Справа № 344/5430/14-ц
Провадження № 2/344/2808/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

27 жовтня 2014 року
м.
Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді
Шамотайло О.В.,

секретаря
Устинської Н.С.

за участі представника позивача
ЗайдельІ.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду цивільну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс» до
ОСОБА_2 та приватного підприємства
«Кристал» про звернення стягнення на
заставне майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до
відповідачів про звернення стягнення
на заставне майно. Надалі позовні
вимоги сторона позивача уточнила та
просила вилучити зі змісту позовної
заяви вимоги до поручителя ПП
«Кристал», а з відповідача ОСОБА_2
позивач просив про звернення стягнення
на заставне майно.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між
АКБ «ТАС-Комерцбанк» (яке є
правонаступником ПАТ «Сведбанк») та
ОСОБА_2 було укладено кредитний
договір №000.00.035/08AV-3 від 02.02.2006р. на суму
45776,00 доларів США, які ОСОБА_2
зобов'язався повернути до 01.02.2011р. В п.2.1
зазначеного вище договору вказано, що
забезпеченням виконання по вказаному
договору є застава, а відповідно до п.
2.2 кредитного договору №000.00.035/08AV-3 від
02.02.2006р. вказано, що умови передачі
майна в заставу, звернення стягнення на
заставлене майно, регулюються чинним
законодавством України і Договором
застави, що укладається між Банком і
Позичальником (а.с. 6-7). При цьому в
позовній заяві позивач зазначив, що
заставодавець ОСОБА_2 передав в заставу
заставодержателю, яким є банк,
автомобіль Honda Pilot. Відомості про
заставу внесено до Державного реєстру
обтяжень рухомого майна (а.с. 50-53).
Отримання відповідачем коштів
підтверджується заявою на видачу
готівки №U406-23085 від 02.02.2006р. (а.с. 22).
Зобов'язання за договором позики не
виконано, кошти не повернуто (а.с. 8).
Просить в рахунок погашення
заборгованості звернути стягнення на
предмет застави, оскільки між ПАТ
«Свед Банк» та ТОВ «Вердикт Фінанс»
було укладено договір факторингу №11
від 02.02.2012р., за яким до останнього
перейшло права вимоги за вказаними
вище кредитними договорами (а.с. 9,23-26).

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, подавши до суду
заяву, за змістом якої заявлені вимоги
підтримала з мотивів, викладених в
позовній заяві, просила розглядати
даний спір у відсутності позивача та не
заперечила проти прийняття заочного
рішення.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, хоча про час і місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином. Від нього до суду не надійшло
заяви про розгляд справи за його
відсутності. За таких обставин, суд
вважає, що у даній цивільній справі
можна ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові докази, які надані
суду сторонами на обґрунтування їхніх
вимог та заперечень, з'ясувавши таким
чином фактичні обставини справи, а
також те, що спір між сторонами виник з
приводу неналежного виконання
зобов'язання за кредитним договором, у
зв'язку з чим позивач звернувся з
вимогою про звернення стягнення на
заставне майно.

Судом встановлено, що 02.02.2006 року між
АКБ «ТАС-Комерцбанк» (яке є
правонаступником ПАТ «Сведбанк») та
ОСОБА_2 було укладено кредитний
договір №000.00.035/08AV-3 від 02.02.2006р. на суму
45776,00 доларів США під 15% річних на строк
з 02.02.2006р. по 01.02.2011р. (а.с.6-7).

Отримання коштів підтверджується
заявою на видачу готівки №U406-23085 від
02.02.2006р. (а.с. 22).

Зобов'язання за договором позики не
виконано, кошти не повернуто та станом
на 15.05.2013р. за відповідачем наявна
заборгованість в сумі 370222,34 грн., що
підтверджується довідкою, виданою
позивачем (а.с. 8).

Відтак в обумовлений у договорі час та
в подальшому позичальник взяті не себе
зобов'язання з повернення коштів не
виконав. Зазначена обставина нічим не
спростована.

Для забезпечення виконання зобов'язань
по кредитному договору №000.00.035/08AV-3 від
02.02.2006р., в п.2.1 вище договору
передбачено, що забезпеченням
виконання по вказаному договору є
застава, а відповідно до п. 2.2
кредитного договору №000.00.035/08AV-3 від
02.02.2006р. вказано, що умови передачі
майна в заставу, звернення стягнення на
заставлене майно, регулюються чинним
законодавством України і договором
застави, що укладається між банком і
позичальником.

З долученого у судовому засіданні
договору застави від 02.02.2006 вбачається,
що даним договором забезпечується
виконання заставодавцем ОСОБА_2
основного зобов'язання по поверненню
заставодержателю АКБ «ТАС-Комерцбанк»
суми кредиту, сплати процентів за
користування ним, неустойки, штрафів,
іншої заборгованості, платежів і
санкцій, що передбачені та/або
випливають з основного зобов'язання. На
забезпечення основного зобов'язання
заставодавець передає в заставу
заставодержателю належне йому на праві
власності майно, а сааме автомобіль Honda
pilot, 2005 р.в., державний номер НОМЕР_1.
Договір застави посвідчено
нотаріально (а.с.115)

Відомості про заставу вказаного
автомобіля внесено до Державного
реєстру обтяжень рухомого майна (а.с.
50-53).

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно із ст.1046 ЦК України, за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідачем ОСОБА_2 зобов'язання за
договором позики не виконано, у
передбачений договором строк до 01.02.2011
заборгованість за кредитним договором
перед АКБ «ТАС-Комерцбанк» та його
правонаступником ПАТ «Сведбанк» не
погашено, а виконання зобов'язання за
вказаним кредитним договором
забезпечене нотаріально засвідченим
договором застави транспортного
засобу.

За ч.1 ст.546 ЦК України, виконання
зобов'язання може забезпечуватись
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Згідно до ст.572 ЦК України, в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленного
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Отже, у зв'язку з невиконанням
ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним
договором, у ПАТ «Сведбанк» як
правонаступника АКБ «ТАС-Комерцбанк»
виникло право звернення стягнення на
предмет застави - автомобіль
автомобіль Honda pilot, 2005 р.в., державний
номер НОМЕР_1 у рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№000.00.035/08AV-3 від 02.02.2006р на суму 370222,34 грн.

02.02.2012 ПАТ «Сведбанк», яке виступає
правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в
свою чергу виступає правонаступником
АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «Вердикт
Фінанс» уклали договір факторингу №11,
за яким клієнт ПАТ «Сведбанк»
відступив факторові ТОВ «Вердикт
Фінанс» свої права вимоги
заборгованості по кредитних договорах
від боржників, зазначених у Реєстрі
заборгованості боржників, а фактор
набуває права вимоги такої
заборгованості від боржників. Разом з
відступленням права вимоги фактору
переходять всі пов'язані з ними права,
зокрема, права грошової вимоги щодо
нарахованих та несплачених боржниками
процентів, комісій, штрафних санкцій та
інших обов'язкових платежів. Крім того,
разом з відступленням права вимоги
заборгованості згідно з цим договором
ПАТ «Сведбанк» відступив факторові ТОВ
«Вердикт Фінанс» права за договорами
забезпечення, про що сторони одночасно
підписують договір про відступлення
права вимоги за договорами
забезпечення (а.с.116-119).

Відповідно до витягу з Реєстру
заборгованостей боржників, ПАТ
«Свердбанк» відступив ТОВ «Вердикт
Фінанс» право вимоги заборгованості до
боржника ОСОБА_2 за кредитним
договором №000.00.035/008AV-3 від 02.02.2006 на суму
370222,34 грн. (а.с.9).

Як вбачається зі змісту ст.1077 ЦК
України, за договором факторингу
(фінансування під відступлення права
грошової вимоги) одна сторона (фактор)
передає або зобов'язується передати
грошові кошти в розпорядження другої
сторонни (клієнта) за плату, а клієнт
відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Відповідно до ч.1 ст.1082 ЦК України,
боржник зобов'язаний здійснити платіж
факторові за умови, що він одержав від
клієнта або фактора письмове
повідомлення про відступлення права
грошової вимоги факторові і в цьому
повідомленні визначена грошова вимога,
яка підлягає виконанню, а також
названий фактор, якому має бути
здійснений платіж.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Позивач звернувся з позовом про
звернення стягнення у рахунок
погашення заборгованості на предмет
застави, в той же час не надав суду
жодного доказу щодо наявності у нього
права вимоги до ОСОБА_2 за договором
застави.

З договору факторингу №11 від 02.02.2012 та
витягу з Реєстру заборгованостей
боржників за цим договором, вбачається,
що ПАТ «Сведбанк» відступив факторові
ТОВ «Вердикт Фінанс» свої права вимоги
заборгованості по кредитному договору
№000.00.035/008AV-3 від 02.02.2006 на суму 370222,34 грн.
від боржника ОСОБА_2, зазначеного у
Реєстрі заборгованості боржників, а
фактор набував права вимоги вказаної
заборгованості.

Вказаним договором факторингу
передбачено також, що ПАТ «Сведбанк»
відступив факторові ТОВ «Вердикт
Фінанс» права за договорами
забезпечення, про що сторони одночасно
підписують договір про відступлення
права вимоги за договорами
забезпечення (абз.2 і 3 п.2.2. договору).

При цьому у п.2.4 договору факторингу
вказано, що перехід від клієнта ПАТ
«Сведбанк» до фактора ТОВ «Вердикт
Фінанс» права вимоги за договорами
забезпечення відбувається в момент
укладення правочину щодо відступлення
права вимоги за договорами
забезпечення.

Судом установлено, що ПАТ «Сведбанк»
передано фактору ТОВ «Вердикт Фінанс»
право грошової вимоги до ОСОБА_2 -
стягнення заборгованості по
кредитному договору №000.00.035/008AV-3 від
02.02.2006 на суму 370222,34 грн.

В той же час, суду не надано жодного
доказу щодо передання ПАТ «Сведбанк»
фактору ТОВ «Вердикт Фінанс» права
вимоги за договором застави
транспортного засобу, укладеним 02.02.2006
між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2
Договором факторингу №11 від 02.02.2012
передбачено, що право вимоги за
договором забезпечення, яким є договір
застави, переходить до ТОВ «Вердикт
Фінанс» в момент укладення правочину
щодо відступлення права вимоги за
договорами забезпечення.

Договору відступлення права вимоги за
договорами забезпечення між ПАТ
«Свердбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс»,
предметом якого було б передання ТОВ
«Вердикт Фінанс» права вимоги до
ОСОБА_2 за договором застави від 02.02.2006,
суду не надано.

Таким чином, з наданих доказів судом не
встановлено наявність права вимоги ТОВ
«Вердикт Фінанс» за договором застави
транспортного засобу, укладеним 02.02.2006
між ОСОБА_2 та АКБ «ТАС-Комерцбанк».

Також суду не надано доказів того, що
боржник ОСОБА_2 одержав від ПАТ
«Сведбанк» як правонаступника АКБ
«ТАС-Комерцбанк» або ТОВ «Вердикт
Фінанс» письмове повідомлення про
відступлення права грошової вимоги
факторові і в цьому повідомленні
визначена грошова вимога, яка підлягає
виконанню, а також названий фактор,
якому має бути здійснений платіж, що є
необохідною умовою виникнення
обов'язку боржника знійснення платежу
факторові згідно ч.1 ст.1082 ЦК України.

За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно ст. 179 ЦПК України предметом
доказування під час судового розгляду
є факти, які обґрунтовують заявлені
вимоги чи заперечення або мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропуску строку позовної давності
тощо) і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення. Для
встановлення у судовому засіданні
фактів, зазначених у частині першій
цієї статті, досліджуються показання
свідків, письмові та речові докази,
висновки експертів.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Так як позивачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
вимог позову, то підстави для його
задоволення відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

На підставі наведеного, відповідно до
ст.124 Конституції України, ст.ст. 11, 15, 16,
526, 546, 572, 1046 - 1050, 1077-1082 ЦК України,
керуючись ст.ст. 11,57,58, 60, 88, 179, 209, 212-215, 218,
224-233 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене в
загальному порядку, встановленому
Цивільним процесуальним кодексом
України. У цьому разі строк на
апеляційне оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених
статтею 294 ЦПК України, залишається без
розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Повний текст рішення виготовлений
31.10.2014 року.

Суддя
О.В.
Шамотайло