Справа №587/1967/13 Головуючий у суді у 1
інстанції - ЛинникНомер провадження
22-ц/788/116/14 Суддя-доповідач - Маслов
Василь. Олексійович. Категорія - 57
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

Головуючого - Маслова В. О.,

суддів - Лузан Л. В., Сибільової Л. О.,

з участю секретаря судового засідання -
Назарової О.М.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2,

на рішення Тростянецького районного
суду Сумської області від 05 грудня 2013
року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення суми авансу,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тростянецького районного
суду Сумської області від 05 грудня 2013
року позов ОСОБА_3 задоволено повністю.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь позивача
6000 грн. авансу за неукладеним
договором. Вирішено питання щодо
судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин справи,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким у позові ОСОБА_3
відмовити. При цьому зазначає, що
місцевий суд передчасно дійшов
висновку про правомірність вимоги та
наявність підстав для стягнення з неї
6000 грн. як авансу. Вказує, що сторони не
уклали договір купівлі-продажу будинку
з вини позивача, тому вказані кошти
повинні залишитися у неї. Також вважає
помилковим висновок суду про те, що 6000
грн. є авансом, а не завдатком, за
неукладеним договором.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_4, які підтримали
доводи апеляційної скарги, пояснення
ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_5, які
вважали рішення місцевого суду
правильним, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
місцевого суду залишенню без зміни,
виходячи з ч. 1 ст. 308 ЦПК України.

Як вбачається з розписки на а.с. 17, «…22
червня 2012 року ОСОБА_6 отримала 6000,00 грн.
(шість тис. гривень 00 коп.) від ОСОБА_3, у
зв'язку продажою будинку по АДРЕСА_1.
Гроші отримала в присутності двох
свідків: ОСОБА_7 паспорт НОМЕР_1 виданий
Тростянецьким РВ УМВС 4 лютого 2009 року,
ОСОБА_8 паспорт НОМЕР_2 виданий
Тростянецьким РВ УМВС 9 грудня 1999 року».

Згідно копії свідоцтва про зміну імені,
яка є на а.с. 21, ОСОБА_6 змінила прізвище
на ОСОБА_2

Відповідно свідоцтва про право на
спадщину за заповітом та витягу про
реєстрацію в Спадковому реєстрі, копії
яких є на а.с. 35 - 36, відповідачка є
власницею жилого будинку із
господарськими та побутовими
будівлями і спорудами у м. Тростянець
Сумської області по АДРЕСА_1.

З державних актів на землю, копії яких є
на а.с. 37 - 38, вбачається, що ОСОБА_2 є
власницею земельних ділянок для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд та ведення особистого
селянського господарства,
розташованих за вказаною адресою.

Як встановлено в судовому засіданні
місцевого суду, договір купівлі -
продажу вказаного домоволодіння
сторони не уклали в письмовій формі та
не посвідчили нотаріально у зв'язку із
небажанням відповідача укладати такий
договір на підставі усних попередніх
домовленостей між сторонами.

Позивач при цьому пояснив, що
поселившись з сім'єю у вказаний будинок
прийшов до висновку про
невідповідність ціни якості будинку, а
тому залишив його і придбав інший.
Наміру посвідчувати нотаріально
договір з відповідачкою він не має і
наполягає на поверненні авансу.

Згідно ч. 1 ст. 626 договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ст. 570 ЦК України
завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Рішення місцевого суду про стягнення
авансу відповідає вимогам вказаних
норм ЦК України, п. 3 ч. 3 ст. 1212, ст. 1213 ЦК
України про повернення безпідставно
набутого майна, оскільки нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
будинку сторони не укладали, а позивач
наполягає на поверненні йому суми
авансу. Доводи апеляційної скарги
задоволенню не підлягають, виходячи з
наступного.

На відміну від завдатку, аванс - це лише
спосіб платежу. Він не виконує
забезпечувальної функції, а виконує
функцію попередньої оплати. У разі коли
сторони лише домовилися укласти
договір, але відповідно його не
оформили, сплачені в рахунок виконання
договору платежі повертаються в тому
розмірі, в якому вони надавалися.
Оскільки в даному випадку договору
купівлі-продажу домоволодіння між
сторонами укладено не було, то сплачені
в рахунок виконання договору ОСОБА_3 6000
грн. авансу повинні бути повернуті в
тому розмірі, в якому вони
передавалися. Тому доводи апеляційної
скарги щодо неправомірності висновку
суду про правову природу переданих
грошей є необґрунтованими. Внесення
завдатку як способу забезпечення
виконання зобов'язання може мати місце
лише у випадку наявності зобов'язання,
тобто укладеного між сторонами
договору, яким визначено предмет та
істотні умови.

Посилання в апеляційній скарзі про
укладення договору купівлі продажу
будинку, не ґрунтуються на матеріалах
справи. Відповідачкою всупереч вимогам
ст. 60 ЦПК України не було надано ніяких
доказів, які б свідчили про укладення
сторонами договору купівлі - продажу
домоволодіння у належній формі за
попередніми домовленостями між
сторонами, викладеними у розписці на
а.с. 17.

Твердження апелянта про помилкове
посилання місцевого суду на постанову
Верховного Суду України від 25 вересня
2013 року № 6-82ц13 не може бути підставою
для скасування рішення суду. Суд першої
інстанції вірно визначився з
характером спірного правовідношення,
відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК
України застосував правову позицію
Верховного Суду України у подібних
правовідносинах, що викладена у
вказаній постанові.

За викладених обставин і фактів,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції з достатньою повнотою
з'ясував обставини справи, у
відповідності зі ст.212 ЦПК України дав
оцінку зібраним доказам і вирішив спір
у відповідності з законом, тому підстав
для задоволення скарги та скасування
рішення суду немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія
суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Тростянецького районного суду
Сумської області від 05 грудня 2013 року
залишити без змін.

Рішення місцевого суду і ухвала
апеляційного суду набрали законної
сили, але можуть бути оскаржені в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -