Справа № 439/393/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року
м. Броди

Бродівський районний суд Львівської
області у складі головуючої судді
Бородійчук О.І., при секретарі Скорик
І.Б., розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по зобов'язанню,-

в с т а н о в и в :

05.03.2014 року до суду звернулася ОСОБА_3 як
представник ОСОБА_1, що діє на підставі
нотаріально засвідченої довіреності
від 11.01.2013 року, копію якої звірено з
оригіналом та долучено до матеріалів
справи (а.с. 14) з позовом, в якому просила
стягнути з відповідача ОСОБА_2 в
користь ОСОБА_1 64 020 гривень боргу по
зобов'язанню та 640,20 гривень сплаченого
судового збору.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 збільшила розмір
позовних вимог у зв»язку із зміною
курсу долара та просить стягнути з
відповідача 77 700 гривень.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов заперечив, просить суд відмовити
в його задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи,
з"ясувавши всі обставини у справі,
перевіривши їх доказами, суд вважає, що
позов слід задоволити.

Представник позивача стверджує, що 4
листопада 2010 року з адвокатом ОСОБА_2
було укладено угоду про захист та
надання правової допомоги ОСОБА_4. 26
січня 2011 року відповідачем ОСОБА_2
написано письмове зобов'язання
забезпечити при розгляді кримінальної
справи відносно ОСОБА_4 у Бродівському
районному суді призначення покарання,
яке не пов'язане з позбавленням волі.
Для позитивного вирішення даного
питання відповідач поставив умову про
передачу йому шести тисяч доларів США
ще до розгляду кримінальної справи в
суді. При цьому відповідач власноручно
написав зобов'язання, в якому вказав, що
у випадку невиконання зобов'язання
обіцяє повернути гроші в повному
обсязі. У цьому ж зобов'язанні
відповідач зробив записи від 26.01.2011
року про отримання трьох тисяч доларів
США та від 20.03.2011 року про отримання ще
трьох тисяч до ларів США. Однак, при
розгляді кримінальної справи ОСОБА_4
був засуджений до реальної міри
покарання, а саме до позбавлення волі.

ОСОБА_3 стверджує, що до завершення
розгляду справи в суді відповідач став
уникати зустрічі та розмови з нею, хоча
обіцяв, що ОСОБА_4 відпустять з-під
варти і що покарання не буде пов'язане
з реальним позбавленням волі. Вона
вважає, що взятого на себе зобов»язання
відповідач не виконав, тому має
повернути гроші.

На підтвердження цього представником
позивача представлено зобов»язання,
яке оглянуто в судовому засіданні і
копію долучено до матеріалів справи
(а.с. 4).

Відповідач не заперечує того, що 04.11.2010
року уклав угоду-доручення з ОСОБА_3,
якою зобов»язався надавати правову
допомогу на досудовому слідстві
ОСОБА_4. Згодом, а саме 11.01.2011 року уклав
таку ж саму угоду і з ОСОБА_1 про надання
правової допомоги тому ж ОСОБА_4 у тій
же кримінальній справі на досудовому
слідстві та в суді першої інстанції.
Він підтвердив, що в угоді-дорученні не
вказав суми гонорару, тому 27.07.2012 року
був притягнутий до дисциплінарної
відповідальності
Кваліфікаційно-дисциплінарною
комісією адвокатури Тернопільської
області. Також відповідач не заперечує
того, що власноручно написав
зобов»язання в присутності ОСОБА_1 і
отримав від нього гроші 26.01.2011 року та
20.03.2011 року.

Відповідач зазначає, що отримав 48 000
гривень від ОСОБА_1 як гонорар за
надання правової допомоги ОСОБА_4, що на
той час становило 6 000 доларів США.
Проте, з таким твердженням суд не
погоджується з наступних міркувань:

- факт передачі грошей в гривнях
заперечує представник позивача ОСОБА_3,
вона стверджує, що передавалися гроші
саме в доларах США;

- згідно письмового зобов»язання,
виконаного власноручно ОСОБА_2 (а.с. 4),
він отримав кошти від ОСОБА_1 шість
тисяч доларів США (по три тисячі
доларів США 26.01.2011 року та 20.03.2011 року);

- відповідач не представив суду
жодного доказу про те, що отримані
гроші є гонораром за правову допомогу.

Проаналізувавши зміст та форму
зобов»язання (а.с. 4), угоду-доручення
від 04.11.2010 року (а.с. 40), угоду-доручення
від 11.01.2011 року (а.с. 73), врахувавши
рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної
комісії адвокатури Тернопільської
області від 27.07.2012 року про притягнення
до дисциплінарної відповідальності
ОСОБА_2 за порушення ним вимог ст. 17
Правил адвокатської етики щодо
загальних вимог до змісту угоди про
надання правової допомоги (а.с. 5-7), суд
спростовує твердження ОСОБА_2 про те, що
він отримав гроші від ОСОБА_1 як
гонорар. Адже статтею 4 Правил
адвокатської етики (що діяли на час
правовідносин) визначено, що гонорар -
це передбачена угодою про надання
правової допомоги винагорода за
виконані адвокатом дії по наданню
правової допомоги. А статтею 17 цих же
Правил визначено, що в угоді має бути
зазначено розмір гонорару, порядок
його обчислення (фіксована сума,
погодинна оплата) і внесення
(авансування, оплата за результатом,
тощо).

Наведене дає суду підстави зробити
висновок про те, що ОСОБА_2 порушив
згадані вимоги Правил. Це ж
підтверджується і рішенням
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури від 27.07.2012 року (а.с. 5-7). Тому
немає підстав вважати, що зобов'язання
про отримання грошей від ОСОБА_1 в
розмірі 6 000 грн. пов'язане з наданням
правової допомоги ОСОБА_4 і є гонораром.

Зміст зобов'язання, вчиненого
власноручно відповідачем ОСОБА_2 чітко
вказує на те, що він взяв на себе
обов'язок домогтися звільнення судом
ОСОБА_4 від реального відбуття
покарання у вигляді позбавлення волі.
Єдиною умовою, якою передбачено згідно
з зобов'язанням не повернення ним
коштів ОСОБА_1 було те, щоб ОСОБА_4 до
закінчення розгляду кримінальної
справи не вчинив но вого злочину. Ця
умова виконана.

Не заслуговує уваги твердження
відповідача про те, що він не виконав
взятого на себе зобов'язання щодо
звільнення ОСОБА_4 від реального
відбуття покарання через те, що від
його послуг як захисника відмовився
підсудний ОСОБА_4 і тому він не зміг
взяти участі в останньому судовому
засіданні, адже в зобов'язанні не
йдеться про його участь чи неучасть у
судових засіданнях.

Статтею 509 ЦК України визначено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію. Згідно із
ст. 526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.

Наведене вище дає суду підстави
зробити висновок про те, що ОСОБА_2 взяв
на себе зобов'язання перед ОСОБА_1 про
те, що під час розгляду Бродівським
районним судом Львівської області
кримінальної справи про обвинувачення
ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 289 КК України він
доб'ється призначення підсудному
покарання, не пов'язаного з реальним
позбавленням волі. За це ОСОБА_2 отримав
від ОСОБА_1 6 000 доларів США (по три
тисячі 26.01.2011 року та 20.03.2011 року).
Взятого зобов'язання ОСОБА_2 не виконав,
так як ОСОБА_4 Бродівським районним
судом Львівської області 18.08.2011 року
засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України до
одного року семи місяців позбавлення
волі (а.с. 10-13).

Отже, ОСОБА_2 має повернути ОСОБА_1
отримані ним гроші в розмірі 77 700,00 грн.,
так як на час уточнення позовних вимог
комерційний курс купівлі-продажу
долара до гривні становив 12,95 -13,02 (а.с.
79).

Керуючись ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя
АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_1, виданий 22.11.2002
року Бродівським РВ УМВС України у
Львівській області на користь ОСОБА_1 77
700,00 гривень заборгованості по
зобов'язанню та 640,20 гривень судового
збору.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Бродівський районний суд Львівської
області шляхом подачі апеляційної
скарги в десятиденний строк з дня його
проголошення, а особами, які не були
присутні при проголошенні рішення в
той самий строк з часу отримання копії
цього рішення.

Суддя: О. І. Бородійчук