АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________
Справа № 619/3583/13.
Головуючий 1 інст.: - Калиновська
Провадження №22-ц /790/1041/14.
Суддя-доповідач: - Кокоша В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И

29 січня 2014 року. Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - судді: -
Кокоші В.В.,

суддів: - Бобровського В.В.,
Шевченко Н.Ф.,

при секретарі: - Гелашвілі
Т. Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Дергачівського районного суду
Харківської області від 17 грудня 2013
року по справі за позовом прокурора
Дергачівського району Харківської
області діючого в інтересах ОСОБА_7 до
ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, 3-особи: -
Дергачівський РВ ГУ ДМС України в
Харківській області, орган опіки та
піклування Дергачівської районної
держаної адміністрації Харківської
області - про визнання осіб такими, що
втратили право на користування
житловою площею, виселення з житлового
приміщення без надання іншого житла,
зняття з реєстраційного обліку,

в с т
а н о в и л а:

У липні 2013 року прокурор
Дергачівського району Харківської
області діючий в інтересах ОСОБА_7,
звернувся в суд із вказаним позовом,
який уточнив у жовтні 2013 року.

В обґрунтування своїх вимог
зазначав, що прокуратурою
Дергачівського району Харківської
області проведено перевірку за
зверненням ОСОБА_7 з питань порушення
його житлових прав.

За результатами перевірки
встановлено, що 1 вересня 2007 року
ОСОБА_7, ОСОБА_8 уклали договір
довічного утримання, посвідчений
приватним нотаріусом Дергачівського
РНО Харківської області ОСОБА_10, згідно
з яким ОСОБА_7 передав у власність
ОСОБА_8 належний йому на праві
власності житловий будинок АДРЕСА_1, а
ОСОБА_8 зобов'язувався довічно
утримувати ОСОБА_7, забезпечуючи його
харчуванням, одягом, доглядом,
необхідною допомогою, а також зберегти
у його безплатному довічному
користуванні вказаний житловий
будинок.

Під час дії договору довічного
утримання ОСОБА_8, його дружина ОСОБА_8,
їх неповнолітня донька ОСОБА_9
зареєструвалися в цьому будинку та
стали проживати в ньому разом з ОСОБА_7

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 19 травня 2011
року договір довічного утримання,
укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8
розірвано. Визнано за ОСОБА_7 право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

ОСОБА_7 неодноразово звертався до
правоохоронних органів через побиття
його онуком ОСОБА_8, у зв'язку з чим з
останнім проводилися профілактична
робота, спрямована на недопущення
антигромадської поведінки та з цього
приводу ОСОБА_8 були винесені офіційні
попередження.

Заочним рішенням Дергачівського
районного суду Харківської області від
12 листопада 2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 26 лютого 2013 року, ОСОБА_8
виселено з житлового будинку АДРЕСА_1
без надання іншого житлового
приміщення з підстав, передбачених ст.
116 ЖК України.

Відносини ОСОБА_7 з відповідачами
стають все гіршими, а заходи
громадського впливу не дають
позитивного результату.

На теперішній час в житловому будинку
ОСОБА_7 незаконно мешкають та
зареєстровані ОСОБА_8, його дружина
ОСОБА_8, їх неповнолітня донька ОСОБА_9

Посилаючись на вказані обставини та
ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру»
ст. ст. 9, 116, 150, 157 ЖК України, прокурор
Дергачівського району Харківської
області просив суд в уточнених
позовних вимогах визнати ОСОБА_8,
ОСОБА_9 такими, що втратили право
користування житловим приміщенням
будинку АДРЕСА_1; виселити ОСОБА_8,
ОСОБА_9 з житлового будинку АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення;
зобов'язати Дергачівський РВ ГУ ДМС
України в Харківській області зняти з
реєстрації ОСОБА_8, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в
житловому будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_7, в інтересах якого заявлено
позов, вимоги прокурора Дергачівського
району Харківської області підтримав.

Відповідач ОСОБА_8 позов не визнав,
посилаючись на його безпідставність.

Відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_9,
представник Дергачівського РВ ГУ ДМС
України в Харківській області в судове
засідання не з'явилися.

Представник органу опіки і
піклування Дергачівської районної
держаної адміністрації Харківської
області в судове засідання не з'явився.
Згідно заяви поданої до суду, просив
розглянути справу за його відсутності,
проти задоволення позову заперечував.

Рішенням Дергачівського районного
суду Харківської області від 17 грудня
2013 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_8, ОСОБА_9 такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням будинку АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_8, ОСОБА_9 з житлового
приміщення будинку АДРЕСА_1 без надання
іншого житлового приміщення.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції скасуванню, з підстав,
передбачених п. п. 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову з
таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
виходи з того, що ОСОБА_8, ОСОБА_9
втратили право на користування
спірним житловим приміщенням через
зміну його власника та підлягають
виселенню з нього, без надання іншого
житлового приміщення.

Проте погодитися з таким висновком
суду не можна, оскільки він дійшов його
з порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Матеріали справи свідчать, що 1
вересня 2007 року ОСОБА_7, ОСОБА_8 уклали
договір довічного утримання,
посвідчений приватним нотаріусом
Дергачівського РНО Харківської
області ОСОБА_10, згідно з яким ОСОБА_7
передав у власність ОСОБА_8 належний
йому на праві власності житловий
будинок АДРЕСА_1, а ОСОБА_8
зобов'язувався довічно утримувати
ОСОБА_7, забезпечуючи його харчуванням,
одягом, доглядом, необхідною допомогою,
а також зберегти у його безплатному
довічному користуванні переданий
житловий будинок (а. с. 15-16).

Під час дії договору довічного
утримання ОСОБА_8, його дружина ОСОБА_8,
їх неповнолітня донька ОСОБА_9
вселилися до будинку АДРЕСА_1,
зареєструвалися в ньому та стали
мешкати в ньому разом з ОСОБА_7 ( а. с.59-62).

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 19 травня 2011
року договір довічного утримання,
укладений між ОСОБА_7, ОСОБА_8 розірвано.
Визнано за ОСОБА_7 право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 ( а. с. 13-14).

Заочним рішенням Дергачівського
районного суду Харківської області від
12 листопада 2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 26 лютого 2013 року, ОСОБА_8
виселено з житлового будинку АДРЕСА_1,
без надання іншого житлового
приміщення з підстав, передбачених ст.
116 ЖК України (а. с. 4-12).

З матеріалів справи вбачається, що
прокурор Дергачівського району
Харківської області діючий в інтересах
ОСОБА_7, звернувся в суд з позовом до
відповідачів про втрату ними права на
проживання та виселення їх з житлового
будинку з підстав, передбачених ст. ст.
116, 157 ЖК України.

Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не
може бути виселений із займаного
приміщення, або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Частинами 1, 4 ст. 156 ЖК України
визначено, що члени сім'ї власника
жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються

жилим приміщенням нарівні з власником
будинку (квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування цим приміщенням. До
членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, зокрема один з
подружжя власника, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інші особи, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство. Припинення
сімейних відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє їх права
користування займаним приміщенням. У
разі відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих
правовідносини застосовуються правила
встановлені ст. 162 цього Кодексу.

Підстави виселення членів сім'ї
(колишніх членів сім'ї) власника жилого
будинку (квартири) передбачені ст. 157 ЖК
України, ч. 1 ст. 116 ЖК України.

Виселення членів сім'ї (колишніх
членів сім'ї) власника жилого будинку
(квартири) згідно з ч. 1 ст. 116 ЖК України
може мати місце, якщо наймач, члени його
сім'ї або інші особи, які проживають
разом з ним, систематично руйнують чи
псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання із ними в одній квартирі чи
в одному будинку, а заходи запобігання
і громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Матеріали справи не містять
належних та допустимих доказів того, що
ОСОБА_8, неповнолітня ОСОБА_9 не
проживають без поважних причин за
місцем своєї реєстрації, що є підставою
для визнання їх такими, що втратили
право на користування житловою площею
в будинку АДРЕСА_1.

Крім того, в матеріалах справи
відсутні належні та допустимі докази
того, що ОСОБА_8, неповнолітня ОСОБА_9
систематично порушують правила
соціалістичного співжиття, роблять
неможливим для інших проживання із
ними в одному будинку, а заходи
запобігання і громадського впливу
виявились безрезультатними, що є
підставою для виселення їх з житлового
будинку АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення з підстав,
передбачених ст. 116 ЖК України.

Задовольняючи частково позов, суд
виходи з того, що право на проживання
відповідачів у спірному приміщенні
залежить від права самого власника і є
похідним від нього.

Проте, гарантуючи захист права
власності, закон надає власнику право
вимагати усунення будь-яких порушень
його права хоч би ці порушення і не були
поєднані з позбавленням володіння.
Способи захисту права власності
передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК
України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - жилий будинок, садиба,
квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника жилого будинку
визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК
України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з
урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових
норм свідчить про те, що право члена
сім'ї власника будинку користуватися
цим житлом існує лише за наявності у
власника права приватної власності на
це майно.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Вирішуючи спір, суд не звернув увагу
на те, що позов прокурором пред'явлено
в інтересах ОСОБА_7 з підстав,
передбачених ст. ст. 9, 116, 150, 157 ЖК
України.

При цьому, суд першої інстанції
вийшов за межі заявлених стороною
позовних вимог та при вирішені спору
керувався положеннями ст. 319 ЦК України.

Не можна визнати законним та
обґрунтованим рішення суду і в частині
відмови у задоволенні позову про
зобов'язання Дергачівського РВ ГУ ДМС
України в Харківській області, зняти
відповідачів з реєстраційного обліку,
оскільки правові підстави для
виселення ОСОБА_8, неповнолітньої
ОСОБА_9 з житлового будинку та зняття
їх з реєстрації відсутні.

За таких обставин, колегія суддів
вважає за необхідне скасувати рішення
суду першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
прокурора Дергачівського району
Харківської області діючого в
інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9,
3-особи: - Дергачівський РВ ГУ ДМС
України в Харківській області, орган
опіки та піклування Дергачівської
районної держаної адміністрації
Харківської області про визнання
ОСОБА_8, ОСОБА_9 такими, що втратили
право користування житловими
приміщенням в житловому будинку
АДРЕСА_1, виселення ОСОБА_8, ОСОБА_9 з
житлового будинку АДРЕСА_1 без надання
іншого житлового приміщення, зняття з
реєстраційного обліку ОСОБА_8, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 в житловому будинку АДРЕСА_1
відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307,
п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317,
319 ЦПК України, судова колегія,

в и
р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 -
задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду
Харківської області від 17 грудня 2013
року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову прокурора
Дергачівського району Харківської
області діючого в інтересах ОСОБА_7 до
ОСОБА_8, ОСОБА_9, 3-особи: - Дергачівський
РВ ГУ ДМС України в Харківській
області, орган опіки та піклування
Дергачівської районної держаної
адміністрації Харківської області про
визнання ОСОБА_8, ОСОБА_9 такими, що
втратили право користування житловими
приміщенням в житловому будинку
АДРЕСА_1; виселення ОСОБА_8, ОСОБА_9 з
житлового будинку АДРЕСА_1 без надання
іншого житлового приміщення; зняття з
реєстраційного обліку ОСОБА_6, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 в житловому будинку АДРЕСА_1 -
відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: