Справа № 761/1530/13 № апеляційного
провадження: 22-ц/796/370/2014Головуючий у
суді першої інстанції:Пономаренко
Н.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді
Шкоріної О.І.,

суддів: Стрижеуса
А.М., Антоненко Н.О.,

при секретарі:
Лужецькій І.С.

за участю: позивача - ОСОБА_3

представника позивача -
ОСОБА_4

представника відповідача -
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4, яка діє
в інтересах ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.Києва
від 3 вересня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа:
Головне управління юстиції в м.Києві
про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_7 про
визнання недійсним заповіту
складеного ОСОБА_8 та посвідченого 17
січня 2012 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 Свої вимоги
обґрунтовувала тим, що оскаржуваний
нею заповіт був складений її
двоюрідною сестрою в той момент, коли
остання через стійкий розлад здоров»я
не усвідомлювала значення своїх дій та
не могла керувати ними.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 3 вересня 2013 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним
- відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_4, яка представляє інтереси
ОСОБА_3 на підставі довіреності, подала
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити в повному обсязі її
позовні вимоги.

В апеляційній скарзі посилається на
неповне з'ясування судом першої
інстанції обставин, що мають значення
для справи, порушення норм
процесуального права.

Зокрема, зазначає, що суд першої
інстанції безпідставно відмовив у
задоволенні її клопотання про
призначення повторної посмертної
судової психіатричної експертизи для
визначення психічного стану ОСОБА_8 на
час посвідчення оспорюваного заповіту.
Дане клопотання обґрунтовувалося
наступним, проведена експертиза
суперечить матеріалам справи, містить
внутрішні протиріччя та
неузгодженість з медичною
документацією, наданою на дослідження
експертам. Так, на думку апелянта,
експертами досліджені одні докази і
залишено без уваги інші, а сам висновок
містить протиріччя між дослідницькою
частиною та резолютивною.

Крім того, суд не взяв до уваги
показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_10, які
зазначали про тяжкий стан здоров'я
ОСОБА_8 в період посвідчення заповіту.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її
представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу
підтримали і просили її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував і просив рішення як
законне і обґрунтоване залишити без
змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених у суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом позивач ОСОБА_3
являється двоюрідною сестрою ОСОБА_8,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

17 січня 2012 року ОСОБА_8 склала заповіт
на користь ОСОБА_7, за яким заповіла
останньому все її майно, де б воно не
знаходилося, і з чого б воно не
складалося, і взагалі все те, на що за
законом вона матиме право і що буде
належати їй на момент смерті, у тому
числі належну їй цілу квартиру за
номером 4, яка знаходиться в житловому
будинку за номером АДРЕСА_1. Заповіт
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 з дотриманням вимог ст.1248
ЦК України та відповідно до Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
Наказом Міністерства юстиції України
03.03.2004 № 20/5.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3
просила визнати заповіт недійсним у
зв'язку з тим, що такий був складений у
момент коли ОСОБА_8 через стійкий
розлад здоров'я, не усвідомлювала
значення своїх дій та не могла керувати
ними, так як хворіла на хронічний
сепсис, при якому розвиваються
інфекційні симптоматичні психози на
фоні яких виникають біль тяжкі
психопатологічні розлади.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні її
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що оспорюваний заповіт було
викладено у відповідності до вимог
чинного законодавства за наявності
вільного волевиявлення ОСОБА_8 Судом
встановлено відповідність її волі під
час складання заповіту на користь
відповідача - ОСОБА_7 Крім того, суд
прийшов до висновку про недоведеність
вимог ОСОБА_3 щодо не усвідомлення
спадкодавцем значення своїх дій та
неможливістю останньої керувати ними в
момент складання заповіту.

Такий висновок суду відповідає
встановленим обставинам справи та
нормам матеріального права.

Згідно ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Відповідно до ст.225 ЦК України правочин,
який дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Згідно з висновком посмертної
комісійної судово-психіатричної
експертизи №377 від 10 травня 2013 року
ОСОБА_8 на момент посвідчення заповіту
17.01.2012р. будь-яким стійким хронічним чи
тимчасовим хворобливим психічним
розладом не страждала та на момент
посвідчення заповіту 17.01.2012 р. за своїм
психічним станом могла в повній мірі
усвідомлювати значення своїх дій і
керувати ними.

Також, як убачається з медичної
документації, зокрема медичної картки
з поліклініки № 4 Шевченківського
району м.Києва, лікарем - терапевтом
якої ОСОБА_8 була оглянута 18 та 23 січня
2012 року, картки виклику швидкої
медичної допомоги від ІНФОРМАЦІЯ_1 року
(госпіталізована ОСОБА_8 до КМЛ № 18, де
померла цього дня) ОСОБА_8 у ці дні була
« у свідомості».

Допитані в судовому засіданні в суді
першої інстанції лікарі поліклініки
ОСОБА_11 (терапевт) та ОСОБА_12 (хірург)
пояснили, що при оглядах спеціалістами
у період з 14 січня 2012 року по 23 січня 2012
року ОСОБА_8 ніяких психічних порушень
не виявляла.

Зазначені медичні документи, а також
протоколи допиту свідків ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 досліджувалися
експертами і в результаті аналізу цих
даних експерти прийшли до висновку, що
«підекспертна на період часу, що
цікавить суд (17.01.12р.) будь-яким (стійким
хронічним чи іншим) психічним розладом
і тимчасовим хворобливим розладом
психічної діяльності не страждала і за
своїм психічним станом тоді могла
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними» (мотивувальна частина
висновку експертизи № 377).

Таким чином, резолютивна частина
висновку експертів відповідає її
дослідницький (мотивувальній) частині.

Оцінивши наявні в матеріалах справи
докази у їх сукупності та зв'язку, суд
першої інстанції прийшов правильного
висновку про безпідставність
заявлених ОСОБА_3 вимог про визнання
заповіту недійсним.

Доводи апеляційної скарги в тій
частині, що ОСОБА_8 не усвідомлювала
значення своїх дій та не могла керувати
ними, так як тяжко хворіла на хронічний
сепсис, при якому розвиваються
інфекційні симптоматичні психози на
фоні яких виникають більш тяжкі
психопатологічні розлади, не можуть
бути прийняті в якості підстав для
скасування оскаржуваного рішення,
оскільки діагноз хронічний сепсис у
ОСОБА_8 був встановлений лише під час
паталогоанатомічного обстеження.

Належних та допустимих доказів про
наявність встановлення такого
діагнозу у ОСОБА_8 за життя та
лікування хвороби «хронічний сепсис»
суду у передбаченому ст.ст.10,60 ЦПК
України порядку не надано.

За таких обставин відсутні підстави
вважати, що зазначена хвороба та її
лікування могли вплинути на психічний
стан здоров'я ОСОБА_8, внаслідок чого
вона не розуміла значення своїх дій та
не могла керувати ними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду і не
впливають на їх правильність, не
містять у собі посилань на порушення
судом норм матеріального права, а
доводи про неповне з'ясування обставин,
що мають значення для справи,
спростовуються наявними в її
матеріалах та дослідженими в судовому
засіданні доказами. За таких обставин
підстав для скасування оскаржуваного
рішення немає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в
інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Києва від 3 вересня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: