ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2014 року
м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд
Київської області в складі:

головуючого судді - Зуй Т.С.

при секретарі - Антощенко Г.М.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача -
ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Фастів Київської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус
Фастівського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 про визнання договору
дарування квартири недійсним,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з
позовом до відповідача про визнання
недійсним договору дарування квартири
посилаючись на те, що 02 грудня 2011 року
приватним нотаріусом ОСОБА_4
посвідчено договір дарування, від
імені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_3, вважає, що він вчинений під
впливом тяжких обставин дарувальників,
тяжкої хвороби та похилого віку.

В судовому засіданні позивач
свої позовні вимоги підтримав і просив
суд їх задовольнити, а саме, визнати
недійсним договір дарування квартири
АДРЕСА_1. Пояснивши, що до смерті
дарувальники разом з його недієздатним
сином ОСОБА_7 проживали в квартирі, яка
належала їм на праві спільної
часткової власності. Зазначений
договір дарування, рішенням
Фастівського міськрайонного суду від
01.07.2013 року визнано частково недійсним,
який укладено від імені ОСОБА_7 на
користь ОСОБА_3 з моменту вчинення. На
протязі свого життя ОСОБА_5 та ОСОБА_6
були тяжко хворими. Наявність тяжких
обставин змусили їх укласти такий
договір дарування на невигідних
умовах, а відповідачка скористалася
цими тяжкими обставинами. Вважає, що
зазначений договір вчинений під
впливом тяжких обставин.

Відповідачка та її
представник в судовому засіданні позов
не визнали та заперечували проти його
задоволення, при цьому суду пояснили,
що позивач хоча і бувший чоловік
померлої ОСОБА_5, але не приїздив до неї
та сина ОСОБА_7 і не допомогав.
Відповідачка постійно допомогала
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також доглядала за
ОСОБА_7, який з дитинства був інвалідом,
допоки не померла його мати. Укладений
договір дарування квартири - це
добровільна воля померлих і їх до цього
ніхто не примушував. Позивач не приймав
участі в похованні дарувальників, цими
справами займалась ОСОБА_3

Заслухавши сторін, третю
особу, свідків, дослідивши докази по
справі суд приходить до висновку про
відмову в задоволенні позову.

Так, судом встановлено, що
між ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_3
було укладено договір дарування, за
яким дарувальники передали у власність
обрадовуваній безоплатно квартиру
АДРЕСА_1, 02.12.2011 року посвідчено ОСОБА_4,
приватним нотаріусом Фастівського
міського нотаріального округу
Київської області, зареєстровано в
реєстрі нотаріальних дій за №5993.

Рішенням Фастівського
міськрайонного суду від 01.07.2013 року
договір дарування визнано частково
недійсним, який укладено від імені
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 з моменту
вчинення.

Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК
України за договором дарування одна
сторона (дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарувальники ОСОБА_5 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а ОСОБА_6 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Позивач звертаючись до суду
із вимогами до відповідачки, ставить
питання про визнання зазначеного
договору недійсним свої вимоги
обґрунтовуючи тим, що договір вчинений
під впливом тяжких обставин
дарувальників, тяжкої хвороби та
похилого віку.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3,5
та 6 ст.203 цього Кодексу.

Суд, проаналізувавши зміст
зазначених правових норм, вбачає, що на
момент укладення договору дарування
сторонами угоди було повністю
додержані вимоги, які в силу ст.203 ЦК
України являються необхідними для
чинності правочину.

Третя особа, приватний
нотаріус ОСОБА_4 в судовому засіданні
пояснила, що їй зателефонувала ОСОБА_5
та повідомила, що вони хворі та не мають
змоги приїхати до нотаріальної контори
для оформлення договору дарування. По
приїзду до них їй відкрили двері, в
квартирі було чисто, упорядковано, вона
застала як в квартиру зі своїм ключем
приходила ОСОБА_3, як у неї склалось
враження мала повний вільний доступ до
квартири, оскільки допомагала їм. Цю
сім'ю вона знала наглядно, ще з часу як
ОСОБА_5 працювала в касі, а ОСОБА_7
вантажником на ринку та при зустрічі з
ними неможливо було встановити будь
які відхилення від психічно-розумового
стану дарувальників. Договір дарування
був оформлений в три етапи: перший раз
коли вона до них прийшла вони
поспілкувались, вона сказала їм які
потрібно підготувати документи, при
цьому ОСОБА_7 сам збирав свої документи,
а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за дорученням.
Наступні два рази проводились
нотаріальні дії з укладення договору.
Крім того нею, як нотаріусом при
посвідченні договору дарування було
додержано усіх норм та умов,
встановлених Законом України "Про
нотаріат", Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, а саме: встановлено особу
громадян, що звернулися за вчиненням
даної нотаріальної дії; витребувано
правовстановлюючий документ на
квартиру; перевірено відсутність
заборони на цю квартиру. Для з'ясування
волі сторін вона проводила з останніми
бесіду, роз'ясняючи сторонам договору
вимоги законодавства щодо змісту та
правових наслідків правочину, що ними
укладався, зокрема роз'яснена та
обставина, що договір дарування не
створює для обдарованого наслідків у
виді оплатності. З проектом договору
сторони ознайомилися в її присутності,
на прохання ОСОБА_6 проект договору
було прочитано вголос. З вищенаведених
обставин у неї не виникло підстав для
відмови у вчиненні нотаріальної дії.
Договір дарування укладений в
письмовій формі та підписаний
сторонами у її присутності і на момент
його посвідчення наміри дарувальника
повністю відповідали їх волі.

У суду відсутні підстави не довіряти
зазначеним поясненням, оскільки
будь-яких доказів в їх спростування в
судовому засіданні здобуто не було.

Свідок по справі ОСОБА_10, суду
показала, що 25 років працювала з ОСОБА_5,
покійна проживала зі своєю мамою і
сином. З чоловіком не спілкувалась. Їх
син ОСОБА_7 не ходив до батька, батько
його не утримував та не надавав грошові
кошти, один раз коли ОСОБА_7 пішов до
батька, той його вигнав і обізвав. Коли
ОСОБА_5 захворіла, вона приходила її
перевідувати, ОСОБА_5 казала, що подарує
ОСОБА_3 квартиру, оскільки остання їм
допомагає у всьому. ОСОБА_3 поховала
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, робила обіди,
доглядає за могилами. У ОСОБА_5, деякий
час був чоловік, з яким вона проживала у
цивільному шлюбі, однак життя у них не
склалося і вони розійшлися.

Свідок по справі ОСОБА_11, суду
показала, що є родичкою ОСОБА_5. Коли
остання розлучилась з позивачем,
більше з ним не спілкувалась. ОСОБА_7
весь час був вдома разом з матір'ю та
бабусею. Після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_6
проживала у відповідачки і ОСОБА_7
також проживав у неї. Коли покійні
хворіли, до лікарні їх возила
відповідачка. Похорони були за рахунок
ОСОБА_3, позивача на похоронах не було. З
ОСОБА_5 давно спілкувалася, вона
радилась з приводу квартири говорила,
що хочуть подарувати ОСОБА_3, так як
остання їх доглядала. Як ОСОБА_5 так і її
мати були при здоровому глузді,
адекватно сприймала все що навколо
відбувається.

В судовому засіданні оглянуті
матеріали цивільної справи за позовом
ОСОБА_14 до ОСОБА_3 про визнання частково
недійсним договору дарування квартири,
за результатами розгляду якої ухвалено
рішення Фастівського міськрайонного
суду від 20.08.2013 року, яким відмовлено у
позові ОСОБА_14 до ОСОБА_3 про визнання
частково недійсним договору дарування
квартири. Рішення набрало законної
сили.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.
Згідно з
вимогами ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Відповідно до ст.233 ЦК України
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину.

Відповідно п. 23 Постанови
Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2008 року Правочин
може бути визнаний судом недійсним на
підставі статті 233 ЦК ( 435-15 ), якщо його
вчинено особою під впливом тяжкої для
неї обставини і на вкрай невигідних
умовах, чим друга сторона правочину
скористалася. Тяжкими обставинами
можуть бути тяжка хвороба особи,
членів її сім'ї чи родичів, смерть
годувальника, загроза втратити житло
чи загроза банкрутства та інші
обставини, для усунення або зменшення
яких необхідно укласти такий правочин.
Особа (фізична чи юридична) має
вчиняти такий правочин добровільно,
без наявності насильства, обману чи
помилки. Особа, яка оскаржує правочин,
має довести, що за відсутності тяжкої
обставини правочин не було б вчинено
взагалі або вчинено не на таких умовах.

При вчиненні такого правочину,
сторона, яка відчужує майно, повинна
усвідомлювати, що вчиняє його на вкрай
невигідних умовах, але вимушена це
зробити під впливом тяжкої обставини.

Збігом тяжких обставин слід
вважати такий майновий або особистий
стан громадянина чи його близьких (
крайня нужденність, хвороба і т.ін.) які
примусили укласти угоду на вкрай
невигідних для нього умовах. Крім того
довести факт збігу тяжких для сторони
обставин і наявності їх
безпосереднього зв'язку з
волевиявленням сторони укласти угоду
на вкрай невигідних для неї умовах.

Відповідно до ст.212 ЦПК
України, суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Враховуючи вищевикладене в судовому
засіданні не знайшло свого
підтвердження того, що саме збіг
тяжких для ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обставин,
так як їх фізичний стан здоров'я був
важким, стало безпосереднім зв'язком з
їх волевиявленням укласти угоду на
вкрай невигідних для них умовах.
Оскільки таке твердження
спростовується показаннями свідків,
які пояснили, що померлі заздалегідь
розмірковували про бажання подарувати
квартиру відповідачці та радились з
цього приводу з іншими.

Разом з тим, не підтвердилось в
судовому засіданні безпідставні
твердження позивача відносно того, що
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 усвідомлювали про те,
що вчиняють правочин на вкрай
невигідних для них умовах, але змушені
були його укласти. Що саме змусило їх
укласти вказаний договір, та чому для
них цей правочин був невигідним,
позивачем не доведено.

За таких обставин, суд,
оцінюючи зібрані у справі докази в їх
сукупні, вважає, що позов
безпідставний, не ґрунтується на
чинному законодавстві і задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 202, 203, 205, 208-211,
215, 233 ЦК України, ст.ст.3, 10, 11, 60, 212, 215, 218
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа приватний нотаріус
Фастівського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 про визнання договору
дарування квартири недійсним -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через
Фастівський міськрайонний суд
Київської області шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ
Т.С.Зуй