Справа № 569/3182/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2014 року
м. Рівне

Рівненський міський суд
Рівненської області в складі:

судді
Наумов С.В.

при секретарі
Литвинюк Л.Ш.

представника позивача
ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
тлумачення змісту правочину та
визнання його недійсним,-

В с т а н
о в и в :

До суду звернулась ОСОБА_2 із вказаним
позовом до ОСОБА_3 в якому вказує, що
18.07.11р. відповідачем було вчинено
правочин, яким є договір наступного
змісту "Я ОСОБА_3 даю гарантію ОСОБА_2, що
куплю їй квартиру (двухкімнатну) до 01
вересня 2011р.".

Між нею та відповідачем виник спір щодо
витлумачення змісту правочину є
наведений вище договір від 18.07.2011р. .

Суть правовідноси, що виникли між ними
полягає в тому, що відповідач, щоб не
виконувати подружніх обов"язків по
утриманню непрацездатного подружжя
зобов"язувався купити їй двухкімнатну
квартиру, щоб вона окремо проживала .

Вважає, що розписка від 18.07.2011р. в
розумінні ч.1 ст. 202 ЦК України є
првочином та договором, оскільки
спрямована на набуття нею права
вимагати придбання двохкімнатної
квартири у відповідача та обов"язків
для нього придбати квартиру для неї.

Також вважає, що це не договір на
утримання непрацездатної дружини, а
договір гарантії і згідно ст.560 ЦК
України може укладатись тільки банком
або інша фінансова установа або
страхова організація яки як гарант
гарантує перед кредитором виконання
боржником свого обов"язхку .

Відповідач навмисно ввів її в оману та
використав тяжкий стан інваліда другої
групи, щоб не виконувати поджружніх
обов"язків.

Правочин від 18.07.2011р. це договір
гарантії а не утримання непрацездатної
дружини і на нього розповсюджуються
вимоги цивільного законодавства що
стосуються гарантії параграф 4 лави 49
ЦК України. Він (правочин) є недійсним в
силу того що не відповідає а ні формі
ані змісту, нотаріально не посвідчений,
укладений фіктивно без наміру створити
будь які юридичні наслідки.

Просить суд винести рішення про
тлумачення змісту правочину, а саме
розписки від 18.07.2011р. в аспекті
положень ЦК "Параграф 4 глави 49 ЦК
України Гарантія" та суті купівлі
двокімнатної квартири за цією
розпискою вартістю еквівалентною 47727
доларів США у перерахунку на гривні .

Визнати правочин угорду від 18.07.2011р. -
Розписку згідно якої ОСОБА_3 давав
гарантію ОСОБА_2, що купить їй квартиру
(двухкімнатну) до 01 вересня 2011 року
недійсною як таку що суперечить ЦК
України, з підстав недодерження вимог
та є нотаріально не посвідченим, а
також як правочин не спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним, порушує публічний
порядок, вчинений з метою, що
суперечить інтересам держави і
суспільства, є фіктивним, та як
правочин, який вчинено під впливом
помилки, а також під впливом обману, та
під впливом тяжких обставин, та є
удаваним.

Представник позивача, позов підтримав
просив суд його задовольнити повністю.

Представник відповідача заперечив
позов, просив суд відмовити в позові з
підстав викладених у запереченні на
позовну заяву. Для проведення судових
дебатів в судове засідання не з"явився
надав суду заяву в якій просив суд
провести судове засідання у його
відсутність.

У запереченні на позовну заяву
відповідач ОСОБА_3 вказав, що станом на
18.07.2011 року він з позивачем вже
проживали окремо, не вели спільного
господарства та бюджету, не
підтримували подружніх стосунків,
втратили один до одного почуття любові
та поваги.

У зв'язку з цим постало питання про їх
офіційне розлучення та розподіл
спільного сімейного майна, в тому
числі: будівельних матеріалів та
конструктивних елементів
незавершеного будівництва, за адресою:
м.Рівне, вул.Київська, 119А.

Оскільки, незавершене будівництво
розташоване на його особистій
приватній земельній ділянці, набутій
ним ще до одруження, поряд з
проживанням його батьків, він
запропонував позивачці залишити за ним
незавершене будівництво, а їй, взамін
її частини спільного сумісного майна,
запропонував купити двох - кімнатну
квартиру. У зв'язку з цим ним була
написана відповідна розписка, за
тлумаченням змісту якої позивач
звернулася до суду.

В подальшому ОСОБА_2 відмовилася від
запропонованих ним для неї варіантів
житла. При цьому, сама будь-яких
конкретних побажань щодо можливих
районів місцезнаходження квартири,
поверховості, стану житла, тощо не
висказала.

Розділити спільне сумісне майно за
домовленістю між собою вони не змогли.

Рішення Рівненського міського суду від
11.08.2012 р. (суддя Цвіркун О.С.) у цивільній
справі №1715/7901/12 за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про поділ спільного майна
подружжя та визнання майна спільною
сумісною власністю підтверджує, що він
повторно пропонував сплатити
позивачці ? вартості самих будівельних
матеріалів або купити їй двохкімнатну
квартиру. Оскільки вони знову не
знайшли згоди між собою, суд визнав
право кожного із них за ? вартості
будівельних матеріалів та
конструктивних елементів
незавершеного будівництва по АДРЕСА_1.

Тому, його розписку від 18.07.11 року
відповідно до ст.635 ЦК України просить
вважати саме як попередній договір
міни.

Розуміє, що відповідно до ст.ст.207, 208, 209
ЦК України попередній договір міни
нерухомості повинен бути нотаріально
посвідченим і вони цю форму не
дотримали. Однак, ця розписка
відповідала його справжній волі, а
нотаріальному посвідченню правочину
перешкоджала обставина, яка від нього
не залежала. Це було пов'язане саме з
відмовою в подальшому позивачки від
правочину міни, вона ж порушила умови
угоди та безпідставно відмовилась від
укладення з ним договору міни.

Через відмову від правочину міни, права
жодного із них не були порушені.

Тому вважає, що на даний час цей
правочин є неукладеним.

Будь-якої мови про те, що шляхом
придбання квартири він зобов'язався
утримувати непрацездатну дружину, не
було і не могло бути. Позивачка з 01.10.2010
року по даний час працює в ДП «Торговий
дім «Теплотранссервіс» м.Рівне на
посаді начальника відділу розрахунків
з населенням, і якщо вірити наданої нею
до іншої позовної заяви копією довідки
про доходи, отримувала достойну для
проживання платню. Тому, потреби у її
утриманні як непрацездатної не було і
не має. Крім того, така потреба не
випливає ні із закону, ні із правочинів.

Заслухавши сторін в судовому
засіданні, дослідивши надані ними
письмові докази, суд вважає в позові
відмовити повністю.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та
відповідач ОСОБА_3 18.11.2001 року
зареєстрували шлюб у відділі РАГС
м.Рівне .

22.02.2012 року Рівненським міським судом
їх шлюб було розірвано.

В період вказаного вище шлюбу ОСОБА_3
написав розписку для ОСОБА_2 слідуючого
змісту, " Я ОСОБА_3 даю гарантію ОСОБА_2,
що куплю їй квартиру (двухкімнатну) до 01
вересня 2011 р. 18.07.2011р.".

Відповідно до пункту 8 Постанови
Пленуму Верховного суду України від
06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» встановлено, що
"відповідно до частини першої статті
215 ЦК ( 435-15 ) підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення
правочину. Не може бути визнаний
недійсним правочин, який не вчинено.

У зв'язку з цим судам необхідно
правильно визначати момент вчинення
правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК ( 435-15 )
тощо).

Зокрема, не є укладеними правочини
(договори), у яких відсутні
встановлені законодавством умови,
необхідні для їх укладення (відсутня
згода за всіма істотними умовами
договору; не отримано акцепт стороною,
що направила оферту; не передано майно,
якщо відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо). Згідно із статтями 210 та
640 ЦК ( 435-15 ) не є вчиненим також правочин
у разі нездійснення його державної
реєстрації, якщо правочин підлягає
такій реєстрації.

Встановивши ці обставини, суд
відмовляє в задоволенні позову про
визнання правочину недійсним. Наслідки
недійсності правочину не
застосовуються до правочину, який не
вчинено.

Рішенням суду не може бути
зобов'язано сторони здійснити
державну реєстрацію правочину,
оскільки це суперечить загальним
засадам цивільного законодавства -
свободі договору (пункт 3 частини
першої статті 3 ЦК). Норма частини
третьої статті 182 ЦК ( 435-15) щодо
можливості оскарження до суду відмови
у державній реєстрації, ухилення від
державної реєстрації, відмови від
надання інформації про реєстрацію
застосовується лише щодо дій
(бездіяльності) органів, які здійснюють
таку реєстрацію.

Вимога про визнання правочину
(договору) неукладеним не відповідає
можливим способам захисту цивільних
прав та інтересів, передбачених
законом. Суди мають відмовляти в позові
з такою вимогою. У цьому разі можуть
заявлятися лише вимоги, передбачені
главою 83 книги п'ятої ЦК ( 435-15 ).

Статтею 213 ЦК України визначено, що
тлумаченню підлягає правочин, який
вчинений.

Із встановленого судом слідує, що
правочин, на який посилається ОСОБА_2 не
вчинений, тому він не підлягає
тлумаченню.

Отже, підстав для визнання правочину
(розписки відповідача) від 18.07.2011 року
недійсним не має, оскільки він не є
укладеним. Як наслідок не може бути
визнаним фіктивним, вчинений під
впливом помилки, обману, тяжких
обставин чи таким, що є удаваним.

Крім того, доказування у цій справі
сторони позивача грунтуються лише на
припущеннях.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України,
доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Суд дійшов висновку у задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 слід відмовити
повністю.

В зв»язку із звільненням позивача від
оплати судового збору як інваліда 2
групи, відповідно до п.9 ч.1 ст.5 ЗУ "Про
судовий збір", судовий збір в сумі 243
грн. 60 коп. необхідно компенсувати за
рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10,60,88,212,213,215,218 ЦПК України, суд, -

В и р і
ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про тлумачення змісту правочину та
визнання його недійсним, відмовити
повністю.

В зв»язку із звільненням позивача від
оплати судового збору, компенсувати
судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. за
рахунок держави.

Повідомити сторін, що із повним
рішенням суду вони зможуть
ознайомитись та отримати копію рішення
26 серпня 2014 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Рівненської області через Рівненськи
міський суд.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Рівненського міського
суду
С.В. Наумов