АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 643/2478/14-ц
Головуючий 1 інст. - Короткий
Провадження № 22ц/790/7057/14
Доповідач - Макаров Г.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого -
Макарова Г.О.,

суддів:
Кіся П.В., Кружиліної О.А.,

при секретарі -
Рязановій С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Московського районного суду
м. Харкова від 26 серпня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

19 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернулось до
суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, в якому
зазначила, що з 10 листопада 1989 року по 23
лютого 1999 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
перебували у шлюбі. У цей період, 08
серпня 1991 року ними була придбана за
договором купівлі-продажу квартира
АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
Позивач просить суд поділити майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, та визнати за
ОСОБА_2 право власності на ? частку
квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач позов
підтримала та пояснила про обставини
зазначені у позові.

Відповідач позов не визнала та у
письмових запереченнях зазначила, що
шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 носив
формальний характер, сплив строк
позовної давності у спірних
правовідносинах.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 26 серпня 2014 року, позов
задоволено. Поділено майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, та визнано за
ОСОБА_2 право власності на ? частку
квартири АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 243 грн. 60 коп. судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
оскільки суд не звернув уваги, що
власником квартири був ОСОБА_3, який
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер і залишив заповіт в
якому призначив своїм спадкоємцем
спірної квартири її - ОСОБА_1 і вона
прийняла спадщину. У 1999 році шлюб між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був розірваний і після
чого ОСОБА_2 не оспорювала право на
спірну квартиру, не приймала участь в
утриманні квартири, не була
зареєстрована та не проживала в ній.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2
суд першої інстанції виходив з того, що
квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною
власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2, як нажите
за час шлюбу, а тому ОСОБА_2 має право
власності на ? частину спільної
квартири. Але з цими висновками суду
погодитися не можна виходячи з
наступного.

Згідно п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 Цивільного
процесуального кодексу України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Частинами 2, 3 ст. 10, ч.ч. 1, 2 ст. 11, ст. 57, ч.ч.
3, 4 ст. 60, ч. 1 ст. 213, п.1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 214
Цивільного процесуального кодексу
України, передбачено, що сторони та
інші особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведення перед
судом їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове
рішення у цивільній справі», рішення є
законним тоді коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно розтлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав
передбачені ч. 2 ст. 16 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220, ч. 1, 3 ст. 1223,
ст. 1233, ч. 2 ст. 1236, ч. 1, 3 ст. 1268 Цивільного
кодексу України, спадщина
відкривається внаслідок смерті особи
або оголошення її померлою. Часом
відкриття спадщини є день смерті особи
або день, з якого вона оголошується
померлою (частина третя статті 46 цього
Кодексу).

Право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті. Право на
спадкування виникає у день відкриття
спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповідач має право скласти заповіт
щодо усієї спадщини або її частини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Як вбачається з матеріалів справи між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений, згідно
актового запису № 667 від 10 листопада 1989
року, шлюб, який був розірваний 23 лютого
1999 року.

08 серпня 1991 року ОСОБА_3 згідно договору
купівлі-продажу придбав однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, та згідно
його заповіту вказана квартира
перейшла у власність ОСОБА_1, яка
прийняла спадщину згідно заповіту і
була зареєстрована в спірній квартирі
з 05 грудня 2007 року та мешкала в ній,
тобто правомірно набула право
власності згідно заповіту, який ніким
не оспорювався.

Спірна квартира не є спільною сумісною
власністю сторін, а тому застосування
судом першої інстанції до цих
правовідносин ч. 1 ст. 22 КпШС України є
неправомірним.

Стаття 24 КпШС України передбачає
перелік видів особистою приватної
власності одного з подружжя та
підстави її набуття.

Підстава набуття права спільної
сумісної власності подружжя (тобто
перелік юридичних фактів, які
складають підстави виникнення права
спільної сумісної власності на майно
подружжя) визначені ст. 22 КпШС України.

За змістом цієї норми належність майна
до спільної сумісної власності
подружжя визначається не тільки фактом
придбання його під час шлюбу, а й
спільністю участі подружжя коштами та
працею. Тобто, застосовуючи цю норму
права (ст. 22 КпШС України) та визнаючи
право спільної сумісної власності
подружжя на майно суд повинен був
встановити не тільки факт набуття
майна під час шлюбу, але й той факт, що
джерелом його набуття є спільні
сумісні кошти або спільна праця
подружжя. Тільки в разі встановлення
цих фактів норма ст. 22 КпШС України
вважається правильно застосованою.

За таких обставин, враховуючи
викладене, та те, що згідно ст. 328
Цивільного кодексу України ОСОБА_1
набула право власності на спірну
квартиру правомірно, на підставі
правочину, який відповідає вимогам ст.
294 Цивільного кодексу України, висновок
суду першої інстанції про задоволення
позову є хибним, а тому, відповідно до п.
п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 Цивільного
процесуального кодексу України ,
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового про
відмову у задоволенні позовних вимог

Судові витрати розподіляються
відповідно до ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України, а саме
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає
стягненню судовий збір за подання
апеляційної скарги у розмірі 121,80 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 313-317, 319,
321, 322, 324, 325 Цивільного процесуального
кодексу України, 328, 294, ч. 1, 2 ст. 1220, ч. 1, 3
ст. 1223, ст. 1233, ч. 2 ст. 1236, ч. 1, 3 ст. 1268
Цивільного кодексу України, ст. ст. 22, 24
Кодексу про шлюб та сім'ю України,
судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Московського районного
суду м. Харкова від 26 серпня 2014 року -
скасувати.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 121 (сто
двадцять одна) гривень 80 копійок.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді колегії: