Провадження №2/761/318/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина
В.О.

при секретарі:
Криворучко К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Шевченківського районного суду м.
Києва цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
Головне управління юстиції у м. Києві
про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в:

В червні 2013р. позивачка ОСОБА_1
звернулася до Шевченківського
районного суду м. Києва з позовом до
відповідачки ОСОБА_2, третя особа:
Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
(далі по тексту - третя особа 1), в якому
просила суд визнати недійсним заповіт
ОСОБА_4, посвідчений третьою особою 1, 25
жовтня 2012р.

Судом до участі у справі, в якості
третьої особи було притягнуто Головне
управління юстиції у м. Києві (далі по
тексту - третя особа 2).

Свої позовні вимоги позивачка
обгрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1.
померла її бабуся - ОСОБА_4, після смерті
якої відкрилася спадщина на квартиру
АДРЕСА_1, грошові кошти на депозитному
рахунку в АТ «БМ Банк».

За життя померлою було складено
заповіт, за яким вищезазначену
квартиру, остання заповіла
відповідачці, а грошові кошти заповіла
сторонам, а саме відповідачці ? частин,
а позивачці ? частину.

На думку сторони позивача, вказаний
заповіт повинен бути визнаний судом
недійсним, оскільки на час складання
оспорюваного заповіту померла ОСОБА_4
не розуміла значення своїх дій та не
могла ними керувати,в силу призначених
їй медичних препаратів та стану
здоров'я, а тому на підставі ст. ст. 203, 215,
1247, 1253 ЦК України позивачка просила суд
позов задовольнити.

В судовому засіданні позивачка та її
представники заявлений позов
підтримали, з підстав, зазначених в
ньому, і просили суд його задовольнити,
наголошували, що позивачка відноситься
до спадкоємців за законом, оскільки її
батько рідний син ОСОБА_4 помер раніше
за останню.

Відповідачка та її представник проти
задоволення позову заперечували,
зазначаючи, що покійна ОСОБА_4, не
дивлячись, що приймала медичні
препарати розуміла значення своїх дій
та керувала ними, і свідомо склала
заповіт, розподіливши належне їй майно.

Треті особи 1, 2, про час та місце
розгляду справи оповіщались в
установленому законом порядку,
надіслали на адресу суду свої письмові
пояснення з проханням здійснювати
розгляд справи у їх відсутність, при
цьому третя особа 1 звертала увагу суду,
що складання та посвідчення заповіту
відбулось з дотриманням вимог закону.

Свідок ОСОБА_5 суду повідомила, що вона
лікувала ОСОБА_4 з 02 по 09 жовтня 2012 р.,
яка перебувала у палаті інтенсивної
терапії неврологічного відділення з
приводу повторних судомних нападів,
які сталися у неї вдома, і була
доставлена до лікарні швидкою
допомогою. За час спостереження хвора
була важкою: до свідомості вона
повернулася, але хвора була
загальмованою; продуктивному контакту
була доступна частково, тобто деякі
моменти свого життя вона пам'ятала, а
деякі моменти не пам'ятала. До неї в
реанімаційну палату неврологічного
відділення, де вона перебувала,
приходили двоє друзів. Свідок пояснила,
що догляд за пацієнтом у реанімаційній
палаті неврологічного відділення
здійснює медичний персонал, а елементи
певного догляду можуть виконувати
рідні та знайомі у години для
відвідувань хворих. Свідок
спілкувалася з ОСОБА_4, питала про її
скарги, але прохань, щоб свідок
зателефонувала онучці чи друзям, щоб ті
прийшли, покійна свідку не
висловлювала. ОСОБА_4 чисто фізично
висловити свої бажання могла. Також на
питання свідка ОСОБА_4 повідомила, що
вона лікар-ветеринар.

Свідок ОСОБА_6 суду повідомила, що вона
лікувала ОСОБА_4 з 09 жовтня по 07
листопада 2012 р., померла була
переведена з неврологічного
відділення у зв'язку з наявністю
онкологічного захворювання. За час її
перебування у відділенні свідку
невідомо про складання нею заповіту. За
вищезазначений час ОСОБА_4 чи
хто-небудь інший про прихід нотаріуса
не повідомляли, і нотаріуса свідок не
бачила. 24, 25 жовтня 2012 р. свідок
відвідувачів у ОСОБА_4 не пам'ятає, а
була лише її знайома, яка з нею сиділа.
Пару разів свідок бачила онуку ОСОБА_4,
яка приходила; і більше свідок нікого
не пам'ятає. Свідок пояснила, що померла
якісь елементарні речі говорити могла.
Також свідок повідомила, що померла
лівою рукою могла користуватись, а
права рука у неї майже не працювала,
якісь окремі елементарні речі,
елементарні висловлювання «так, ні»
померла висловлювала, а також могла
щось згадати. Іноді вона скаржилася на
головний біль. Про складання заповіту
свідку нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_7 суду повідомила, що вона
була знайома з ОСОБА_4, оскільки остання
була її керівником на роботі, вони
разом працювали з 1986 р. і до виходу
ОСОБА_4 на пенсію. Після її виходу на
пенсію, свідок з померлою зустрічалися
рідко; час від часу ОСОБА_4 приходила на
роботу у «гості». Востаннє свідок
бачилась з ОСОБА_4 восени 2011 р., а після
цього спілкувалися з нею виключно по
телефону. 01 червня 2012р. ОСОБА_4 вітала
свідка з днем народження, і після цього
свідок більше не спілкувалася з
померлою, оскільки остання повідомила,
що погано себе почуває. Свідку відомо,
що ОСОБА_4 дуже любила свою онуку, яка
була для неї «сенсом життя». Також
свідку відомо, що відповідачка часто
приходила до ОСОБА_4 на роботу. ОСОБА_4
та відповідачка були сусідами по дачі;
у них були дружньо-товариські
відносини, не сильно дружні, тому що
вони іноді лаялися. ОСОБА_4 бувало
проганяла відповідачку, казала, що
відповідачка їй вже набридла. Свідку
відомо, що відповідачка увесь час
позичала гроші у ОСОБА_4 У 2011 р. ОСОБА_4
казала свідку, що їй непотрібно нічого
оформлювати на позивачку, тому що онука
- єдина спадкоємиця, усе залишається їй
і так.

Про обставини складання, підписання
заповіту 25 жовтня 2012р. свідок нічого не
могла пояснити, оскільки не була
присутньою при госпіталізації ОСОБА_4 і
в лікарні її не відвідувала.

Свідок ОСОБА_8 суду повідомила, що вона
знайома з ОСОБА_4 з 1995 р., коли прийшла на
роботу, а ОСОБА_4 була її безпосереднім
керівником, яка також фактично навчала
її, а з часом свідок зайняла її місце
завідуючої. З ОСОБА_4 у свідка були дуже
добрі стосунки, які не обмежувались
виключно роботою. Після її звільнення,
свідок з нею спілкувалася по телефону,
цікавилась її сімейними відносинами.
Свідку відомо, що ОСОБА_4 мала онуку, яку
вона обожнювала. За 3-4 місяці до смерті
ОСОБА_4, свідок припинила з нею
спілкування. В судовому засіданні
свідок повідомила, що в неї була
розмова з ОСОБА_4 про заповіт, і померла
зазначала, що у неї є єдина онука, яка і
є спадкоємицею, і складати заповіт
немає сенсу.

Свідок повідомила, що присутньою в
лікарні у ОСОБА_4 не була і не
відвідувала її там. Про заповіт і про
те, що вона хворіла, вона взнала вже
після її смерті.

Свідок ОСОБА_9 суду повідомив, що він
був знайомий з ОСОБА_4, протягом
тридцяти років, перебував з нею у
добрих дружніх відносинах. Свідок
пам'ятає обставини складання заповіту,
яке відбувалося восени 2012р., свідка
запросили, щоб він приїхав до лікарні, в
якій перебувала на лікуванні ОСОБА_4
Після приїзду нотаріуса, ОСОБА_4
посадовили у інвалідний візок і в холі
приміщення лікарні, остання повідомила
про свій намір скласти заповіт, з
зазначенням всіх обставин заповіту,
нотаріус запропонувала зібратись ще
раз, на ранок наступного дня. Вранці
наступного дня усі зібралися у тому ж
самому місці. Більше нотаріус
розмовляла з ОСОБА_4, сама перевіряла її
дієздатність, свідок вважає, щоб
перестрахуватися. Коли ОСОБА_4 ще
лікувала свого сина, і був період, коли
у неї не вистачало грошей, на питання
свідка вона сказала, що донька та
колишня дружина її сина їй не
помагають. ОСОБА_4 не скаржилася свідку
на те, що вона не бажає складати
заповіт, що вона це робить під примусом.
Свідок особисто знав, що конкретно
доглядає за нею тільки одна
відповідачка. Після складання
заповіту, було зачитано вголос текст
заповіту. ОСОБА_4 просила свідка
підписати заповіт, і свідок не
заперечував, оскільки у ОСОБА_4 не
працювали пальці на правій руці, і вона
могла користуватись тільки лівою
рукою. З приводу заповіту у свідка
заперечень не виникало, при складанні
та підписанні заповіту були присутні
люди, яких знала особисто ОСОБА_4 Свідок
повідомив, що за життя ОСОБА_4 по суті
була людиною емоційною та
комунікабельною, вона розуміла, на яку
хворобу страждає, і повідомила свідку,
що їй відомо чим закінчиться її
лікування.

Свідок ОСОБА_10 суду повідомив, що він
товаришував з покійною ОСОБА_4 з 50рр.
минулого століття і по день її смерті. В
той день, коли погіршився стан здоров'я
ОСОБА_4, свідок був разом з нею і
викликав швидку допомогу, а також
повідомив відповідачку про те, що
ОСОБА_4 забрали до лікарні. Після того,
як ОСОБА_4 було госпіталізовано,
відповідачка фактично, здійснювала
весь догляд за нею, готувала їсти, була
присутня на всіх медичних процедурах і
дослідженнях. Онука ніколи не
відвідувала бабусю, хоча їй було відомо
про стан здоров'я ОСОБА_4, після
покращення стану здоров'я остання була
переведена до терапевтичного
відділення, де 22 жовтня 2012р. просила
викликати їй нотаріуса і виявила
бажання скласти заповіт, нотаріус
відвідував ОСОБА_4 двічі: 24 та 25 жовтня
2012р., при цьому ОСОБА_4 розмовляла і
розуміла значення своїх дій.

Свідок ОСОБА_11 суду повідомив, що він
добре знав покійну ОСОБА_4, товаришував
з її сином. Свідку відомо, що підписання
заповіту відбувалося у лікарні 24, 25
жовтня 2012р., заповіт був підписаний 25-го
числа. Свідок бував у ОСОБА_4 у лікарні,
ще до підписання заповіту, оскільки
йому повідомив знайомий, що ОСОБА_4
забрали до лікарні, тому свідок
приїздив її відвідувати. Свідку відомо,
що нотаріус був двічі, 2 дні: ввечері 24
та вранці 25 жовтня. Заповіт був
підписаний вранці 25 жовтня. 24 жовтня не
був підписаний заповіт, тому що вже
було пізно, і поки присутні
знайомилися, і поки були записані дані,
пройшло досить тривалий час.
Спілкування і складання заповіту
відбувалося у холі. ОСОБА_4 вивозили з
палати. Коли свідок прийшов до лікарні,
вона вже була у холі; це було 25 жовтня
вранці. На момент складання заповіту
свідок зазначив, що ОСОБА_4 була
«вменяєма», свідок спілкувався з
померлою, вона просила не забувати
могилу її ОСОБА_14 (сина). Заповіт після
складання, було оголошено вголос, з
його змістом свідок був ознайомлений; і
заповіт відповідає дійсності і
волевиявленню ОСОБА_4 Також свідок
повідомив, що спілкувався також з
ОСОБА_4, вже і після складання заповіту,
на її день народження - 27 жовтня 2012р., і
тоді вона перебувала у нормальному
стані, вона скаржилась, що онука до неї
не приїздить, і не хоче спілкуватись,
померла була дуже ображена на онуку,
оскільки та не приділяла ніякої уваги
ні своєму батьку, ні ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_12 суду повідомила, що з
ОСОБА_4 вона познайомилася у лікарні,
тому що вона лежала в одній палаті з
жінкою, за якою вона доглядала. Свідок
бачила її стан; знала, що вона -
ветеринарний лікар. Свідок часто
відвідувала лікарню, ОСОБА_4
запрошувала свідка на свій день
народження ІНФОРМАЦІЯ_2. 25 жовтня 2012р.
свідок відвідувала лікарню, і нічого
неадекватного у поведінці ОСОБА_4 не
бачила. ОСОБА_4 перебувала у
терапевтичному відділенні лікарні на
вул. Ризькій в м. Києві. Свідок бачила,
що за ОСОБА_4 доглядала відповідачка, і
вона була єдиною, хто туди приходив. І
ще іноді приходила її донька.
Відповідачка добре доглядала за
ОСОБА_4, і та була дуже чистою,
доглянутою, весь час помитою,
нагодованою. При цьому була
домовленість з медичним персоналом. У
ОСОБА_4 не працювала права рука, і
свідок допомагала їй піднятися. Вона
намагалася їсти лівою рукою і вона
перебувала у нормальному стані. При
відвідуванні лікарні, свідок часто
спілкувалася з ОСОБА_4, оскільки за
фахом є лікарем. Крім відповідачки,
інші родичі до ОСОБА_4 не приходили, у
тому числі онука, яку свідок не бачила.
ОСОБА_4 була адекватною. 24 жовтня 2012р.
вранці свідок прийшла до лікарні (тоді
померла її знайома), і ОСОБА_4 висловила
їй свої співчуття. 24 та 25 жовтня 2012р.
свідок востаннє спілкувалася з ОСОБА_4,
і її стан тоді був звичайним; свідок не
бачила ніякого погіршення здоров'я,
ОСОБА_4 нормально спілкувалась зі
свідком.

Свідок ОСОБА_13 суду повідомила, що з
ОСОБА_4 вона спілкувалася протягом
року; вона просила надати допомогу і
консультації з питань нерухомості.
Вона просила, щоб свідок була
присутньою, коли хтось приходив
дивитися її нерухомість. Свідок
повідомила, що за фахом вона економіст,
а останнім часом працює ріелтером. На
прохання ОСОБА_4 бути свідком при
складанні заповіту, ОСОБА_13 погодилася
і прийшла вечором, оскільки нотаріус
призначив на вечір (дату свідок не
згадав), до терапевтичного відділення.
Там були ще люди, які повинні були бути
свідками: був товариш сина ОСОБА_4, на
ім'я ОСОБА_11, який допоміг їй сісти у
крісло та вивіз її до холу, де
обговорювалися питання. Нотаріус
задавав запитання ОСОБА_4, що вона
конкретно бажає, кому і скільки
заповідати. Це обговорення тривало
приблизно більше години, і вже було
пізно, і нотаріус запропонував
зустрітись наступного дня вранці.
Вранці всі знову зібралися. При читанні
вголос заповіту, ОСОБА_4 уважно слухала,
після чого були зібрані усі підписи.

При складанні заповіту, в основному,
говорив нотаріус і ОСОБА_4 Атмосфера
була звичайною, спокійною. ОСОБА_4
нормально себе поводила, абсолютно
адекватно сприймала події. Заповіт не
був підписаний першого дня, оскільки
нотаріус дуже прискіпливо розпитувала
ОСОБА_4 і, зокрема, розпитувала, чому
конкретно цій людині заповідає, хоча є
онука. Заповіт був підписаний свідками.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
допитавши свідків, про допит яких
клопотали перед судом сторони,
розглянувши подані сторонами
документи, повно і всебічно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК
України спадщина відкривається
внаслідок смерті особи або оголошення
її померлою.

Як вбачається з матеріалів справи і це
встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_1.
померла ОСОБА_4 - бабуся позивачки,
після смерті якої відкрилась спадщина,
зокрема на: квартиру АДРЕСА_1, грошові
кошти на депозитному рахунку в АТ «БМ
Банк».

За життя ОСОБА_4, 25 жовтня 2012р. було
складено заповіт на користь сторін (а.с.
13), зі змісту заповіту вбачається, що
він був складений у присутності трьох
свідків: ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_9, та
підписаний ними, оскільки ОСОБА_4 мала
вади (слабкість рук).

У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини, а також
особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені живими після
відкриття спадщини.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
передбачено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Звертаючись до суду з вказаним позовом,
сторона позивача наголошувала, що під
час складання заповітну, спадкодавець
ОСОБА_4 не розуміла значення своїх дій
та не могла ними керувати, в силу
призначених їй медичних препаратів і
проходження відповідного курсу
лікування.

За змістом ст. 1233 ЦК України, заповітом
є особисте розпорядження фізичної
особи на випадок своєї смерті.

Заповіт має бути особисто підписаний
заповідачем.

Якщо особа не може особисто підписати
заповіт, він підписується відповідно
до частини четвертої статті 207 цього
Кодексу.

Заповіт має бути посвідчений
нотаріусом або іншими посадовими,
службовими особами, визначеними у
статтях 1251-1252 цього Кодексу (ч. 2. 3 ст. 1247
ЦК України).

Частиною 2 ст. 1248 ЦК України
передбачено, що нотаріус може на
прохання особи записати заповіт з її
слів власноручно або за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів.

У цьому разі заповіт має бути вголос
прочитаний заповідачем і підписаний
ним.

Якщо заповідач через фізичні вади не
може сам прочитати заповіт,
посвідчення заповіту має відбуватися
при свідках (ст. 1253 цього Кодексу).

У відповідності з ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК
України, заповіт, складений особою, яка
не мала на це права, а також заповіт,
складений з порушенням вимог щодо його
форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 17 Постанови № 7 від 30 травня
2008р. «Про судову практику у справах про
спадкування», право на пред'явлення
позову про недійсність заповіту
виникає лише після смерті заповідача.

Заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, зокрема, недієздатною,
малолітньою, неповнолітньою особою
(крім осіб, які в установленому порядку
набули повну цивільну дієздатність),
особою з обмеженою цивільною
дієздатністю, представником від імені
заповідача, а також заповіт, складений
із порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, згідно із частиною першою
статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на
підставі статті 215 ЦК визнання такого
заповіту недійсним судом не
вимагається.

Згідно з висновками посмертної
судово-психіатричної експертизи (акт
судово-психіатричного експерта № 631
від 29 липня 2014р.), проведеної комісією
експертів Київського міського центру
судово-психіатричної експертизи, яка
була призначена ухвалою
Шевченківського районного суду м.
Києва від 13 лютого 2014р. за клопотанням
сторони позивача, на час складання
заповіту 25 жовтня 2012р. ОСОБА_4 на
стійкий хронічний психічний розлад,
тимчасовий хворобливий розлад
психічної діяльності, недоумство не
страждала, а виявляла ознаки
органічного ураження головного мозку
поєднаного (судинного, метастатичного,
інтоксаційного) ґенезу з
інтелектуальними змінами,
церебрастенічним синдромом,
афатичними порушеннями (F07.8-згідно
МКХ-10); на час складання заповіту 25
жовтня 2012р. ОСОБА_4 за своїм психічним
станом усвідомлювала значення своїх
дій та могла керувати ними; прийом
призначених медичних препаратів не
спричинив хворобливого впливу на
психічний стан ОСОБА_4 на час складання
заповіту 25 жовтня 2012р.

Враховуючи все вищевикладене, а також
беручи до уваги, висновок посмертної
судово- психіатричної експертизи,
оцінюючи в сукупності з показами
допитаних в судовому засіданні
свідків, суд приходить до висновку, що
під час розгляду справи в суді не
знайшло свого підтвердження, що на час
складання та посвідчення оспорюваного
заповіту спадкодавець ОСОБА_4 не
розуміла значення своїх дій та не могла
ними керувати, внаслідок психічного
розладу, або у зв'язку з вживанням
медичних препаратів, відповідно до
визначеного курсу лікування, при цьому
судом враховано, що допитані в судовому
засіданні свідки, за клопотанням
сторін не підтвердили того факту, що
померла ОСОБА_4 за своїм станом здоров'я
на час складання оспорюваного заповіту
не розуміла значення своїх дій та не
могла ними керувати.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд приходить
до висновку, що заявлені позовні вимоги
є необґрунтованими, і такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57 - 60, 88, 179, 208, 209, 212 -
215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст. ст. 203, 1220, 1222,
1233, 1247, 1248, 1253, 1257 ЦК України; Постановою
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику у справах про
спадкування» за № 7 від 30 травня 2008 р.,
суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
Головне управління юстиції у м. Києві
про визнання заповіту недійсним -
залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: