Провадження №2/761/7104/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 грудня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді
Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Бульбі
І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, 3-і особи: Служба у справах дітей
Дніпровської районної у місті Києві
державної адміністрації, Прокуратура
Шевченківського району міста Києва про
позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом,
в якому просить позбавити ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав
відносно малолітньої дитини - сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що вона з
відповідачем перебували в
зареєстрованому шлюбі, від якого у них,
ІНФОРМАЦІЯ_2, народився син - ОСОБА_3.

21 травня 2014 року шлюб між ними
розірвано.

Вони не проживають разом вже більше
4-х років.

Фактично з дня народження сина
відповідач ніяких стосунків з дитиною
не підтримував, участі у вихованні не
приймав, успіхами розвитку дитини не
цікавився та жодних спроб щодо
матеріальної чи моральної підтримки
дитини за більш, ніж чотири роки з його
боку не спостерігалося.

Вихованням, лікуванням та розвитком
сина займається вона.

Батько жодного разу не забирав сина з
дитячого закладу, його успіхами та
досягненням не цікавився.

ОСОБА_2 фактично самоусунувся від
виховання сина, жодним чином не приймав
та не приймає участі у його вихованні,
не цікавився та не цікавиться його
розвитком, не надавав та не надає
жодної матеріальної допомоги на його
утримання чи хоча б моральної
підтримки ОСОБА_3 досить тривалий час.

Вона самостійно виконує всі обов'язки
по вихованню та утриманню дитини,
ставши єдиною опорою в його житті.

В судовому засіданні позивачка та її
представник позов підтримали та
просили його задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову
заперечував та просив відмовити в його
задоволенні.

Представник третьої особи Служби у
справах дітей Дніпровської районної у
місті Києві державної адміністрації в
судове засідання не з'явився, про час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, про причини неявки суд
не сповіщав, тому суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
представника третьої особи.

Прокурор прокуратури
Шевченківського району міста Києва
проти задоволення позову не
заперечував.

Суд, вислухавши пояснення позивача
та його представника, відповідача,
прокурора, дослідивши матеріали
справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що з 15.04.2004 р. між
сторонами було укладено шлюб, що
підтверджується свідоцтвом про
одруження від 15.05.2004 р., виданим
Центральним відділом реєстрації
шлюбів м. Києва з державним Центром
розвитку сім'ї.

Від шлюбу у них народився син -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується свідоцтвом про
народження від 30.04.2010 р. виданим
Відділом РАЦСу Дніпровського РУЮ у м.
Києві.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 15 квітня 2014 р., яке набрало
законної сили, шлюб між сторонами
розірвано. Змінено прізвище ОСОБА_1 на
дошлюбне «ОСОБА_1».

Вказаним рішенням встановлено, що
більше трьох років між сторонами
припинені шлюбні відносини, спільне
господарство не ведуть, проживають
окремо.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 28.03.2014 р., яке набрало
законної сили 08.04.2014 р., було задоволено
частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання
дитини.

За положеннями ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

У відповідності з ч. 1 ст. 12 Закону
України «Про охорону дитинства» на
кожного з батьків покладається
однакова відповідальність за
виховання, навчання і розвиток дитини.
Батьки або особи, які їх замінюють,
мають право і зобов'язані виховувати
дитину, піклуватися про її здоров'я,
фізичний, духовний і моральний
розвиток, навчання, створювати належні
умови для розвитку її природних
здібностей, поважати гідність дитини,
готувати її до самостійного життя та
праці.

Згідно з ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки
зобов'язані: виховувати дитину в дусі
поваги до прав та свобод інших людей,
любові до своєї сім'ї та родини, свого
народу, своєї Батьківщини; піклуватися
про здоров'я дитини, її фізичний,
духовний та моральний розвиток;
забезпечити здобуття дитиною повної
загальної середньої освіти, готувати
її до самостійного життя; поважати
дитину.

Статтею 165 СК України передбачено, що
право на звернення до суду з позовом
про позбавлення батьківських прав
мають один з батьків, опікун,
піклувальник, особа, в сім'ї якої
проживає дитина, заклад охорони
здоров'я, навчальний або інший дитячий
заклад, в якому вона перебуває, орган
опіки та піклування, прокурор, а також
сама дитина, яка досягла чотирнадцяти
років.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного
кодексу України мати, батько можуть
бути позбавлені судом батьківських
прав, якщо вона, він: ухиляються від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р.
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце,коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Факт ухилення
батька (матері) від виховання та
утримання дітей може бути
підтверджений письмовими доказами
(актами, листами тощо), а також
показаннями свідків.

Судом встановлено, що малолітній
ОСОБА_3 проживає разом з позивачкою, що
підтверджується довідкою форми № 3 від
19.02.2014 р. № 14, виданої ЖБК
«Електромонтажнік».

Згідно довідки, виданої Гуманітарною
гімназією «Гармонією» 26 лютого 2014 р. №
25, яку з 2013 року відвідує ОСОБА_3,
протягом перебування дитини в д/з ним
опікується і турбується лише його мама.
Рідного батька ОСОБА_2 вихователі
ніколи не бачили. Батько жодного разу
свого сина з д/з не забирав, успіхами та
досягненнями сина не цікавився. Про
нього їм відомо лише з анкетних даних.

16 червня 2010 року був укладений договір
між ПП «Клініка Медіком» та позивачкою
№35 про надання медичних послуг ОСОБА_3
по програмі «Пакет медичних послуг»,
терміном дії по 15 червня 2011 року.
Замовником медичних послуг та
платником по даному договору виступала
позивачка.

В судовому засіданні відповідачем було
визнано те, що протягом року він
взагалі не цікавився дитиною, не
відвідує сина та не надає йому
матеріальної допомоги, а тому дані
обставини у відповідності до ч.1 ст.61
ЦПК України не підлягають доказуванню.

Із висновку органу опіки та піклування
Дніпровської районної в місті Києві
державної адміністрації про
позбавлення батьківських прав (
протокол засідання Комісії № 15 від
06.08.2014 ) вбачається, що батьки дитини
проживали в зареєстрованому шлюбі з 15
травня 2004, 24 травня 2014 року набрало
законної сили рішення Дніпровського
районного суду міста Києва згідно
якого шлюб було розірвано. Дитина
залишилася проживати з матір'ю за
адресою АДРЕСА_1. Мати самостійно
займається вихованням та утриманням
дитини. Батько ОСОБА_2 вихованням та
утриманням сина не займається, не
цікавиться його життям та здоров'ям,
матеріально не допомагає. Громадянин
ОСОБА_2 жодного разу не звернувся до
органу опіки та піклування чи до суду
про усунення перешкод у спілкуванні та
вихованні дитини. Це засвідчує, що
батько самоусунувся від виконання
своїх батьківських обов'язків.
Враховуючи рекомендації комісії з
питань захисту прав дитини
Дніпровської районної в місті Києві
державної адміністрації, орган опіки
та піклування вважає за можливе
позбавити батьківських прав ОСОБА_2
відносно його малолітнього сина ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв'язку з тим, що він
ухилився від виховання та утримання
дитини.

Виходячи з викладеного вище, суд
приходить до висновку, що відповідач
самоусунувся від виконання своїх
батьківських обов'язків щодо сина, а
тому вимоги про позбавлення його
батьківських прав обґрунтовані.

З урахуванням наведеного, суд вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_1 про
позбавлення батьківських прав
відповідача ОСОБА_2 щодо малолітнього
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-і особи:
Служба у справах дітей Дніпровської
районної у місті Києві державної
адміністрації, Прокуратура
Шевченківського району міста Києва про
позбавлення батьківських прав
задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
батьківських прав відносно
малолітньої дитини - сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду м. Києва протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

СУДДЯ: