Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 січня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА
Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В.,
ЧУЖІ Ю.Г.

при секретарях ПУДАК О.П.,
ГОЛІНКО А.М.

за участю сторін розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Ужгороді цивільну справу за позовом
приватного підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про відшкодування шкоди, завданої
працівником, за апеляційною скаргою ПП
ОСОБА_2 на рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 5 серпня 2013 р., -

в с т а н о в и л а :

ПП ОСОБА_2 24.04.2013 р. звернувся до суду із
зазначеним позовом до ОСОБА_3 і
вказував наступне. Відповідач з 02.04.2012
р. працював у позивача продавцем
непродовольчих товарів у магазині
«Адамс-М» в м. Мукачеві. 03.04.2012. р
сторони уклали договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність продавця. У період з 2
по 5 квітня і з 6 по 7 квітня 2013 р. під час
інвентаризації було виявлено нестачу
матеріальних цінностей (товарів) на
загальну суму 16159,68 грн., що
підтверджується документально.
Причину нестачі відповідач не пояснив,
відшкодовувати її не бажає, тому
посилаючись на норми Глави ІХ КЗпП
України щодо обов'язку відповідача
відшкодувати завдану шкоду в повному
обсязі позивач просив стягнути на його
користь 16159,68 грн. у відшкодування
шкоди, завданої при виконанні трудових
обов'язків, та покласти на відповідача
судові витрати.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду від 05.08.2013 р. у позові відмовлено.

Позивач порушує в апеляційній скарзі
питання про скасування рішення суду як
незаконного та про задоволення позову.
На його думку, суд першої інстанції
неправильно застосував норми
матеріального права і необґрунтовано
відмовив у позові, бо у роботодавця
були передбачені законом підстави для
покладення на відповідача повної
матеріальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення:
представника апелянта ПП ОСОБА_2
адвоката ОСОБА_4, який апеляцію
підтримав, відповідача ОСОБА_3 та його
представника адвоката ОСОБА_5, які
апеляцію не визнали, обговоривши
доводи сторін, дослідивши матеріали
справи, оцінивши докази в сукупності,
суд приходить до такого.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив з його
необґрунтованості та недоведеності.
Однак, погодитись із таким рішенням не
можна, оскільки своїх висновків суд
дійшов унаслідок неправильного
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права.

Встановлено, що 02.04.2012 р. ПП ОСОБА_2 уклав
із ОСОБА_3 і 06.04.2012р. належно
зареєстрував безстроковий письмовий
трудовий договір, відповідно до якого
відповідач з 02.04.2012 р. приступив до
роботи на посаді продавця
непродовольчих товарів у магазині
«Адамс-М» у м. Мукачеві із оплатою праці
1100,00 грн. щомісячно, час виконання
роботи був установлений з 8-00 до 17-00 із
двома вихідними днями на тиждень та із
можливістю зміни вихідних днів за
згодою сторін (а.с. 4).

Роботодавець і працівник уклали 03.04.2012
р. договір про повну матеріальну
відповідальність (а.с. 5-7), за умовами
якого:

працівник на підставі ст. 134 п. 1, ст. 135-1
КЗпП України прийняв на себе повну
матеріальну відповідальність за всі в
установленому порядку передані йому
під звіт товарно-матеріальні цінності
та кошти, а також за ті
товарно-матеріальні цінності й кошти,
що будуть надходити йому під звіт
протягом усього терміну дії цього
договору (п. 1);

працівник зобов'язується у
встановленому порядку та в установлені
терміни… подавати звітність про рух
товарно-матеріальних цінностей і
коштів, переданих йому під звіт (п. 2);

у випадку виявлення недостачі
переданих працівнику під звіт
товарно-матеріальних цінностей або
коштів…, знищення, пошкодження… з його
вини товарно-матеріальних цінностей,
він зобов'язується відшкодувати
недостачу коштів та заподіяну шкоду
товарно-матеріальним цінностям (п. 3);

розмір заподіяної шкоди визначається
за фактичними втратами на підставі
даних бухгалтерського обліку, виходячи
з балансової вартості (собівартості)
товарно-матеріальних цінностей за
вирахуванням зносу згідно з
установленими нормами; у разі
розкрадання, недостачі, знищення або
псування товарно-матеріальних
цінностей розмір шкоди визначається за
цінами, що діють за місцем роботи
працівника на день відшкодування шкоди
(п. 4);

списання з-під звіту працівника
вартості псування, пошкодження та
інших втрат товарів/матеріалів…
можливе лише за умови, що ці втрати
сталися не з вини працівника і тільки
якщо вони оформлені актом в
установленому порядку… (п. 6);

роботодавець зобов'язується створити
нормальні умови праці та виробничу
обстановку, що забезпечує збереження
прийнятих під звіт працівником
товарно-матеріальних цінностей та
коштів (п. 7). Посада відповідача
належить до тих, робота на якій
передбачає можливість укладення
договору про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність.

За результатами інвентаризації,
проведеної з 02.04. по 05.04.2013 р., складено
інвентаризаційний опис № 1
товарно-матеріальних цінностей на
02.04.2013 р., яким зафіксовано нестачу
товарно-матеріальних цінностей на суму
12704,43 грн. (батарейки, електроди,
шліфмашина, обприскувачі, штуцери і
т.п.) (а.с. 8-10). За результатами
інвентаризації, проведеної з 06.04. по
07.04.2013 р., складено інвентаризаційний
опис № 2 товарно-матеріальних
цінностей на 06.04.2013 р., яким зафіксовано
нестачу товарно-матеріальних
цінностей на суму 3455,25 грн. (шайби,
щітки, шатун і т.п.) (а.с. 11-12). Загальна
сума нестачі, що виведена роботодавцем
за двома описами і пред'явлена до
стягнення, становить 16159,68 грн.
Відповідач ОСОБА_3 відмовився
підписати описи, що стверджується
актами від 05.05.2013 р. і від 07.04.2013 р. (а.с. 13,
14).

Завданнями інвентаризації
товарно-матеріальних цінностей є,
зокрема, виявлення фактичної наявності
товарно-матеріальних цінностей,
установлення лишку або нестачі
цінностей шляхом зіставлення
фактичної наявності з даними
бухгалтерського обліку і в спірному
випадку про регулювання
інвентаризаційних різниць шляхом
взаємного заліку лишків і нестач
внаслідок пересортиці
товарно-матеріальних цінностей
однакового найменування і в тотожній
кількості за один і той же період не
йдеться.

Під час апеляційного розгляду справи
відповідач визнав, що за документами,
які відображають рух товару та
передачу їх під звіт продавцю (а.с. 75-158,
160-180), отримував товари, нестача яких
була зафіксована у квітні 2012 р.
Водночас, із аналізу та співставлення
інвентаризаційних описів і документів
щодо руху товару випливає наступне.

По семи товарних позиціях («ротор 183252» 1
шт. вартістю 649,00 грн.; «щітка 184007 (см
184044)» 2 шт. на суму 25,80 грн.;
«клиноподібний ремінь привідний,
довжина 90 см, для верстата» 1 шт.
вартістю 49,00 грн.; «ліска косильна d-3, 3
мм «зірочка» 32,1 м» вартістю 109,14 грн.;
«мінішліфувач ODWERK MIKROMOT 200 E» 1 шт.
вартістю 349,00 грн.; «ліхтар POLICE» 2 шт. на
суму 39,60 грн.; «шайба гумова 126968» 1 шт.
вартістю 8,20 грн.), по яких зафіксовано
нестачу, не підтверджено документально
прихід цього товару на загальну суму
1229,74 грн. Крім того, по опису № 1
зафіксовано нестачу 2-х
«швидкоз'єднувачів з клапаном, зовн. 3/8»
на загальну суму 39,00 грн., тоді як
підтверджено прихід лише 1 шт. цього
товару вартістю 19,50 грн. По опису № 2
зафіксовано нестачу 2-х «шайб гумових
126968» на загальну суму 16,40 грн., тоді як
підтверджено прихід лише 1 шт. цього
товару вартістю 8,20 грн., а також
підтверджено прихід лише 2-х шт. «щіток
SPARKY (MBA2050)» на загальну суму 70,00 грн. з
указаних в опису як наявних 10 шт. цих
щіток. Інших розбіжностей по товарах у
документах не виявлено.

