Провадження № 2/127/17/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12.12.2014 року
Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі: головуючого - судді Саблук С.
А.,

при секретарі Гуменюк Д.С..,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення коштів та
відшкодування витрат на утримання та
збереження майна, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду
Вінницької області звернулась з
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
коштів та відшкодування витрат на
утримання та збереження майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
ОСОБА_1 у 1991 року, зі згоди ОСОБА_2,
поселилась в належній останній, на
підставі договору дарування від 16.01.1990
р., частині будинку АДРЕСА_1. Відповідач
зі своєю сім'єю постійно проживає в м.
Смоленськ, Російської Федерації. Коли
відповідач приїхала до міста Вінниці з
метою встановлення пам'ятника матері,
сторони домовились про те, що між ними
буде укладено договір купівлі-продажу,
належної відповідачці частини будинку,
про що 16.09.1992 року було складено та
підписано відповідну розписку, якою
було встановлено, що ОСОБА_2 отримала
5000,00 доларів США від ОСОБА_1 за хату. Між
сторонами було досягнуто істотних умов
договору купівлі-продажу, передбачених
статтею 224 ЦК УРСР (1963 року), однак, так
як, ОСОБА_2 поспішала повернутись до м.
Смоленськ Російської Федерації,
нотаріально оформити договір сторони
не встигли, проте домовились оформити
його в наступному році, коли відповідач
приїде до м. Вінниці. ОСОБА_2 в
наступному році до м. Вінниці не
приїхала, відомостей про місце
проживання не повідомила, що стало
підставою звернення позивачки до суду
з вимогою про визнання договору
купівлі-продажу дійсним. Оскільки,
рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 09 листопада 2012
року, яке ухвалою апеляційного суду
Вінницької області залишено без змін,
ОСОБА_1 виселено з частини будинку,
належної ОСОБА_3 без надання іншого
житла, позивачка в порядку ст. 31 ЦПК
України, звернулась до суду з вимогою
щодо стягнення з відповідачки на її
користь, переданих за розпискою коштів,
а також витрат по утриманню, збереженню
та ремонту частини будинку АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4, уточнила
позовні вимоги з урахуванням висновку
експерта за результатами проведення
судової будівельно-технічної
експертизи, а також з урахуванням
збільшеного курсу гривні по відношенню
до долара США, та просила суд стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 передані за
розпискою кошти в сумі 78350,00 гривень, та
витрати, понесені позивачкою, з
поліпшення умов проживання у частині
житлового будинку з прибудовою,
господарськими будівлями, належних
відповідачці, в сумі 156298,01 гривень

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в
судовому засіданні змінені та уточнені
позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та
просив суд відмовити в їх задоволенні.
Свою позицію мотивував тим, що
позивачкою та її представником не
надано суду доказів, підтверджуючих,
викладені в уточненій позовній заяві
обставини щодо отримання ОСОБА_2 5000,00
(п'яти тисяч) доларів США від ОСОБА_1. А
також, йому не зрозуміло методики
проведення розрахунку витрат
позивачки з поліпшення умов проживання
у частині житлового будинку з
прибудовами, господарськими будівлями,
належних відповідачці.

Заслухавши думку сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності, суд прийшов до
наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у 1991
року, зі згоди ОСОБА_2, поселилась в
належній останній, на підставі
договору дарування від 16.01.1990 р.,
частині будинку АДРЕСА_1. Відповідач зі
своєю сім'єю постійно проживає в м.
Смоленськ, Російської Федерації. Коли
відповідач приїхала до міста Вінниці з
метою встановлення пам'ятника матері,
сторони домовились про те, що між ними
буде укладено договір купівлі-продажу,
належної відповідачці частини будинку,
про що 16.09.1992 року було складено та
підписано відповідну розписку, якою
було встановлено, що ОСОБА_2 отримала
5000,00 доларів США від ОСОБА_1 за хату. Між
сторонами було досягнуто істотних умов
договору купівлі-продажу, передбачених
статтею 224 ЦК УРСР (1963 року), однак, так
як, ОСОБА_2 поспішала повернутись до м.
Смоленськ Російської Федерації,
нотаріально оформити договір сторони
не встигли, проте домовились оформити
його в наступному році, коли відповідач
приїде до м. Вінниці. ОСОБА_2 в
наступному році до м. Вінниці не
приїхала, відомостей про місце
проживання не повідомила, що стало
підставою звернення позивачки до суду
з вимогою про визнання договору
купівлі-продажу дійсним. Оскільки,
рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 09 листопада 2012
року, яке ухвалою апеляційного суду
Вінницької області залишено без змін,
ОСОБА_1 виселено з частини будинку,
належної ОСОБА_3 без надання іншого
житла, позивачка в порядку ст. 31 ЦПК
України, звернулась до суду з вимогою
щодо стягнення з відповідачки на її
користь, переданих за розпискою коштів,
а також витрат по утриманню, збереженню
та ремонту частини будинку АДРЕСА_1.

Враховуючи те, що правочин, а саме
укладення договору купівлі-продажу між
сторонами не відбулось, з причин які не
залежала від ОСОБА_1, а через те, що
ОСОБА_2 не вжила, передбачених законом
заходів щодо укладення даного договору
та не повернула позивачу, отримані за
розпискою, кошти. Оскільки дії
відповідачки свідчать про небажання
виконувати взяті на себе зобов'язання
та порушують майнові права позивачки,
які підлягають захисту у встановленому
законом порядку, суд вважає за доцільне
задоволити вимогу ОСОБА_1 та стягнути з
ОСОБА_2 кошти передані позивачкою за
розпискою в сумі 5000,00 доларів, що станом
на 11.12.2014 р. еквівалентно 78350,00 гривень.

Висновком експерта за
результатами проведення судової
будівельно-технічної експертизи №
1086/1087/14-21 від 18.11.2014 р. встановлено, що
вартість ремонтно-будівельних робіт та
затрат, понесених ОСОБА_1 за період з 1993
року по 01.06.2014 року по поліпшенню умов
проживання у 13/20 частин житлового
будинку з прибудовою, господарськими
будівлями та земельної ділянки,
розташованими по АДРЕСА_1, згідно
наданих на дослідження документів,
може складати 156298,01 гривень.

Згідно ч. 3 ст. 390 ЦК України,
добросовісний або недобросовісний
набувач (володілець) має право вимагати
від власника майна відшкодування
необхідних витрат на утримання,
збереження майна, здійснених ним з
часу, з якого власникові належить право
на повернення майна або передання
доходів.

Враховуючи те, що висновком
експерта, на підставі наданих на
дослідження документів, встановлено
можливу вартість витрат, понесених
ОСОБА_1 на утримання та збереження
майна, належного ОСОБА_2, та те, що
представником останньої не надано
доказів, які б спростовували
належність наданих на дослідження
документів, суд вважає що вимога ОСОБА_1
про стягнення понесених витрат по
поліпшенню умов проживання у 13/20 частин
житлового будинку з прибудовою,
господарськими будівлями підлягає
задоволенню.

Заяву представника ОСОБА_2 -
ОСОБА_5 про відмову в задоволенні вимог
позовної заяви в зв'язку із
застосуванням строків позовної
давності, суд вважає за доцільне
залишити без задоволення, оскільки
вимоги, в задоволенні яких представник
відповідача просить суд відмовити,
були уточнені позивачем, відповідно до
заяви про уточнення та зміну позовних
вимог.

Крім того, у відповідності до ст. 88
ЦПК УКраїни, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
позивача понесені судові витрати, які
підтверджені документально.

Враховуючи вищевикладене та
керуючись ст. 390 ЦК України, Постановою
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»,
ст.ст. 10, 60, 209, 213,215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення коштів та понесених витрат
по поліпшенню умов проживання у 13/20
частин житлового будинку з прибудовою,
господарськими будівлями - задоволити
в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
понесені останньою витрати з
поліпшення умов проживання житлового
будинку з прибудовою, господарськими
будівлями в сумі 156298,01 гривень та кошти
в сумі 78350,00 гривень передані за
розпискою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати понесені ОСОБА_1 при
зверненні до суду з вимогами майнового
характеру в сумі 400,00 гривень, з
вимогами немайнового характеру в сумі
229,40 гривень, з заявою про забезпечення
позову в сумі 114,70 гривень, з заявою про
забезпечення доказів в сумі 121,80
гривень, а також витрати понесені
ОСОБА_1 по оплаті експертизи в сумі 3075,00
гривень.

В задоволенні заяви представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про
застосування строку позовної давності
- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення.

Суддя :