Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №287/373/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді Матюшенка І.В.

суддів: Галацевич О.М., Борисюка Р.М.

при секретарі судового

засідання Ходаківській О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Олевського районного суду
Житомирської області від 17 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, Олевської міської ради
Житомирської області, треті особи -
відділ Держземагенства в Олевському
районі Житомирської області, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання недійсним
державного акту на право власності на
землю, скасування запису про
реєстрацію права власності та усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою,

в с т а н о в и
л а :

У поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції, яким відмовлено у
задоволенні його позовних вимог про
визнання недійсним державного акту на
право власності на землю, виданого
03.10.2002 року на ім'я ОСОБА_3, скасування
його державної реєстрації та
зобов'язання ОСОБА_3 знести
встановлений паркан для відновлення
проїзду до домоволодіння ОСОБА_2 з
АДРЕСА_1. Апелянт посилається на те, що
судом не враховано, що наявні порушення
його прав на користування земельною
ділянкою і власністю стали підставою
для звернення до суду. Крім цього,
зазначає, що судом першої інстанції не
повно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи та не взято до
уваги вимоги ст.ст. 152, 155 Земельного
кодексу України.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
№183 від 06.05.2000 року позивач ОСОБА_2,
разом з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 є
власниками квартири №2 у житловому
будинку АДРЕСА_1. Рішенням Олевської
міської ради від 20.02.2001 року ОСОБА_2
передано у власність земельну ділянку,
площею 0,10 га, для будівництва та
обслуговування частини цього
житлового будинку і господарських.

Згідно свідоцтва про право
власності на житло №262 від 10.01.2001 року
власниками квартири №1 у вказаному
житловому будинку є відповідачка
ОСОБА_3 разом із ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_10
Рішенням Олевської міської ради від
01.03.2002 року (а.с.46 т.2) відповідачці було
передано у власність земельну ділянку,
площею 0,12 га, для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

3 жовтня 2002 року на ім'я ОСОБА_3,
видано державний акт №427 на право
власності на земельну ділянку за вище
вказаною адресою, площею 0,1606 га. (а.с.33
т.2)

Саме передача відповідачці згідно
Державного акту земельної ділянки у
розмірі, більшому від вказаного у
рішенні Олевської міськради від 01.03.2002
року, призвело, на переконання
позивача, до порушення його прав
землекористувача суміжної земельної
ділянки та власника частини житлового
будинку, оскільки дало змогу ОСОБА_3
загородити парканом під'їзд до
належної йому частини домоволодіння з
АДРЕСА_1.

Відповідно до положень ст. 152 ЗК
України держава забезпечує громадянам
та юридичним особам рівні умови
захисту права власності на землю.
Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Згідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до приписів ст.ст. 1, 3, 11
та 60 ЦПК України захисту в судовому
порядку підлягає порушене право і
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд першої інстанції повно та
об'єктивно з'ясував обставини справи,
вірно визначився з характером спірних
правовідносин, дав правильну оцінку
представленим сторонами доказам та
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що хоча площа земельної ділянки
вказаної у державному акті №427 на право
власності на земельну ділянку
відповідачки на 0,0406 га. більша від
площі земельної ділянки переданої
ОСОБА_3 рішенням Олевської міської ради
від 01.03.2002 року, вказана обставина не
доводить порушення права позивача щодо
його володіння, користування чи
розпорядження належною йому земельною
ділянкою чи частиною житлового
будинку.

Такий висновок суду ґрунтується
на наступних доказах.

Із повідомлення комунального
підприємства «Коростенське міжміське
бюро технічної інвентаризації» (а.с.13
т.1) слідує, що ні Олевською міською
радою, ні Олевською селищною радою
рішень про закріплення за
домоволодінням АДРЕСА_1 земельної
ділянки не приймалося. У матеріалах
справи відсутні докази про
встановлення між співвласниками
вказаного домоволодіння порядку
користування земельною ділянкою при
якому існував проїзд до частини
будинку позивача з АДРЕСА_1. Не містять
таких даних і витребувані апеляційним
судом за клопотанням позивача
викопіювання із Генерального плану
забудови м. Олевська та з топографічної
зйомки м. Олевськ.

Надана позивачем суду схема спірної
земельної ділянки (а.с.16 т.1) не є
належним доказом на підтвердження його
пояснень про існування проїзду до його
частини будинку з АДРЕСА_1, оскільки
виконана і посвідчена не уповноваженою
на такі дії особою.

Враховуючи вище викладене, доводи
апеляційної скарги ОСОБА_2 визнаються
колегією суддів безпідставними.

Рішення суду першої інстанції
ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Олевського районного суду
Житомирської області від 17 липня 2014
року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді