Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/856/14
Головуючий у 1-й інстанції: Пода Н.М.
Суддя-доповідач: Мануйлов Ю.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року
м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

суддів: Мануйлова Ю.С.

Панкеєва О.В.

при секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Чернігівського районного суду
Запорізької області від 25 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про поділ майна, набутого у
шлюбі, зустрічним позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,
набутого у шлюбі,-

ВСТАНОВИЛА :

Позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду
з вищевказаним позовом, де зазначила що
з 23.01.1999 р. перебувала з відповідачем
у зареєстрованому шлюбі, від якого
мають двох малолітніх дітей. В зв'язку з
розлученням виникла необхідність в
поділі спільного сумісного майна, в
добровільному порядку відповідач не
бажає врегулювати це питання.

За час шлюбу проживали у будинку,
який належить відповідачу на праві
приватної власності. Оскільки будинок
старої забудови, то в 2003 р. з
відповідачем здійснили його
капітальний ремонт, добудували до
нього житлову споруду, провели
зовнішні та внутрішні роботи на суму 68
900 грн.

Для добудови житлової споруди
розміром 3 х 10, загальною площею 30 кв.м
витрачено 7 500 грн.: придбано
камінь-ракушняк - 2 700 грн, шифер - 70
листів по 25 грн. на 1 800 грн; ліс - 2 куба на
1 500 грн., послуги за будівельні роботи
1 500грн.

Для капітального ремонту житлового
будинку та проведення зовнішніх та
внутрішніх робіт придбано та
проведено: штукатурку внутрішніх та
зовнішніх стін будинку по 150 кв.м. - 4 000
грн; цементні роботи -1 500 грн., перекрито
дах будинку - 15 000 грн; добудовано
веранду до будинку - 15 000 грн., проведено
електроопалення в кімнатах - 15 000 грн.;
придбано і встановлено металеві вхідні
двері - 5 100 грн. та пластикові вікна на
суму 8 500 грн., а всього на 13 600 грн. З
гіпсокартону зроблено стелю 25 кв.м на
суму 1 300 грн. та з пластику 30 кв.м. стелі
на суму 1 500 грн., всього на суму 2 800 грн.
Виконання штукатурних робіт - 2 000 грн.

Вказала, що вартість будинку втричі
збільшилася після капітального
ремонту, то вона має право на 1/2 частки,
а так як з нею проживають діти просила
частку збільшити до 40 000 грн.

Крім того, ними разом були понесені
витрати за послуги на будування
колодязя - 2 000грн., витрати за
будівельні матеріали для побудови двох
гаражів - цегла та камінь ракушняк 2 500
грн.; ліс 1 500 грн., всього - 4 000 грн.,
вартість гаражів на даний час оцінила у
25 000 грн., з яких : гараж розміром 4 х 6м - 15
000 грн., гараж розміром 4х5м - 10 000 грн.
Придбано огорожний дерев'яний паркан - 2
500 грн. Поставили огорожу з шиферу: 40
шт. по 20 грн. за лист на 800 грн., сітки
«Рабіца» 60 м. на 400 грн., всього -

1 200 грн. Зробили: зруб з дерева та
оцинковки на басейні - 250 грн., вбиральню
з дерева - 400 грн., а всього на 31 350 грн.

Також, за час шлюбу ними було придбано
майно: плиту «Gorenje» у 2010 р. за 2 645 грн.,
кондиціонер «Dekker» у 2008 р. за 4 000 грн.,
морозильну камеру «Норд» у 2007 р. за 3 000
грн., мікрохвильову піч у 2007 р. за 599 грн.,
автомобіль марки ВАЗ-2105 у 2002 р. за 1 600
дол. США, що за курсом НБУ становить 20 800
грн., автомобіль марки ВАЗ-21703 у 2009 р. за
80 000 грн., причіп ПВА 1 у 2001 р. за 2 300 грн.,
причіп тентований «Кремінь» у 2010 р. за 4
800 грн., мототехніку «AKIMOTO HANDSONE -4» у 2008 р.
за 500 грн., кухонний гарнітур у 2006 р. за 1
500 грн., котел для обігріву будинку
(водонагрівач, електроапарат), дві
корови за 16 000 грн. Всього на суму 146 418,00
грн.

Просила суд також врахувати вартість
придбаного майна для фермерського
господарства «Лаг»: комбайн СК-5 «Нива»
д/н 111 43 ВО у 2004 р. за 12 000 грн., трактор
ЮМЗ-6 д/н 24 37 у 2001 р. за 1,5 тис. доларів, що
за курсом НБУ скаладає 12 000 грн., граблі
5-ти колісні у 2011 р. за 4 500 грн., дискова
борона де метро у 2009 р. за 24 500 грн.,
трикорпусний плуг у 2002 р. за 6 000 грн.,
оприскувач- 600 у 2007 р. за 7 200 грн.,
приставка для соняшника у 2006 р. за 4 500
грн., прес Z-224 у 2011 р. за 60 000 грн., причіп
до трактора вартістю 18 000 грн., жатка
ЖВН-6 у 2004 р. за 12 000 грн., культиватор
(КРС-4.2) у 2006 р. за 20 000 грн., культиватор
(КРС-5.6) у 2005 р. за 20 000 грн., бочка
алюмінієва 2.8 куба за 25 000 грн., всього на
загальну суму 221 720,00 грн.

19.10.2012 р. уточнила позов, виключила з
переліку поділу майно, належне
фермерському господарству «ЛАГ», та
просила стягнути з відповідача ОСОБА_4
на її користь грошову компенсацію 1/2
частини сумісного майна придбаного за
час спільного сумісного проживання в
розмірі 40 000 грн. за понесені витрати
при капітальному ремонті житлового
будинку, грошову компенсацію в розмірі
23 175 грн., 73 209,50 грн. грошову компенсацію
за придбане майно та стягнути судові
витрати.

07.11.2012р. відповідач ОСОБА_4 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3
про поділ майна подружжя, набутого у
шлюбі, в якому вказав, що за час шлюбу
його дружина, ОСОБА_3 з 06.10.2009 р.
працювала приватним підприємцем по
реалізації товару «Секонд-хенд» та
отримувала грошовий дохід, вважав, що
даний доход є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя і він має
право на рівну частину від цього
доходу. За IV квартал 2009 р. та за 2010 р. від
своєї підприємницької діяльності
ОСОБА_3 отримала чистого доходу 54 900
грн., тому його частка від цієї суми
становить 27 450 грн. Отриманий дохід від
підприємницької діяльності ОСОБА_3
залишала собі і до спільного сімейного
бюджету не надавала, постійно
приховувала його від нього та
витрачала на власні потреби. Крім того,
за час їх спільного проживання у них
31.01.2012 р. народилась друга дитина, на яку
ОСОБА_3 в період з 01.02.2012 р. по 01.11.2012 р.
отримала державну допомогу на загальну
суму 14 399,40 грн., його частка від цієї
суми складає 7 199,5 грн.

Також ними придбано цифровий
фотоапарат «Canon», вартістю 1 608 грн.,
карта пам'яті на 32 Гб за 425 грн., всього -
на 2 033 грн., його частка скаладає 1 016,50
грн. Просив суд визнати за ним право на
1/2 частку спільного сумісного майна
подружжя придбаного під час шлюбу та
стягнути з ОСОБА_3 на його користь
вартість 1/2 частки спільного сумісного
майна подружжя, придбаного у шлюбі в
розмірі 35 666 грн.