З урахуванням наведеного, нестача саме
товарів відповідно до кількості і
найменувань товарних позицій та
вартості відсутніх товарів, що
зафіксовані в інвентаризаційному
описі № 1, становить по вартості 17725,86
грн., по інвентаризаційному опису № 2
нестача товарів аналогічно становить
по вартості 4421,60 грн., разом - 22147,46 грн.
Оскільки в інвентаризаційних описах
зафіксовано одночасно як нестачу одних
товарів, так і наявність інших товарів,
сума у 16159,68 грн., що пред'явлена до
стягнення, виникла як різниця між
загальною вартістю наявних та
відсутніх товарів і тому відображає не
вартість реальної нестачі товарів (що,
власне, є метою інвентаризації), а
тільки перевищення загальної вартості
відсутніх товарів певних найменувань
над загальною вартістю наявних товарів
тих же або інших найменувань виходячи з
номенклатури, кількості та вартості
товару на момент інвентаризації.
Загальна вартість нестачі зменшена на
вартість товарів, що були на момент
інвентаризації наявні. Отже, реальна
загальна вартість підтвердженої
нестачі за товарними позиціями на
момент інвентаризації становила 22147,46
грн.

Пред'явивши до стягнення суму нестачі у
меншому розмірі (16159,68 грн.), позивач на
власний розсуд розпорядився своїми
правами щодо предмета спору, суд
розглядає цивільну справу в межах
заявлених позивачем вимог, апеляційний
суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції (ст. 11 ч. 2, ст. 303 ч. 1 ЦПК
України).

За приписами КЗпП України, працівники
несуть у порядку, встановленому
законодавством, матеріальну
відповідальність за пряму дійсну
шкоду, заподіяну підприємству
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків (ст. 130 ч.ч. 1, 2);
власник зобов'язаний створити
працівникам умови, необхідні для
нормальної роботи і забезпечення
повного збереження дорученого їм
майна; працівники зобов'язані
бережливо ставитися до майна
підприємства і вживати заходів до
запобігання шкоди (ст. 131); працівники
несуть матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, у випадку, коли між
працівником і підприємством
відповідно до статті 135-1 цього Кодексу
укладено письмовий договір про взяття
на себе працівником повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей (ст. 134 ч.
1 п. 1); письмові договори про повну
матеріальну відповідальність може
бути укладено підприємством з
працівниками, які займають посади або
виконують роботи, безпосередньо
зв'язані із зберіганням, обробкою,
продажем (відпуском), перевезенням або
застосуванням у процесі виробництва
переданих їм цінностей (ст. 135-1); розмір
заподіяної підприємству шкоди
визначається за фактичними втратами,
на підставі даних бухгалтерського
обліку, виходячи з балансової вартості
(собівартості) матеріальних цінностей
за вирахуванням зносу згідно з
установленими нормами (ст. 135-3 ч. 1);
покриття шкоди у випадку повної
матеріальної відповідальності
провадиться шляхом подання власником
позову до суду (ст. 136 ч. 3).

Вищевикладені обставини в сукупності
приводять до наступних висновків. Факт
отримання відповідачем - продавцем
магазину товарів, нестачу яких було
виявлено у подальшому, у порядку,
передбаченому договором про повну
матеріальну відповідальність,
установлений, визнаний відповідачем і
сумнівів не викликає. Пояснення
представника апелянта про те, що раніше
документи про рух товарів не
подавалися, оскільки сам факт їх
отримання відповідачем не
заперечувався і спору з цього приводу
не було, узгоджується з матеріалами
справи, чого суд першої інстанції не
врахував та зробив висновок, який по
суті не відповідає обставинам справи.

Під час апеляційного розгляду справи
сторони визнали, що магазин, у якому
працював відповідач, зачинявся у
неробочий час, поряд із цим, до магазину
мав доступ позивач як його власник.
Колегія суддів не може погодитись із
доводами відповідача про
необґрунтованість позову з тієї
причини, що до майна, нестача якого
ставиться у вину, мав доступ його
власник.

По-перше, в силу положень ст.ст. 316-321 ЦК
України позивач на власний розсуд
здійснює право власності щодо свого
майна, в т.ч., на свій розсуд
використовує його (товари в магазині)
для здійснення підприємницької
діяльності і не може бути обмежений у
вільному доступі до нього, доводи
продавця, який не є власником майна, що
фактично заперечують для позивача
можливість реалізації права власності
у повному обсязі, не ґрунтуються на
законі.

По-друге, роботодавець створив
працівнику умови, необхідні для
нормальної роботи і забезпечення
повного збереження дорученого йому
майна, що працівником не спростовано.
Ті обставини, що одні товари були
виставлені на полицях магазину, а інші
зберігалися у допоміжних приміщеннях,
є загальновідомими, випливають із
специфіки організації торговельної
діяльності та не спростовують доводів
позову. Відповідач, заперечуючи позов
(а.с. 31-32), зазначав, що фактично працював
на трьох відділах: прокату, сервісу та
електроінструментів і вказував на
доступ до товару, окрім нього, лише
ОСОБА_2 Утім, рух товару в магазині був
оформлений і підтверджений
документально, тож відповідний облік
був забезпечений, що відповідачем теж
не спростовано. Укладаючи трудовий
договір та договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність, працівник реалізує
право на працю вільно, на свій розсуд і
окрім прав приймає на себе й обов'язки
та відповідальність за порушення умов
трудового і пов'язаних договорів,
зокрема, повинен виконувати доручену
йому роботу особисто, зобов'язаний
працювати чесно і сумлінно, своєчасно і
точно виконувати розпорядження
власника, додержувати трудової і
технологічної дисципліни, дбайливо
ставитися до майна власника, з яким
укладено трудовий договір (ст.ст. 2, 3, 5-1,
21, 30, 139 та ін. норми КЗпП України). З
наведеного у взаємозв'язку з
положеннями ст. 131 КЗпП України та
умовами договору про матеріальну
відповідальність випливає обов'язок
працівника із метою запобігання шкоді
та порушенню як своїх прав, так і прав
роботодавця, повідомити власника про
неналежний облік майна, неможливість
забезпечення схоронності прийнятого
майна, про відсутність умов для його
збереження, про створення умов для
втрати, псування, нестачі майна тощо,
якщо такі факти мають місце. За
відсутності відповідного реагування
власника працівник не позбавлений
права ставити питання про проведення
інвентаризації, про розірвання
трудового договору з підстав,
передбачених ст. 38 ч. 3 КЗпП України або
ставити питання про захист своїх прав у
інший передбачений законом спосіб. Між
тим, пропрацювавши до інвентаризації
один рік відповідач не ставив перед
власником питань, про які йдеться вище,
доказів про таке, як і про відсутність
умов для схоронності прийнятих
відповідачем товарів, у справі немає,
тож відповідні доводи і твердження є
голослівними, а відповідач без
будь-яких заперечень погоджувався на
умови праці і виконував умови
трудового договору. Доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60
ч. 4 ЦПК України).

За таких обставин, вимога роботодавця
про стягнення з відповідача коштів у
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємству внаслідок порушення
покладених на нього трудових
обов'язків, є обґрунтованою по суті,
оскільки факт заподіяння шкоди
працівником, а також наявність умов,
передбачених ст. 130 КЗпП України для
покладення на працівника матеріальної
відповідальності за шкоду (ст. 138 КЗпП
України), доведені. Доводи позивача
відповідачем у передбачений цивільним
процесуальним законом спосіб (ст.ст. 10,
11, 57-61 ЦПК України) не спростовані. Попри
це, заявлений позивачем до стягнення
розмір нестачі не є повністю доведеним,
позаяк із цієї суми підлягають
виключенню 1229,74 грн. як не підтверджені
прибутковими документами на товар,
нестачу якого зафіксовано.
Пред'явлення до стягнення суми, що є
істотно меншою від реальної нестачі
товару є правом позивача і прав
відповідача, який по суті не
спростовував суму позову, не порушує.

Відтак, на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 2-4 ЦПК
України апеляцію слід задовольнити
частково, рішення суду першої
інстанції скасувати, позов
задовольнити частково - у межах
доведеного та стягнути на користь
позивача з відповідача у відшкодування
шкоди, завданої при виконанні трудових
обов'язків, 14929,94 грн., у решті позову -
відмовити.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 2-4,
ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу приватного
підприємця ОСОБА_2 задовольнити
частково, рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 5 серпня 2013 р.
скасувати, позов приватного підприємця
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування
шкоди, завданої працівником,
задовольнити частково, стягнути на
користь приватного підприємця ОСОБА_2,
мешканця АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, з ОСОБА_3, мешканця
АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер
НОМЕР_2, у відшкодування шкоди, завданої
при виконанні трудових обов'язків, 14929,94
грн. (чотирнадцять тисяч сто дев'ятсот
двадцять дев'ять гривень 94 коп.). У решті
позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПП ОСОБА_2
у відшкодування сплаченого судового
збору 317,91 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів може бути оскар жене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді