АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5576/14
Справа № 644/1530/14-ц
Категорія: відшкодування шкоди
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року судова
колегія судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Харківської
області в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Даниленко В.М.,
Малінської С.М.

за участі секретаря - Андрійко
О.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Харкові
цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 08 липня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення моральної
шкоди, спричиненої злочином,-

В С Т
А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом, в якому просив суд
стягнути з відповідачів на його
користь моральну шкоду , завдану йому
злочином у розмірі 3 000 000 гривень.

В обґрунтування своїх вимог
позивач зазначив, що він є потерпілим
за кримінальною справою стосовно
ОСОБА_5, обвинуваченого у скоєні
злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК
України та ОСОБА_3, обвинуваченого у
скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст.121
КК України.

Постановою Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 01.06.2013
року провадження по даній кримінальній
справі закрито, у зв'язку зі
закінченням строку давності. Завданим
злочином, йому було завдано моральну
шкоду, яка виразилась у стражданнях
через втрату батька та необхідності
самому лікуватися, а також суттєві
зміни умов та укладу життя.

Представник відповідачів проти
задоволення позову заперечував та
просив відмовити в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на сплив
строку позовної давності за даними
позовними вимогами.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 08 липня 2014
року позов ОСОБА_2 - задоволено
частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну
шкоду у розмірі 50000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 судові
витрати по справі в розмірі 500 гривень,
в дольовому співвідношенні - по 250
гривень з кожного.

Не погоджуючись з вказаним
рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2
звернувся на нього з апеляційною
скаргою, в якій, з посиланням на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати зазначене рішення та
ухвалити по справі нове рішення, яким
його позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі.

При цьому апелянт вказує на те, що
приймаючи рішення у справі та
визначаючи розмір відшкодування
заподіяної йому злочинними діями
відповідачів моральної шкоди, суд
першої інстанції не врахував, що
внаслідок цих дій він залишився без
батька, став інвалідом, втратив довіру
до людей, та на протязі 15-ти років
вимушений був звертатися до різних
правоохоронних органів з метою захисту
своїх порушених прав.

Також з вказаним рішенням суду першої
інстанції не погодився ОСОБА_3 та його
представником ОСОБА_4 була подана
апеляційна скарга, в якій останній з
посиланням на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив вказане
рішення скасувати та ухвалити нове про
відмову в задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_5 вказане рішення не
оскаржив.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення районного
суду у відповідності до ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами.

Проте, в даному випадку ухвалене
судом першої інстанції у справі
рішення не в повній мірі відповідає
зазначеним вимогам процесуального
закону.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Частиною другою вказаної правової
норми передбачено, що способом захисту
цивільних прав та інтересів може бути,
в тому числі, й відшкодування моральної
(немайнової шкоди).

Право особи на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав, передбачено
законодавцем у ст. 23 ЦК України.

Згідно зазначеної норми права,
моральна шкода полягає, зокрема у
душевних стражданнях, яких особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів, у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується
грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вона є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України,
якою визначаються підстави
відповідальності за завдану моральну
шкоду, моральна шкода, завдана фізичній
або юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Як роз'яснено в п.п. 3, 9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року N 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», з
наступними змінами, під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Судовим розглядом встановлено, що
постановою Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 01 червня
2013 року кримінальна справа за
обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК
України та ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 121 КК
України провадженням закрито у зв'язку
зі спливом строку притягнення до
кримінальної відповідальності.
Підстава закриття провадження за ст. 49
КК України не є реабілітуючою. Вказана
постанова залишена без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 17 вересня 2013 року.

З постанови вбачається, що 02 березня
1996 року біля 16 години ОСОБА_5 на першому
поверсі під'їзду № 3 по вул. 2-ї
П'ятирічки наніс ОСОБА_6 ( батькові
ОСОБА_2 ) тілесні ушкодження, від яких
ОСОБА_6 помер, крім цього ОСОБА_3 наніс
ножем ОСОБА_2 декілька ударів по тілу,
чим спричинив йому, згідно висновку
судової медичної експертизи від 14
жовтня 2011 року тілесні ушкодження у
вигляді проникнення лівої половини
грудної клітини з розвитком
пневмоторакса та множені ножеві
порання плеча. Проникаюче поранення
лівої половини грудної клітини
відноситься до тяжких тілесних
ушкоджень за критерієм небезпеки для
життя під час спричинення.

Отже, факт заподіяння позивачу
злочинними діями відповідачів
моральної шкоди, пов'язаної із втратою
батька та отриманням тілесних
ушкоджень, що призвели до інвалідності,
душевними стражданнями й
переживаннями, а також іншими
негативними наслідками для ОСОБА_2, які
вочевидь мали місце, є беззаперечним і
сумнівів не викликає.

Однак, при цьому розмір
відшкодування зазначеної моральної
шкоди - 50 000,00 грн. у солідарному порядку,
який визначений районним судом, у
даному конкретному випадку на думку
судової колегії не відповідає вимогам
ні розумності, ні справедливості,
позаяк судом першої інстанції не в
повній мірі враховано як характер та
обсяг душевних і психічних страждань,
що зазнав позивач внаслідок порушення
його прав, так і характер немайнових
втрат та тяжкість і тривалість
вимушених змін у його повсякденному
житті, а крім того - час, а також зусилля
та можливості останньої, необхідні для
відновлення попереднього стану.

Що стосується апеляційної скарги
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, судова
колегія вважає її не обґрунтованою, у
зв'язку з тим, що відповідачем ні в
судове засідання суду першої, ні
апеляційної інстанції не було надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження своїх доводів.

За таких обставин, враховуючи
наведене вище, рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 08 липня 2014 року, ухвалене по
справі, не може бути визнане цілком
законним, обґрунтованим і
справедливим, а тому судова колегія
вважає за необхідне на підставі п.п. 1, 4
ч. 1 ст. 309 ЦПК України змінити це судове
рішення, збільшивши розмір
відшкодування завданої позивачу
ОСОБА_2 моральної шкоди, яка підлягає
стягненню з відповідачів по 200 000 грн. з
кожного. Визнавши, що така грошова сума
в даному випадку є достатньою для
компенсації позивачу негативних
наслідків, пов'язаних із скоєним
відносно нього злочином.

Що ж стосується питання судових
витрат по справі, то це питання судова
колегія вирішує відповідно до приписів
ст. 88 ЦПК України.

Таким чином, на підставі
викладеного та керуючись ст.ст. 16, 23, 1167
ЦК України, ст.ст. 1, 3, 4, 88, 303, 304, 307, 309, 313,
314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р
І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 08 липня 2014
року змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2
суму спричиненої моральної шкоди у
розмірі 200 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
суму спричиненої моральної шкоди у
розмірі 200 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_3 для
зарахування на спеціальний рахунок
Державного бюджету України судовий
збір по 2000 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді