рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 07.04.2010 року
по справі 2-508/10 з відповідача на користь
позивача стягнуто заборгованість за
вказаною розпискою у розмірі 65559,00 грн.
основного боргу, 3%річних, що становлять
555,00 грн. та судові витрати у розмірі 782,00
грн., всього на загальну суму 66 876,00 грн.(
а.с.5).

Згідно рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 16.10.2013
року по справі №2/759/4088/13 та Ухвали
Апеляційного суду м. Києва від 17.12.2013

року по справі №33-15430/2013 було стягнуто з
боржника 3% річних у розмірі 6022,10 грн. та
інфляційні витрати боргу у сумі 152,27
грн.(а.с.7-11).

Судом встановлено, що 21.01.2014 року
Святошинським районним судом м. Києва
на виконання рішень судів було видано
виконавчі листи, але до сьогодні
рішення суду боржником не виконані,
примусове стягнення не здійснено
(а.с.6,12,13,14,15,16).

Як видно з довідки ВДВС Святошинського
РУЮ у м. Києва від 15 травня 2014 року (а с.
15) сплачені по зведеному виконавчому
провадженню суми є незначними та
основну суму боргу в розмірі 65 559 грн. не
покривають.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов`язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України
боржник зобов`язаний виконати свій
обов`язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов`язання чи
звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов`язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов`язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики. Договір
позики вважається безпроцентним, якщо:

1) він укладений між фізичними особами
на суму, яка не перевищує п`яти
десятикратного розміру
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, і не пов`язаний із
здійсненням підприємницької
діяльності хоча б однією із сторін;2)
позичальникові передані речі,
визначені родовими ознаками.

Так як відповідачем не були надані
докази , що договір позики був
пов`язаний із здійсненням
підприємницької діяльності, хоча б
однієї із сторін договору, а в договорі
позики не був визначений інший розмір
таких процентів, суд першої інстанції
дійшов висновку, що відповідач
зобов`язаний сплатити позивачу
проценти від суми позики.

Вищенаведені обставини справи, які суд
вважав встановленими є доведеними.

Висновки суду про наявність підстав
для стягнення процентів на підставі
ст.. 1048 ЦК України в розмірі облікової
ставки НБУ відповідає цим обставинам
та вимогам Закону.

Доводи Апеляційної скарги з приводу
того, що позика бралась для придбання
автомобіля та використання його для
підприємницької діяльності є
недоведеними та спростовуються
поясненнями відповідача, які він давав
в 2010 році під час розгляду справи про
стягнення з нього боргу, де він пояснив
суду, що борг брав для придбання
автомобіля, який був пошкоджений в ДТП,
що змусило його продати автомобіль, а
також вказував, що він отримав 25 000 грн.
страхового відшкодування, які витратив
на особисті потреби. Вказане
підтверджується копією рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 07 квітня 2010 року.

Разом з тим, колегія суддів
погоджується, що позивач пропустив
строк звернення до суду, щодо частини
заявлених ним вимог.

Так, з позовом до суду позивач
звернувся 23 липня 2014 року, проте
проценти суд стягнув за період з 18
травня 2009 року до 23.07. 2014 року.

Так як відповідно до ст. 1048 ЦК України
проценти нараховуються щомісячно, та
позивачу було достеменно відомо, що
відповідач в період з 18 травня 2009 року
до 23.07.2011 року, порушував його права на
отримання цих відсотків, колегія
приходить до висновку, що позивач
пропустив строк звернення до суду за
процентами нарахованими в цей період,
так як строк позовної давності
відповідно до ст. 261 ЦК України
відраховується з моменту коли особа
довідалась або могла довідатись про
порушення свого права. Проте
відповідач і на даний час продовжує
користуватись грошовими коштами
позивача не повертаючи борг, а тому
вимоги про стягнення процентів в
період з 23.07.2011 року до 23.07.2014 року (три
роки до звернення до суду ) заявлені в
межах трьохрічного строку позовної
давності, передбаченого ст. 257 ЦК
України , а тому підстави для відмови в
задоволенні позову в повному обсязі,
про що просив відповідач в апеляційній
скарзі відсутні.

Також проводячи розрахунок процентів,
суд не врахував, що облікова ставка НБУ
в період нарахування процентів
декілька раз змінювалась, а позивач в
своєму розрахунку застосував лише
найбільшу ставку, не провівши
розрахунок по кожному періоду окремо.

З врахування коливань облікової
ставки, а також строку позовної
давності, колегія суддів приходить до
висновку, що з відповідача на користь
позивача стягненню підлягали проценти
за період з 23 липня 2011 року до 23 липня 2014
року включно в сумі 29 546 грн. 24 коп.
Проводячи розрахунок апеляційним
судом застосовані такі ставки: в період
з 23.07.2011 року до 23.03.2012 року 7,75%, з 23.03.2012
року до 10.06.2013року - 7,5 %, з 10 червня.2013
року діяла ставка - 7%, з 13 серпня 13 року
6,5%, з 15 квітня 2014 року 9,5 % , з 17 липня 2014
року 12,5 відсотків.

Враховуючи вищевикладене, а також
безпідставне не прийняття судом заяви
відповідача про застосування строку
позовної давності, колегія суддів ,
керуючись ст.. 309 ЦПК України, приходить
до висновку, що рішення районного суду
необхідно змінити, зменшивши суму
стягнутих відсотків до суми 29 546 грн.

Керуючись ст. 88 ЦК України, колегія
також зменшує суму судових витрат , які
стягнуті з відповідача до суми 295 грн. 46
коп.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 88. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.
Рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 03 жовтня 2014 року змінити.
Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_3,
проценти за користування позикою в
розмірі облікової ставки
Національного банку України, згідно
Договору позики від 18.11.2006 року за
період з 23.07.2011 року до 23.07.2014 року у
розмірі 29546 грн. 24 коп., а також судові
витрати у розмірі 295 грн. 46 коп., а всього
загальну суму 29841 (двадцять дев`ять
тисяч вісімсот сорок одну грн.. 70 коп.

В іншій частині рішення
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20-ти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий
Судді: