Справа № 133/2764/14-ц
Рішення

Іменем України

10 листопада 2014 року

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

В складі: головуючого - судді:
Проця В.А.

при секретарі
Репецькій А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Козятині справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про вселення до квартири,-

Встановив:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
вселення до квартири.

В обґрунтування позовних вимог
вказав, що 30 квітня 1992 року йому, як
квартиронаймачу, та членам його сім?ї,
яка складалася з: дружини - ОСОБА_2;
дочки - ОСОБА_3; дочки - ОСОБА_5
виконавчим комітетом Козятинської
міської ради народних депутатів було
видано ордер на трьохкімнатну квартиру
АДРЕСА_1 де вони всі були зареєстровані.

Продовжуючи постійно проживати у
зазначеній квартирі разом зі своєю
сім?єю, він на прохання своєї дружини у
1998 році знявся з реєстрації та
прописатися в належному його дружині
на праві приватної власності в порядку
спадкування житловому будинку, який
знаходиться за адресою: с. Рубанка,
Козятинського району, Вінницької
області. Дане прохання його дружина
мотивувала тим, що їй необхідно
оформити субсидію, так-як в той час
грошей на сім?ю не вистачало.

Він погодився на її пропозицію, але
постійно продовжував проживати разом з
нею та дітьми у вищевказаній квартирі,
заробляв гроші, навчав доньок у вищих
навчальних закладах, повіддавав їх
заміж.

В 2012 році його молодша донька - ОСОБА_5
переїхала жити до свого чоловіка у м.
Київ і з того часу в квартирі
залишилися проживати він з дружиною та
старша донька зі своїм чоловіком.

В червні 2014 року він з дружиною дуже
посварився, в результаті чого, вона
викликала міліцію.

Після повернення додому, його
дружина змінила замки і заявила йому,
що він бомж, так як їхня спільна
квартира йому більше не належить. З
часу сварки потрапити до квартири він
не може.

З цього приводу він вимушений був
звернутися до голови виконкому
Козятинськоі міської ради з проханням
створити комісію та скласти акт по
факту його проживання.

06 серпня 2014 року створена комісія
відвідала їхню квартиру,
поспілкувалася з його дружиною та
сусідами, про що було складено акт по
факту проживання.

Як з'ясувалося в ході перевірки,
квартира, яку він отримав у 1992 році на
сім?ю була приватизована на його
дружину та двох доньок і йому не відомо,
коли саме вони змогли це зробити, а
тому, у свої 53 роки він залишився на
вулиці без житла та даху над головою.

Вважає свої житлові права порушеними
і просить їх захистити судовим
рішенням.

В судовому засіданні позивач - ОСОБА_1
та його представник - ОСОБА_6 позовні
вимоги підтримали і підтвердили
обставини викладенні в ньому.

Відповідачка - ОСОБА_2 в судовому
засіданні позову не визнала і суду
пояснила, що дійсно 30 квітня 1992 року
їхній сім'ї, яка складалась із чотирьох
осіб, виконавчим комітетом
Козятинської міської ради було видано
ордер на користування трьохкімнатною
квартирою АДРЕСА_1

Їхні сімейні стосунки з ОСОБА_1 були не
зовсім вдалими. Вона займалась
доглядом, вихованням та утриманням
дітей, а чоловік ніде не працював і
займався своїми якимись особистими
справами. В 1998 році ОСОБА_1 сам з
особистої ініціативи, виписався із
квартири, забрав всі свої речі і
переїхав на постійне проживання в с.
Рубанку, Козятинського району,
Вінницької області до її батьків, де і
прописався, оскільки вирішив, що там
йому буде жити спокійніше і краще.

Залишати квартиру, виписуватись з неї
і постійно проживати в селі чоловіка
вона не просила. Таке рішення він
прийняв самостійно. Про якісь субсидії
не було ніякої мови і не могло бути,
оскільки ОСОБА_1 ніде не працював і
ніяких доходів не мав.

ОСОБА_1 за її згодою, особисто із
власної ініціативи займався
приватизацією вказаної квартири на неї
та їхніх дочок і його твердження про те,
що він не знав про приватизацію
квартири є неправдивою.

Після смерті її батьків, вона в 2004 році
прийняла у спадщину житловий будинок з
господарськими будівлями в с. Рубанка,
де постійно з 1998 року і до нині проживає
ОСОБА_1, з яким вона також там
періодично проживала та вела
господарство.

Проживаючи постійно в с. Рубанка
Козятинського району, ОСОБА_1 інколи
приїздив до неї в м. Козятин і тимчасово
деякий час перебував в квартирі, однак,
такі його відвідування, як правило,
закінчувались сварками в сім'ї.

ОСОБА_1 ніколи не цікавився сім?єю,
діти навчались за державні кошти, і
нині він навіть не знає, де вже декілька
років проживає їхня дочка в м. Києві, а
тому, його твердження, що він вивчив
дітей і утримував їх, також неправдиві.

Із-за поведінки ОСОБА_1 який постійно
провокував сварки та не працював, їхні
шлюбні стосунки вже повністю
припинились. Останній раз ОСОБА_1 був
квартирі в кінці червні 2014 року і
сильно побив її та дочку.

Оскільки їхні шлюбні стосунки з
ОСОБА_1 повністю припинились, і явно
неможливо з його вини зберегти сім'ю, то
в липні 2014 року вона подала до
Козятинського міськрайонного суду
позовну заяву про розірвання шлюбу.
Із-за неприязних стосунків, які
склались, поява ОСОБА_1 в квартирі може
привести до фатальних наслідків.

ОСОБА_1 має постійне місце проживання,
тому його твердження, що він не має
постійного місця проживання, і його
вимоги про, надання йому права
користування квартирою є
безпідставними.

Як на підставу своїх заперечень
послалась на вимоги ЗУ «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» , ст. 107 ЖК України
та п. 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №2 від 12 квітня 1985 року
«Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
житлового законодавства».

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та
представник всіх трьох відповідачів -
ОСОБА_7 в судовому засіданні позову
також не визнали і дали суду аналогічні
пояснення, що і відповідачка ОСОБА_2

Заслухавши сторони, дослідивши
письмові докази, суд вважає, що позов
слід задовольнити.

Судом встановлено, що 30 квітня 1992 року
ОСОБА_1, як квартиронаймачу, та членам
його сім?ї, яка складалася з: дружини -
ОСОБА_2; дочки - ОСОБА_3; дочки - ОСОБА_5
виконавчим комітетом Козятинської
міської ради народних депутатів було
видано ордер на трьохкімнатну квартиру
АДРЕСА_1 де вони всі були вчотирьох і
були зареєстровані.

Продовжуючи постійно проживати у
зазначеній квартирі разом зі своєю
сім?єю, ОСОБА_1 на прохання своєї
дружини у 1998 році знявся з реєстрації
та прописатися в належному ОСОБА_2 на
праві особистої приватної власності в
порядку спадкування будинку, який
знаходиться в АДРЕСА_2

В кінці червня 2014 року ОСОБА_1
посварився ОСОБА_2 та старшою дочкою -
ОСОБА_3, в результаті чого, залишив
квартиру.

Після повернення до квартири, ОСОБА_2
змінила замки і не допускає позивача до
квартири, мотивуючи, що дана квартира є
її спільною власністю та власністю
їхніх дочок.

Твердження відповідачів та допитаних
в якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, що
позивач з 1998 року вибув з квартири
АДРЕСА_1 та почав постійно проживати в
будинку належному ОСОБА_2 за адресою:
адресою: АДРЕСА_2 спростовуються
наданими суду письмовими доказами, а
саме: актом по факту проживання від
06.08.2014 року, який був складений
комісійно представниками Управління
ЖКХ Козятинської міської ради із
залученням сторін та сусідів сторін, з
якого вбачається, що ОСОБА_1 постійно
проживав з 1992 року до червня 2014 року в
житловій квартирі АДРЕСА_1. Після
сімейного конфлікту, з червня 2014 року
не проживає у вищевказаній квартирі.
Також, такий висновок комісії
підтвердили в судовому засіданні
допитані в якості свідків сусіди
сторін, а саме: ОСОБА_10; ОСОБА_11; ОСОБА_12

Також, твердження відповідачів, що
про те, що позивач з 1998 року почав
постійно проживати в будинку належному
ОСОБА_2 за адресою: адресою: АДРЕСА_2
спростовуються довідкою
Флоріанівської сільської ради
Козятинського району № 228 від 15.10.2014
року, з якої вбачається зі свідчень
сусідів, що ОСОБА_1 за вищевказаною
адресою був лише зареєстрований і не
проживав, а вів будівництво та домашнє
господарство. Крім цього, даний факт
підтвердили допитані в якості свідків
громадяни ОСОБА_13 та ОСОБА_14 Попередні
довідки вищевказаної сільської ради
суд до уваги не бере, оскільки остання,
яку бере до уваги суд, видання після
перевірки даного факту.

Відповідно до статті 47 Конституції
України кожен має право на житло. Ніхто
не може бути примусово позбавлений
житла інакше, як на підставі закону за
рішенням суду.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, кожен має право на повагу до
свого приватного і сімейного життя, до
свого житла, кореспонденції.

Відповідно до статті 64 Житлового
Кодексу України члени сім'ї наймача,
які проживають разом з ним,
користуються нарівні з наймачем усіма
правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині
другій цієї статті, перестали бути
членами сім'ї наймача, але продовжують
проживати в займаному жилому
приміщенні, вони мають такі ж права і
обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Відповідно до статті 156 Житлового
Кодексу України члени сім'ї власника
жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
ч. 2 ст. 64 ЖК України. Припинення
сімейних відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє їх права
користування займаним приміщенням.

Керуючись ст. ст. 64 ч. 2, 156 ЖК України,
ст. 47 Конституції України, ст. 8
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ст. ст. 213-215, 218
ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування
квартирою АДРЕСА_1, яка належить
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві
приватної власності.

Вселити ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1,
яка належить ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на праві приватної власності.

Повне рішення буде виготовлене на
протязі п'яти днів з дня закінчення
розгляду справи.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга протягом десяти днів
до апеляційного суду Вінницької
області через Козятинський
міськрайсуд з дня його проголошення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя:
Секретар:

Справа № 133/2764/14-ц

Вступна та
резолютивна частина.

Рішення

Іменем України

10 листопада 2014 року

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

В складі: головуючого - судді:
Проця В.А.

при секретарі
Репецькій А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Козятині справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про вселення до квартири,-

Вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування
квартирою АДРЕСА_1, яка належить
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві
приватної власності.

Вселити ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1,
яка належить ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на праві приватної власності.

Повне рішення буде виготовлене на
протязі п'яти днів з дня закінчення
розгляду справи.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга протягом десяти днів
до апеляційного суду Вінницької
області через Козятинський
міськрайсуд з дня його проголошення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя:

Секретар:

Дата документу 10.11.2014