Справа № 367/1866/14 Головуючий у І
інстанції Кухленко Д.С.Провадження №
22-ц/780/5891/14 Доповідач у 2 інстанції
КулішенкоКатегорія 4
РІШЕННЯ

Іменем України

12 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Лащенка В.Д., Сушко Л.П.,

при секретарі: Горошук І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 11 серпня 2014 року
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя
особа: Ірпінський міський відділ
управління Державної міграційної
служби у Київській області про
усунення перешкод в користуванні
правом власності шляхом виселення та
зняття з реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа:
Ірпінський міський відділ управління
Державної міграційної служби у
Київській області про усунення
перешкод в користуванні правом
власності шляхом виселення та зняття з
реєстраційного обліку.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона
є власником житлового будинку з
надвірними будівлями, що знаходяться
за адресою: Київська область, АДРЕСА_1
Право власності на вищезазначений
будинок набуте на підставі свідоцтва
про право власності від 16.08.2006р. та
свідоцтва про право на спадщину від
16.08.2006р. Відповідно до адресної картки
від 25.01.2014р. у вищевказаному будинку
зареєстровано 4 особи, а саме: позивач,
відповідач, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Фактично у
будинку проживають лише відповідач зі
своєю дружиною та повнолітніми дітьми.
27.02.2014р. між позивачем та ОСОБА_3
укладено попередній договір
купівлі-продажу земельної ділянки та
житлового будинку з надвірними
будівлями. Після укладеного
попереднього договору купівлі-продажу
позивачка звернулась до осіб, які
зареєстровані у вказаному будинку, щоб
вони добровільно знялись з реєстрації
та звільнили зазначене приміщення для
можливості їй укласти основний договір
купівлі-продажу. Зазначала, що
відповідач на її неодноразові
звернення знятись із реєстраційного
обліку та звільнити приміщення будинку
не реагує та добровільно звільнювати
приміщення не бажає.

У зв'язку з цим просила усунути
перешкоди у користуванні шляхом
виселення ОСОБА_1 та осіб, які із ним
проживають з житлового будинку з
надвірними будівлями, що за адресою:
АДРЕСА_1, а також зняття його із
реєстраційного обліку із вказаного
вище будинку.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 11 серпня 2014 року
позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
усунути перешкоди у користуванні
належного ОСОБА_2 житлового будинку з
надвірними будівлями, що за адресою:
АДРЕСА_1 шляхом виселення.

Визнано ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що
втратив право на користування
житлового будинку з надвірними
будівлями, що за адресою: Київська
область, АДРЕСА_1

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судові витрати по сплаті судового
збору у розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою
в якій просить це рішення скасувати та
постановити нове яким в позові
відмовити в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення частково з
таких підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, що були
досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 є власником житлового будинку з
надвірними будівлями, що знаходяться
за адресою: Київська область, АДРЕСА_1
Право власності на вищезазначений
будинок набуте нею на підставі
свідоцтва про право власності від
16.08.2006р. та свідоцтва про право на
спадщину від 16.08.2006р. Відповідно до
адресної картки від 25.01.2014р. у
вищевказаному будинку зареєстровано 4
особи, а саме: позивачка, відповідач,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4. 27.02.2014р. між позивачем
та ОСОБА_3 укладено попередній договір
купівлі-продажу земельної ділянки та
житлового будинку з надвірними
будівлями.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: визнання права;
визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади.

Відповідно до ст.150 ЖК України,
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Згідно з ст.405 ЦК України, члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування житлом
відповідно до закону.

Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом. Перелік
підстав передбачених даною нормою є
вичерпним.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в п. 10 (абз.1) постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 квітня 1985
року № 2 «Про деякі питання, що виникли
в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» у справах
про визнання наймача або члена його
сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК
України), необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. Суд може
продовжити пропущений строк у разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо).

Вичерпного переліку таких поважних
причин житлове законодавство не
встановлює, в зв'язку з чим вказане
питання вирішується судом у кожному
конкретному випадку з урахуванням
конкретних обставин справи.

Таким чином єдиною підставою для
визнання особи такою, що втратила право
на користування житловим приміщення за
місцем реєстрації є виключно
відсутність відповідача терміном
понад 1 рік, без поважної причини, за
місцем реєстрації.

Ухвалюючи рішення про визнання
відповідача таким, що втратив право
користування жилим приміщенням, суд
першої інстанції вийшов за межі
позовних вимог та дійшов неправильного
висновку про наявність правових
підстав щодо визнання відповідача
таким, що втратив право користування
жилим приміщенням, оскільки відповідач
постійно проживає за вищевказаною
адресою. В позовній заяві позивачка
зазначає саме цю адресу проживання
відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Рішення суду постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Висновок суду не відповідає
вимогам законодавства.

На підставі викладеного, рішення суду,
відповідно до п.п. 3,4 ч.1 ст.309 ЦПК
України, підлягає скасуванню в частині
зобов'язання відповідача усунути
перешкоди у користуванні належного
позивачці житлового будинку з
надвірними будівлями шляхом виселення
та визнання відповідача, таким, що
втратив право на користування
вищевказаним будинком з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 11 серпня 2014 року
в частині зобов'язання ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, усунути перешкоди у
користуванні належного ОСОБА_2
житлового будинку з надвірними
будівлями, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1 шляхом виселення та визнання
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив
право на користування житлового
будинку з надвірними будівлями, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1
скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді: