Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н
Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року Красно армійський
міськрайонний суд Донецької області у
складі

головуючої - судді
Величко О.В.,

при секретарі
Харт А.О.

за участю представника позивача ОСОБА_2
ОСОБА_3

за участю представника відповідача

відділу Державної виконавчої служби

Красноармійського міськрайонного
управління

юстиції Донецької області
Колесник О.В.

за участю прокурора
Салія О.Т.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Красно
армійську цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до відділу Державної виконавчої
служби Красноармійського
міськрайонного управління юстиції
Донецької області, Управління
Державної Казначейської Служби
України у м. Красноармійськ Донецької
області про відшкодування моральної
шкоди, завданої неправомірними діями
посадової особи державного органу,-

В С Т
А Н О В И В :

22 серпня 2014 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовною заявою до
до відділу Державної виконавчої служби
Красноармійського міськрайонного
управління юстиції Донецької області,
Управління Державної Казначейської
Служби України у м. Красноармійськ
Донецької області про відшкодування
моральної шкоди, завданої
неправомірними діями посадової особи
державного органу. В обґрунтування
своїх позовних вимог вказав, що 19.05.2014
року старшим державним виконавцем ВДВС
Красноармійського МРУЮ Донецької
області Мінтус К.С. було внесено
подання до Красноармійського
міськрайонного суду подання з метою
застосування до нього юридичної
санкції у вигляді тимчасового
обмеження у праві виїзду за кордон у
зв'язку із нібито ухиленням від сплати
аліментів на користь ОСОБА_6 на
утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 в
розмірі 1/6 частини всіх видів
заробітку. Ухвалою Красноармійського
міськрайонного суду від 20.05.2014 року він
був тимчасово обмежений у праві виїзду
за кордон.

Ухвалою Апеляційного суду від 21.07.2014
року ухвала від 20.05.2014 року скасована, в
задоволенні подання державного
виконавця про обмеження його у виїзді
за кордон відмовлено.

Оскільки з 07.12.1998 року він жодного
разу не допустив свого обов'язку щодо
сплати аліментів та не має копійки
заборгованості, сплачував аліменти на
підставі особистої заяви, в той час як з
лютого 2011 року по теперішній час
виконавча служба так і не надіслала до
бухгалтерії ПАТ «ШУ «Покровське», де
він працює, виконавчий лист про
стягнення аліментів, він вимушений був
звернутися до Красноармійського
міськрайонного суду із заявою про
визнання дій державного виконавця
неправомірними.

Ухвалою Красноармійського
міськрайонного суду від 24.07.2014 року
його скаргу про визнання дій старшого
державного виконавця Мінтус К.С.
неправомірними в частині порушення нею
вимог ч. 1 ст. 6, ч. 1 абз. 1 ч. 2, п. 18 ч. 3 ст. 11,
п.1 ч. 3 ст. 30, ч.6 ст. 31 Закону України « Про
виконавче провадження», ст.. 6 Закону
України « Про порядок виїзду з України
і в» їзду в Україну громадян України»
задоволено у повному обсязі.

Неправомірні дії державного
виконавця негативно сказалися на його
душевному стані, на взаємовідносинах з
першою дружиною ОСОБА_6, на користь якої
провадилося відрахування. Він , як
людина, яка з 07.12.1998 року жодного разу не
допустила порушення свого обов»язку
щодо сплати аліментів, та не має
копійки заборгованості,повинен був
докласти зусилля для організації свого
життя, яке значно змінилося внаслідок
таких неправомірних дій. Враховуючи
ступень моральних страждань, просить
стягнути з держави в особі Управління
Державної Казначейської Служби
України в м. Красноармійськ моральну
шкоду, заподіяну неправомірними діями
старшого державного виконавця Мінтус
К.С. у розмірі 20000 грн.

Позивач в судове засідання не
з»явився, просив справу слухати за його
відсутності, за участю представника
ОСОБА_3

Представник відповідача Відділу
Державної виконавчої служби
Красноармійського міськрайонного
управління юстиції Донецької області в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав та пояснив, що 18.02.2011 року до
відділу державної виконавчої служби
Красноармійського міськрайонного
управління юстиції на примусове
виконання від ВДВС Димитрівського МУЮ
з надійшов виконавчий лист № 2-3088 від
12.08.2004 року про стягнення аліментів з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 на утримання
сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6
частини усіх видів доходів, але не менш
ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно, до її
повноліття, оскільки боржник
звільнився з Територіального
управління госпромнадзору та мешкає за
адресою : АДРЕСА_1, з відміткою про те, що
заборгованість станом на 01.02.2011 р.
відсутня. 22.02.2011 р. винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
копії якої направлено сторонам
виконавчого провадження. Оскільки
боржник не сповістив про нове місце
роботи та не повідомив про часткове
самостійне виконання рішення суду,
старшим державним виконавцем Мінтус
К.С. було спрямоване подання про
тимчасове обмеження виїзду за кордон
громадянина ОСОБА_2 до
Красноармійського міськрайонного
суду. Ухвалою суду від 20.05.2014 року
задоволені вимоги Державної
виконавчої служби про тимчасове
обмеження у праві виїзду за кордон
ОСОБА_2 Ухвалою Красноармійського
міськрайонного суду від 24.07.2014 року
скаргу ОСОБА_2 про визнання дій
державного виконавця протиправними
задоволено, визнано дії державного
виконавця неправомірними в частині
порушення вимог ч. 1 ст. 6, ч. 1 абз. 1 ч.2, п.
18 ч.3 ст.11, ч. 3 ст. 30, ч. 6 ст. 31 Закону
України « Про виконавче провадження»,
ст. 6 Закону України « Про порядок
виїзду з України і в»їзду в Україну
громадян України» від 21.01.1994 р.
Зазначила, що ухвала
Красноармійського міськрайонного суду
від 20.05.2014 року до прикордонної служби
відділом ДВС не направлялась, ніяких
заборон та перешкоджань щодо виїзду
позивача за межі України зі сторони
відділу ДВС не було. Оскільки діями ДВС,
за її думкою, не завдано моральної
шкоди позивачу, просила відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача
Управління Державної Казначейської
Служби України у м. Красноармійськ
Донецької області в судове засідання
не з»явився, просив справу слухати у їх
відсутність, просили в задоволенні
позовних вимог відмовити.

Представник Красноармійської
міжрайонної прокуратури в судовому
засіданні вважає, що, позовні вимоги, за
його думкою, не підлягають задоволенню,
оскільки позивачем не доведено факт
завдання йому моральної шкоди .
По-перше, погіршення взаємовідносин з
першою дружиною, на яке посилається
позивач, спростовується заявою ОСОБА_6
про те, що вона претензій до позивача не
має; по-друге, погіршення душевного
стану у зв»язку з можливістю зірванням
за планової відпустки, спростовується
матеріалами справи, з яких вбачається,
що позивач здійснив запланову подорож;
витрачання часу на апеляційну скаргу
та поїздки до апеляційного суду через
блокпости, ризикуючи станом здоров»я,
за їх думкою, взагалі не є моральна
шкода. Просили відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Суд, вислухавши сторони , з»ясувавши
обставини справи, приходить до
наступного.

Судом встановлено, що постановою від
22.02.2011 року відкрито виконавче
провадження за виконавчим листом № 2-3088
про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_6 аліментів в розмірі 1/6 частини
доходу на утримання сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1.( а.с. 37).

Ухвалою Красноармійського
міськрайонного суду від 20.05.2014 року
задоволені вимоги відділу Державної
виконавчої служби Красноармійського
міськрайонного управління юстиції про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
кордон громадянина України ОСОБА_2.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької
області від 21.07.2014 року ухвалу
Красноармійського міськрайонного суду
Донецької області від 20. 05 2014 року
скасовано. У задоволенні подання
старшого державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Красноармійського міськрайонного
управління юстиції Мінтус К.С. про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
кордон громадянина України ОСОБА_2
відмовлено ( а.с. 64-65)

Судом встановлено, що ухвалою
Красноармійського міськрайонного суду
від 24.07.2014 року скаргу ОСОБА_2 про
визнання дій державного виконавця
протиправними задоволено, визнано дії
державного виконавця неправомірними в
частині порушення вимог ч. 1 ст. 6, ч. 1
абз. 1 ч.2, п. 18 ч.3 ст.11, ч. 3 ст. 30, ч. 6 ст. 31
Закону України « Про виконавче
провадження», ст. 6 Закону України « Про
порядок виїзду з України і в»їзду в
Україну громадян України» від 21.01.1994 р.(
а. с. 66-68).

Відповідно до ст. 56 Конституції
України кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Частиною другою статті 1167 ЦК України
визначено перелік випадків
відшкодування моральної шкоди органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим, органом
місцевого самоврядування, фізичною або
юридичною особою, яка її завдала.
Зазначений перелік не є вичерпним,
оскільки пункт 3 статті передбачає
наявність інших випадків передбачених
законом.

Шкода, завдана фізичній або
юридичній особі незаконними рішеннями,
дією чи бездіяльністю органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування (
стаття 1173 ЦК України).

Відповідно до положень статті 11
Закону № 202/98-ВР « Про державну
виконавчу службу» шкода, заподіяна
державним виконавцем фізичним чи
юридичним особам під час виконання
рішення, підлягає відшкодуванню у
порядку, передбаченому законом, за
рахунок держави.

Статтею 23 ЦК України встановлено
право особи на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав та законних інтересів. Відповідно
до частини другої цієї статті моральна
шкода полягає: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров»я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв»язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів
їїсім»ї чи близьких родичів; 3) у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв»язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Оскільки, заявляючи позовні вимоги,
ОСОБА_2 посилався на завдання моральної
шкоди, яка полягала в перенесених
душевних і моральних стражданнях,
погіршення самопочуття у зв»язку з
протиправними діями державного
виконавця, то до спірних відносин
підлягає застосуванню положення
загального законодавства про моральну
шкоду, а саме: стаття 56 Конституції
України, статті 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України
та ст. 11 Закону України від 24.03.1998 року №
202/98-ВР « Про державну виконавчу
службу».

Звертаючись до суду з позовними
вимогами, позивач пов»язує факт
завдання моральної шкоди з
неправомірними діями посадової особи
відділу Державної виконавчої служби
міськрайонного управління юстиції -
старшого державного виконавця Мінтус
К.С., зокрема внесенням нею подання про
тимчасове обмеження позивача у праві
виїзду за кордон.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, що якої
встановлено ці обставини.

Дійсно, ухвалою суду від 24.07.2014 року
визнані неправомірними дії старшого
державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби в частині
порушення вимог ч. 1 ст. 6, ч. 1 абз. 1 ч.2, п.
18 ч.3 ст.11, ч. 3 ст. 30, ч. 6 ст. 31 Закону
України « Про виконавче провадження»,
ст. 6 Закону України « Про порядок
виїзду з України і в»їзду в Україну
громадян України» від 21.01.1994 р.( а.с. 66-68).

Разом з тим, суд зазначає, що така
форма процесуального документа, як
подання ,з яким звертається державний
виконавець до суду, жодним чином не
породжує юридичні наслідки.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України саме
на суд покладено функцію вирішення
питання про обмеження виїзду за межі
України.

Окрім того, як встановлено в
судовому засіданні, знаходячись на
відпочинку, позивач знав, що ухвала
суду від 20.05.2014 року про обмеження у
праві виїзду за кордон не набрала
законної сили .

До загальних підстав деліктної
відповідальності, які підлягають
обов»язковому з»ясуванню при
вирішення справи про відшкодування
моральної шкоди належать наявність
моральної шкоди, причинний зв»язок між
шкодою та протиправною поведінкою,
вина.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, на
яку посилається позивач, для настання
відповідальності, необхідно, щоб
посадова або службова особа спричинило
шкоду при здійсненні своїх повноважень
.

Оскільки в судовому засіданні
представником позивача не
підтверджений факт завдання йому
моральних страждань, незважаючи на той
факт, що ухвалою суду від 24.07.2014 року дії
державного виконавця визнано
протиправними, а внесення подання про
тимчасове обмеження громадянина у
праві виїзду за кордон до суду не
породжує юридичних наслідків, а є лише
підставою для прийняття відповідного
рішення суду з цього приводу, суд
приходить до висновку про
безпідставність заявлених позовних
вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 23, 1167, 1174 ЦК України, , ст.ст.
10,11,88,209,212,214-215 ЦПК України, суд-

В И Р І
Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
до відділу Державної виконавчої служби
Красноармійського міськрайонного
управління юстиції Донецької області,
Управління Державної Казначейської
Служби України у м. Красноармійськ
Донецької області про відшкодування
моральної шкоди, завданої
неправомірними діями посадової особи
державного органу відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Красноармійський міськрайонний суд
Донецької області протягом десяти днів
з дня його проголошення.Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: