УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Писаної Т.О.,ОСОБА_4,
ОСОБА_5,розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, третя особа - орган опіки та
піклування Тиврівської районної
державної адміністрації, про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення, за касаційною скаргою
ОСОБА_7 на рішення Тиврівського
районного суду Вінницької області від
25 липня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Вінницької області від 17 вересня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з указаним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що
відповідно до укладеного договору від
19 травня 2008 року ОСОБА_7 було надано
кредит у розмірі 20 850,99 дол. США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 15 % річних на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 19 травня
2015 року. У цей же день, з метою
забезпечення виконання позичальником
зобов'язань за вказаним кредитним
договором, між сторонами укладено
договір іпотеки, за яким в іпотеку
передано будинок по АДРЕСА_1 та
земельних ділянок: а) площею 0,1500 га
для будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
споруд; б) 0,1043 га для ведення особистого
селянського господарства, на якій
розташований предмет іпотеки.
Позичальник належним чином свої
зобов'язання за кредитним договором не
виконав, унаслідок чого у нього виникла
заборгованість, у рахунок погашення
якої позивач просив звернути стягнення
на предмет іпотеки та виселити
відповідачів із житлового будинку.

Рішенням Тиврівського районного суду
Вінницької області від 25 липня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 17 вересня 2013 року, позов задоволено.
У рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 19 травня 2008
року у розмірі 56 892,64 дол. США, що за
курсом НБУ становить 454 572,21 грн,
звернуто стягнення на будинок земельні
ділянки по АДРЕСА_1, шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ
«ПриватБанк». Виселено ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які
зареєстровані та проживають у
житловому будинку (предмет іпотеки),
розташованому по АДРЕСА_1 зі зняттям з
реєстраційного обліку у
територіальному органі державної
міграційної служби України, до
повноважень якого входять питання
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб, компетенція якого
територіально поширюється на адресу
вказаного будинку.

У касаційній скарзі ОСОБА_7,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить вказані судові рішення
скасувати і передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши викладені в
касаційній скарзі доводи та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що скарга підлягає
відхиленню на таких підставах.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 19 травня 2008 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 було
укладено кредитний договір, за яким
останній надано кредит у розмірі 20 850,99
дол. США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 15 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 19 травня 2015 року. У цей же
день, з метою забезпечення виконання
позичальником зобов'язань за вказаним
кредитним договором, між сторонами
укладено договір іпотеки, за яким в
іпотеку передано будинок по АДРЕСА_1 та
земельні ділянки за цією ж адресою: а)
площею 0,1500 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд; б) 0,1043 га для
ведення особистого селянського
господарства, на якій розташований
предмет іпотеки.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем зобов'язань за вказаним
кредитним договором, у останньої
виникла перед позивачем
заборгованість у розмірі 56 892,64 дол. США,
що за курсом НБУ становить 454 572,21 грн.

З урахуванням вказаного, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й апеляційний суд, дійшов висновку про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором та виселення
відповідачів із будинку, що є предметом
іпотеки.

Із матеріалів справи та оскаржуваної
ухвали апеляційного суду вбачається,
що рішення суду першої інстанції
ОСОБА_7 оскаржувала лише у частині
задоволення вимог банку про виселення
відповідачів, а у решті просила
залишити його без змін, а тому в
касаційному порядку оскаржувані
судові рішення переглядаються лише в
частині позовних вимог про виселення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що відповідачі добровільно не
виконали письмову вимогу позивача -
звільнити житлове приміщення у
тридцятиденний строк, у зв'язку з чим
підлягають виселенню та зняттю з
реєстраційного обліку.

Судами встановлено та вбачається із
матеріалів справи (а.с. 18-22), що позивач 30
листопада 2012 року направив
відповідачам вимогу про виселення,
однак вона була залишена без
задоволення.

На підставі вказаного, суди дійшли
обґрунтованого висновку, що
відповідачі відповідно до положень ч. 2
ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч.
3 ст. 109 ЖК України підлягають виселенню
з предмету іпотеки без надання іншого
житлового приміщення.

Твердження позивача, що при укладенні
договорів іпотеки сторони не отримали
згоди органів опіки та піклування,
оскільки вони впливають на права та
інтереси малолітніх дітей відповідача
ОСОБА_8 не заслуговують на увагу, так як
судами встановлено, що неповнолітні
діти на момент укладення договору
іпотеки не мали права власності чи
користування спірним житловим
будинком.

Таким чином, при розгляді справи судами
дотримані вимоги цивільного
процесуального закону, всебічно, повно
й об'єктивно з'ясовані обставини справи
та надана їм належна оцінка.

Висновок судів відповідає
встановленим фактичним обставинам
справи.

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

На підставі вказаного колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а тому їх слід залишити без змін,
а касаційну скаргу відхилити.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Тиврівського районного суду
Вінницької області від 25 липня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 17 вересня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:
А.О. Леванчук В.А. Нагорняк Т.О.
Писана І.М. Фаловська