Ухвала

іменем україни

29 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової
Є.П., Журавель В.І.,

Євтушенко О.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Кіровоградської
області від 24 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом, у якому просило стягнути з
ОСОБА_3 заборгованість за кредитним
договором у розмірі 49 282, 29 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначав, що 10 серпня 2007 року між банком
та ОСОБА_3 був укладений кредитний
договір, згідно з яким останній отримав
кредит у сумі 7404 грн зі сплатою 12 % на
рік та терміном повернення до 10 серпня
2008 року.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
згаданим вище договором станом на 18
жовтня 2012 року утворилася
заборгованість у розмірі 49 282,29 грн, яка
складається з 6 809,76 -заборгованості за
кредитом, 20 056,01 грн - відсотків за
користування, 197,37 грн - комісії, 19 396,18
грн - пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань, 500 грн - штрафу (фіксована
частина), 2 322,97 грн - штрафу (процентна
складова).

Ураховуючи наведене, банк просив
задовольнити позов.

Рішенням Знам'янського міськрайонного
суду Кіровоградської області від 04
квітня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено в зв'язку зі спливом
позовної давності.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 24 червня
2014 року скасовано рішення суду першої
інстанції та ухвалено нове, яким позов
ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором у сумі 29 532,63 грн, з
яких за тілом кредиту - 5627,69 грн, за
процентами - 19 849,60 грн, комісія - 166,59 грн,
пеня - 2 099,56 грн, штраф - 1289,19
грн (процентна складова), 500 грн - штраф
(фіксована частина).

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі, поданій
представником ОСОБА_4, ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
залишити в силі рішення місцевого суду
від 04 квітня 2014 року, мотивуючи свою
вимогу порушенням норм процесуального
права і неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду
зазначеним вимогам закону не
відповідає.

Під час розгляду справи судами
встановлено, що 10 серпня 2007 року між
Закритим акціонерним товариством
комерційним банком «ПриватБанк»
(правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк») та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір, згідно з яким
останній отримав кредит у сумі 7 404 грн
зі сплатою 12 % річних та кінцевим
терміном повернення до 10
серпня 2008 року.

Відповідач належним чином своїх
зобов'язань не виконував й, починаючи
з вересня 2007 року, мав прострочення
платежів, заборгованість яких станом
на 18 жовтня 2012 року становила 49 282,29 грн,
з яких тіло кредиту - 6809,76 грн, відсотки -
20 056,01 грн, комісія - 197,37 грн, пеня -19 396,18
грн.

Відмовляючи ПАТ КБ «ПриватБанк» у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
пропустив трирічний строк позовної
давності для звернення до суду.

При цьому суд дійшов висновку про те, що
відповідач не підписував умов надання
споживчого кредиту, в яких пунктом 5.5
передбачено збільшення позовної
давності за вимогами про стягнення
кредиту, відсотків, винагороди та
неустойки до 5 (п'яти) років.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов банку
частково, апеляційний суд виходив з
того, що сторони у письмовій формі
домовились про збільшення строку
позовної давності щодо стягнення
заборгованості за кредитом до 5 (п'яти)
років.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитися не можна.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернулась до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю в
три роки.

Відповідно до ст. ст. 259, 261 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі. Перебіг починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи вбачається, що 10
серпня 2007 року між сторонами був
укладений кредитний договір, згідно з
яким відповідач отримав кредит у сумі 7
404 грн зі сплатою 12 % річних та кінцевим
терміном повернення до 10 серпня 2008
року.

Проте з копії заяви, наданої банком
суду (а.с.5), яка є єдиним доказом про
збільшення строку позовної давності,
не можна зробити висновок, що
відповідач був ознайомлений з умовами
надання кредиту. Текст даного
документа взагалі неможливо прочитати.

Наведене свідчить про те, що
апеляційний суд, переглядаючи справу,
не виконав своїх обов'язків, визначених
законом, не встановив фактичні
обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи допущені судом апеляційної
інстанції порушення норм
матеріального та процесуального права,
ухвалене ним рішення не може вважатися
законним і обґрунтованим, у зв'язку із
чим, відповідно до ст. 338 ЦПК України
таке рішення підлягає скасуванню з
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 24 червня
2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель

Ю.Г. Іваненко