Позивачка ОСОБА_3 та її представник
ОСОБА_6 в судовому засіданні свій
позов підтримали та просили
задовольнити, посилаючись на те, що за
час перебування у шлюбі з відповідачем
придбано майно, проведено капітальний
ремонт будинку, прибудовано до нього
веранду з тамбуром, побудовано 2 гаражі,
зроблено огорожу, придбано автомобілі.
Все це робилось і купувалось за їхні
спільні кошти, а тому це є спільною
сумісною власністю подружжя і вона має
право на її частку та грошову
компенсацію. Зустрічний позов ОСОБА_4
не визнали повністю та просили
відмовити в його задоволенні,
посилаючись на те, що доходи від її
підприємницької діяльності йшли
виключно на потреби їхньої спільної з
позивачем сім'ї і являлись спільним
сімейним бюджетом. Гроші, які вона
отримувала при народженні другої
дитини йшли виключно на потреби дитини:
на придбання одягу, ліків, іграшок і
таке інше. Особисто на себе ці гроші
вона не витрачала і її особистою
власністю вони не являлись.
Відмовилась в частині поділу
мототехніки «AKIMOTO HANDSONE -4». Вказала, що
дійсно один із синів проживає з
відповідачем.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні
позов позивачки не визнав вказавши, що
не заперечує сплатити їй за все майно 12
000 грн., або передати позивачці
автомобіль з доплатою 1 000 грн. та
пояснив, що дійсно за час перебування у
шлюбі ним з позивачкою були придбані
деякі речі, проведені ремонтні роботи в
будинку, побудовані господарські
будівлі, однак на це було витрачено
значно менше коштів, ніж вказує
позивачка. На будівництво
використовувались будівельні
матеріали від розібраного старого
будинку придбаного ним у ОСОБА_10.
Будівельні роботи виконував він та
його батько. Житловий будинок АДРЕСА_1
належить йому на праві приватної
власності. Загалом, з урахуванням усіх
перелічених фактів, частка майна
позивачки у спільному майні подружжя,
за яку остання вимагає грошову
компенсацію становить 12 000грн. Також
вказав, що один із синів проживає разом
з ним.

Позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні
уточнив позовні вимоги зустрічного
позову та просив задовольнити їх
тільки в частині поділу отриманого
доходу від підприємницької діяльності
позивачки в сумі 27450 грн., в іншій
частині вимог зустрічного позову
відмовився

Рішенням Чернігівського районного
суду Запорізької області від 25 грудня
2013 року відмовлено ОСОБА_3 в
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4
про поділ майна, набутого у шлюбі.

Відмовлено ОСОБА_4 в задоволенні
зустрічного позову до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя, набутого у шлюбі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на недоведеність обставин,
що мають значення для справи, які суд
вважав встановленими;

невідповідність висновків суду
обставинам справи; неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення суду в частині відмову
в задоволенні її позовних вимог про
поділ майна, набутого за час проживання
у шлюбі, скасувати і ухвалити рішення,
яким повністю задовольнити її позовні
вимоги. В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

ОСОБА_4 рішення суду не оскаржив.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Відповідно
до ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відмовивши у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив з наступного.

Як встановлено судом і таке
вбачаєтьсчя з матеріалів справи,
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 23.01.1999 р., який розірвано 05.03.2013 р.
Від даного шлюбу мають двох малолітніх
дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
проживає з відповідачем, та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає з
позивачкою, про що також не
заперечували сторони в судовому
засіданні (а.с.11,12 т.1, 9т.2).

Будинок АДРЕСА_1 належить
відповідачеві ОСОБА_4 на підставі
договору дарування від 01.11.2002 р.,
позивачка проживала в даному будинку
без реєстрації (а.с.64 т.1).

Згідно п.23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р.
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» спільною
сумісною власністю подружжя можуть
бути: квартири, жилі і садові будинки,
земельні ділянки та насадження на них,
продуктивна і робоча худоба, засоби
виробництва, транспортні засоби,
грошові кошти, акції та інші цінні
папери, накопичення та майно.

Позивачка ОСОБА_3 просила поділити
спільне майно подружжя шляхом виплати
їй грошової компенсації за її частку в
спільному майні подружжя, яке
складається з вартості: будівельних
матеріалів, витрачених на прибудову до
житлового будинку, побудову двох
гаражів, колодязя, огорожі, дерев'яного
паркану, вбиральні, вартості виконаних
будівельних робіт, вартості
матеріалів на проведення ремонту в
будинку та вартості витрат на
проведення електроопалення.

Однак, з роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України, викладених в п.п.23,24
постанови від 21.12.2007 року №11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вбачається,
що до складу майна, яке підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи.

Судом встановлено, що будівельні
матеріали, грошові кошти які сплачені
за послуги по виконанню будівельних
робіт, відсутні на час розгляду справи.
Будівельні матеріали, використані на
проведення ремонту, будівлю споруд,
грошові кошти сплачені особам за
виконані роботи.

Крім того відповідно до листа ТОВ
«Національна експортно-правова група»,
вказано, що окремо визначити
вартість будівельних матеріалів
витрачених на прибудову до житлового
будинку, побудову двох гаражів,
колодязя, огорожі, дерев'яного паркану,
вбиральні, вартості матеріалів на
проведення ремонту в будинку
неможливо. Вартість будматеріалів
можливо визначити, як ринкову вартість
невід'ємних поліпшень нерухомості
(а.с.227, т.1).

Також, прибудована до будинку веранда з
тамбуром, два гаражі згідно технічного
паспорту на житловий будинок,
виготовленого КП «Імпульс»
Пологівської райради, визначені як
самочинні, оскільки збудовані без
відповідної дозвільної документації
на будівництво та не введені в
експлуатацію належним чином (а.с.67-69 т.1).

Згідно п.6 Постанови Пленуму ВСС
України від 30.03.2012 р. «Про практику
застосування судами ст.376 ЦК України»
право власності на самочинно збудовані
житлові будинки, будівлі, споруди, інше
нерухоме майно не набувають особи, які
здійснили це будівництво. Це майно не є
об'єктом права власності, воно не може
бути предметом поділу та встановлення
порядку користування в судовому
порядку; на нього не може бути звернено
стягнення за виконавчими документами,
у тому числі продаж його з прилюдних
торгів.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п.27 вищевказаної постанови Пленуму ВСС
України, розташовані на земельній
ділянці поряд із житловим будинком
господарсько-побутові будівлі й
споруди: гаражі, сараї, літні кухні тощо
відповідно до положень ст.ст.186,381 ЦК
України є приналежністю головної речі
(будинку). У зв'язку із цим положенням ч.5
ст. 376 ЦК України не є підставою для
визнання за власником такого житлового
будинку самостійного права власності
на самочинно побудовані
господарсько-побутові будівлі й
споруди, що були зведені після набуття
ним права власності на будинок чи
садибу.

В зв'язку з цим, суд правильно визначив,
щзо не може бути включено в перелік
майна, яке підлягає поділу, два гаражі,
прибудова до будинку, вбиральня.

Позивачка ОСОБА_3 просила також
виплатити грошову компенсацію з
вартості плити «Gorenje», кондиціонера
«Dekker», морозильної камери «Норд»,
мікрохвильової печі, автомобіля марки
ВАЗ-2105, автомобіля марки ВАЗ-21703,
причіпа ПВА 1, причіпа бортового
тентованого «Кремінь», кухонного
гарнітура, двох корів.

В судовому засіданні встановлено, що
одна із корів та автомобіль марки
ВАЗ-21703, причіп бортовий тентований
«Кремінь» належать на праві власності
батькові відповідача ОСОБА_9, тому
вказане майно не є спільною сумісною
власністю подружжя і поділу не
підлягає.(а.с.73, 77).

Відповідно до звіту з оцінки майна ТОВ
«Національна експортно-правова група»,
що діє на підставі Статуту і
Сертифікату суб'єкта оціночної
діяльності №13605/12, виданого Фондом
державного майна України 06.07.2012 р.,
ринкова вартість автомобіля ВАЗ-2105,
реєстраційний номер НОМЕР_3, 1985 року
випуску, бежевого кольору, кузов НОМЕР_2
станом на 08.10.2013 р. становить 10 780,00 грн.,
причіпа ПВА-1, реєстраційний номер
НОМЕР_1, 2006 року випуску, сірого кольору,
шасі НОМЕР_4 на цей же період становить 2
980,00 грн. (а.с. 229-244 т.1).

Однак, грошова компенсація за
автомобіль ВАЗ-2105 та причіпа ПВА-1, не
може судом стягнута з відповідача
відповідно до ст.71 СК, щодо обов'язкової
згоди одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду, чого
відповідачем не було зроблено.

Сторони в судовому засіданні не дійшли
згоди щодо вартості спірного майна,
побутової техніки, кухонного
гарнітура, корови. Позивачка
наполягала на виплаті їй грошової
компенсації відповідно до вказаних
нею в позові цін.

Відповідач вказав свої ціни, з якими не
погодилася позивачка.

Судом встановлено, що вартість
вищевказаного майна в позові
позивачкою вказана на час його
придбання та без належного
обґрунтування дійсної вартості всього
вище переліченого майна на час
розгляду справи, що протирічить
Постанові Пленуму Верховного Суду
України №11 від 21 грудня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» де вказано у
п.22, що поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК України
та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.

При розгляді справи суд,
задовольнив клопотання позивачки та
призначив товарознавчу експертизу
для визначення ринкової вартості
вищевказаного майна. Однак, позивачка
не надала експертам необхідну
інформацію відносно майна, яке
підлягало експертному дослідженню, в
зв'язку з чим не була визначена дійсна
вартість майна (а.с.218,220 т.1).

За таких обставин, позивачка будь-яких
доказів ринкової вартості: плити
«Gorenje», кондиціонера «Dekker», морозильної
камери «Норд», мікрохвильової печі,
кухонного гарнітуру, котла для
обігріву будинку (водонагрівач,
електроапарат), корови, на час розгляду
справи суду не подала, що
унеможливлювало вирішення судом
позову в частині їх поділу. Інші
клопотання про визначення ринкової
вартості спірного майна, позивачкою не
заявлялися.

Статтею 71 Сімейного кодексу України
визначено способи та порядок поділу
майна, що є об»єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Це поділ
майна в натурі, другий спосіб, це
присудження майна одному із
подружжя з покладенням на нього
обов"язку виплати другому з
подружжя компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності і третій спосіб, це розподіл
речей між подружжям з урахуванням
їх вартості і частки кожного із
подружжя у спільному майні.

Що стосується такого способу поділу
майна, як залишення одному з подружжя
спільно нажитого майна та присудження
іншому з подружжя грошової
компенсації, то Пленум Верховного Суду
України в п.25 зазначеної вище постанови
вказав, що вирішуючи питання про поділ
майна, що є об»єктом права спільної
сумісної власності подружжя, зокрема,
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5 ст.71
СК щодо обов»язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду.

Оскільки спірне майно є рухомим та
подільним, відповідач не погоджується
на виплату позивачці грошової
компенсації за її частку в цьому майні
та не вніс на депозитний рахунок
відповідної грошової суми, то суд
обгрунтвоано вважав за необхідне
відмовити позивачці в цій частині
позовних вимог.

Тим самим, доводи апелянта про
незаконність та необґрунтованість
рішення суду першої інстанції не
знайшли свого підтвердження доказами,
у зв'язку з чим не можуть бути прийняті
до уваги.

За таких обставин , судова колегія
приходить до висновку, що судом першої
інстанції з'ясовані всі обставини
справи, які мають істотне значення для
правильного вирішення спору, дана
належна оцінка письмовим доказам у
сукупності з доводами сторін, висновки
суду відповідають обставинам справи,
доводи, викладені у апеляційній скарзі,
аналогічні доводам позивачки ОСОБА_3 в
суді першої інастанції, не
спростовують висновки суду першої
інстанції, тому підстав для скасування
рішення немає.

Керуючись ст.ст.307,308,314,317 ЦПК України
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду
Запорізької області від 25 грудня 2013
року року у цій справі залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

судді: