Справа № 159/228/14-ц
Провадження № 2/159/232/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
30 січня 2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області в складі:

головуючої - судді Денисюк Т.В.

за участю секретаря Пухер Л.Р.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особи,
що не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору, на стороні
відповідачів - приватний нотаріус
Луцького міського нотаріального
округу ОСОБА_6, про визнання правочинів
недійсними,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернулась до суду із
вказаним позовом, посилаючись на те, що
з 29 січня 1994 року перебуває у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем
ОСОБА_5, на початку січня 2013 року їй
стало відомо про те, що 27 грудня 2012 року
її чоловік уклав договір позики із
ОСОБА_2, на підставі якого ніби-то
отримав позику в розмірі 2 000 000 грн.
строком до 27 жовтня 2015 року. Того ж дня з
метою забезпечення боргових
зобов'язань між відповідачами укладено
договір іпотеки, за яким в іпотеку
передано житловий будинок та земельну
ділянку, що є спільною сумісною
власністю подружжя, крім того
відповідачі уклали договір про
задоволення вимог іпотекодержателя, на
підставі якого перелічене нерухоме
майно переходить у власність ОСОБА_2

Позивач просить визнати усі ці
договори недійсними у зв'язку з тим, що
вони укладені без її письмової згоди
та ставлять сім'ю у скрутне матеріальне
становище. Крім того, договір позики
оспорюється позивачкою з підстав його
безгрошовості.

В судове засіданні позивач ОСОБА_4 не
з'явилась, подала клопотання про
розгляд справи у її відсутності,
заявлені позовні вимоги підтримала в
повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1, будучи
присутнім в судовому засіданні, позов
підтримав повністю з підстав вище
вказаних.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову
заперечив та пояснив, що перелічені
позивачкою договори укладені у її
присутності та за її згоди, що
підтверджено нотаріально засвідченими
заявами. Що стосується договору позики,
то він укладався одночасно із
договором іпотеки і передача коштів
мала місце безпосередньо в
нотаріальній конторі, а тому вимоги
позивачки є безпідставними. У
задоволенні позову просить відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_3
проти позову також заперечив з тих же
підстав.

Суд, заслухавши пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши письмові докази по справі,
приходить до наступного висновку:

Як встановлено в судовому
засіданні 27 грудня 2012 року між ОСОБА_2
та ОСОБА_5 укладено договір позики
грошових коштів в сумі 2 000 000 грн.
строком до 27 жовтня 2015 року, без
нарахування відсотків за користування
ними. За домовленістю сторін
повернення грошових коштів повинно
відбуватись за графіком, визначеним у
пункті 2.1.1 договору.

Для забезпечення виконання
зобов'язання за цим договором в той же
день укладено та нотаріально
посвідчено договір іпотеки, за умовами
якого в іпотеку передається житловий
будинок по АДРЕСА_1, а також земельна
ділянка площею 0,5184 га за вказаною
адресою.

Згідно п.8 даного договору предмет
іпотеки знаходиться у спільній
сумісній власності подружжя.

За домовленістю між сторонами
угоди (п.12 договору іпотеки) звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється у випадку невиконання
позичальником зобов'язань за договором
позики, у тому числі, якщо кінцевий
термін повернення позики ще не настав,
а зобов'язання з повернення коштів
систематично, протягом двох місяців
підряд не виконуються,
іпотекодержатель має право
задовольнити свої вимоги шляхом
реєстрації на своє ім'я права власності
на предмет іпотеки в установленому
законом порядку, на підставі договору
про задоволення вимог
іпотекодержателя, який укладається
одночасно із цим договором.

Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя посвідчено 27.12.2012
року приватним нотаріусом Луцького
міського нотаріального округу
Волинської області ОСОБА_6

Відповідно до ст..60 СК України та
ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважних
причин самостійного заробітку.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

За змістом ст.65 СК України та ст.369
ЦК України дружина та чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя,
за взаємною згодою. Згода співвласника
на вчинення правочину щодо
розпорядження спільним майном, який
підлягає нотаріальному посвідченню та
(або) державній реєстрації має бути
висловлена письмово і нотаріально
посвідчена. Правочин щодо
розпорядження спільним майном,
вчинений одним із співвласників, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом іншого співвласника у разі
відсутності у співвласника, який
вчинив правочин, необхідних
повноважень.

Відповідно до ст..1047 ЦК України
для договору позики не передбачена
обов'язкова нотаріальна форма, лише
вимагається укладення договору у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян.

Не є оспорюваний договір позики
для подружжя ОСОБА_5 договором щодо
розпорядження спільним майном,
оскільки в договірних відносинах
ОСОБА_5 виступав позичальником, а не
позикодавцем.

Отже, згода позивачки на
отримання позики законодавцем не
вимагається.

В той же час, стороною
відповідачів надано суду нотаріально
засвідчену згоду позивачки на
отримання позики, про існування згоди
вказано і в пункті 4.5 письмового
договору позики від 27.12.2012 року.

Така згода свідчить про намір
використання позики в інтересах сім'ї
та про можливість повернення позики за
рахунок спільного майна подружжя.

Відповідно до вимог ст..572,577 ЦК
України договір іпотеки нерухомого
майна підлягає нотаріальному
посвідченню, з подальшою державною
реєстрацією застави. За своєю природою
є одним із видів забезпечення
виконання основного зобов'язання ( в
даному випадку позикового), передбачає
задоволення вимог позикодавця за
рахунок іпотечного майна, а тому є
договором, який потребує письмової,
нотаріально засвідченої згоди другого
з подружжя на його укладення.

Як зазначено у пункті 8
нотаріально посвідченого договору
іпотеки від 27.12.2012 року приватним
нотаріусом, яка посвідчувала договір
іпотеки, одночасно посвідчено
справжність підпису дружини
іпотекодавця ОСОБА_4 на заяві, в якій
вона надає згоду на передачу в іпотеку
іпотекодержателю нерухомого майна.

Копія цієї заяви надана суду
стороною відповідачів.

Таким чином, вимоги позивачки про
визнання договорів недійсними через
відсутність її згоди на їх укладення є
безпідставними та задоволенню не
підлягають.

Не підлягають задоволенню і вимоги
позивачки про визнання недійсним
нотаріально засвідченого договору про
задоволення вимог іпотекодержателя
від 27.12.2012 року з подальшими змінами
від 14.02.2013 р., 15.02.2013 р., оскільки
відповідно до ст.ст.36,37 Закону України
«Про іпотеку» такий договір є способом
позасудового вирішення питання про
звернення стягнення на предмет
іпотеки. Договір про задоволення
вимог іпотекодержателя, визначає
можливий спосіб звернення стягнення
на предмет іпотеки відповідно до цього
Закону. При цьому, до даного договору
прирівнюється відповідне
застереження в іпотечному договорі.

Оспорюваний договір іпотеки,
згоду на укладення якого дала
позивачка, містить відповідне
застереження про спосіб звернення
стягнення на предмет іпотеки в
позасудовому порядку, а отже згода
позивачки є чинною і для договору про
задоволення вимог іпотекодержателя.

Що стосується вимог позивачки про
визнання недійсним договору позики з
підстав його безгрошовості, то вони
також задоволенню не підлягають,
виходячи з такого:

Відповідно до ст..1051 ЦК України
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти насправді не були одержані ним
від позикодавця або були одержані у
меншій кількості, ніж встановлено
договором.

Саме позичальник має право
оспорити договір позики з мотивів його
безгрошовості. Згідно письмового
договору позики позичальником
виступав відповідач ОСОБА_5, а не
позивачка.

Окрім того, згідно із частиною
другою статті 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Саме таку правову позицію висловив
Верховний Суд України у справі 6-63 цс13
від 18.09.2013 року.

Відповідно до ст. ст. 10,
60 ЦПК України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Всупереч
вищенаведеним нормам, позивач не
надала жодних доказів на підтвердження
заявлених позовних вимог, в свою чергу
сторона відповідачів належними та
допустимими доказами спростувала
доводи позивача.

За вказаних обставин у
задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст..88 ЦПК України у
разі відмови у задоволенні позову
судові витрати по справі залишаються
за позивачем.

На підставі ст.ст.369,369, 572,577,1046-1051 ЦК
України, ст..36,37 Закону України «Про
іпотеку», ст..ст.60-65 СК України,
керуючись ст.ст. 10,11,60,88 209,212-218 ЦПК
України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особи, що не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору, на стороні
відповідачів - приватний нотаріус
Луцького міського нотаріального
округу ОСОБА_6, про визнання правочинів
недійсними - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Ковельський міськрайонний суд
Волинської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які брали участь у розгляді справи, але
не були присутні при його проголошенні
- протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Головуючий:Т. В. Денисюк