АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц/790/6273/14 Справа: №
643/9604/14-ц Категорія: «право власності»
Головуючий 1 інстанції:
Сугачова О.О. Доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року
м. Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого: судді
Піддубного Р.М.,

суддів: Тичкової
О.Ю., Малінської С.М.,

при секретарі:
Новокщоновій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє
в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, на
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 05 серпня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
визначення порядку користування
житловим приміщенням, -

встановила:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом, в обґрунтування якого
зазначила, що на підставі договору
купівлі-продажу від 29 січня 2007 року їй
та відповідачці ОСОБА_2 на праві
власності належить по ? частині
квартири АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що
ОСОБА_2, яка є неповнолітньою,
комунальні послуги не сплачує, з
приводу порядку користування
житловими приміщеннями між ними
виникають конфлікти, ОСОБА_3 просила
встановити порядок користування
вказаною квартирою, виділивши їй у
користування житлову кімнату літ. « 2»,
площею 11,9 м2 та житлову кімнату літ. «
6», площею 12,9 м2, залишивши коридор,
кухню, вбиральню та санвузол у
загальному користуванні
співвласників.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 05 серпня 2014 року позов
задоволено. Визначено порядок
користування квартирою АДРЕСА_1 у м.
Харкові шляхом виділення у
користування ОСОБА_3 кімнати літ. « 2»,
площею 11,9 м2 та кімнати літ. « 6», площею
12,9 м2. Коридор, кухню, вбиральню та
санвузол залишено у загальному
користуванні співвласників.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просила рішення
змінити, визначити порядок
користування квартирою АДРЕСА_1 в м.
Харкові, надавши ОСОБА_3 у користування
кімнату лат. « 2», площею 11,9 м2 та лоджію,
вхід до якої здійснюється із цієї
кімнати, кімнату літ. « 6», площею 12,9 м2,
залишивши в користуванні ОСОБА_2
кімнату літ. « 3», площею 11,3 м2 з лоджію,
кімнату літ. « 4», площею 17,1 м2 з лоджію,
у загальному користуванні залишити
коридор, кухню та сполучену вбиральню.

ОСОБА_3 апеляційну скаргу ОСОБА_1
визнала, не заперечувала проти її
задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з'явилися, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про наявність підстав
для задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, які є співвласниками квартири
АДРЕСА_2, не дійшли згоди про порядок
володіння та користування спільним
майном, а тому такий порядок має бути
визначений судом шляхом виділення у
користування позивачки житлових
кімнат кімнати літ. « 2» та літ. « 6», із
залишенням коридору, кухні, вбиральні
та санвузла у загальному користуванні
співвласників.

Проте повністю погодитись з такими
висновками суду першої інстанції не
можна з наступних підстав.

Судовим розглядом установлено, що на
підставі на підставі договору
купівлі-продажу від 29 січня 2007 року
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частинах на
праві власності належить
чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 1 ст. 356, ч.ч. 1 -3 ст. 358 ЦК
України власність двох чи більше осіб
із визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю. Право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою. Співвласники можуть
домовитися про порядок володіння та
користування майном, що є їхньою
спільною частковою власністю. Кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. У разі
неможливості цього він має право
вимагати від інших співвласників, які
володіють і користуються спільним
майном, відповідної матеріальної
компенсації.

Відповідно до п.14 постанови Пленуму
Верховного Суду від 25 грудня 1995 (зі
змінами, внесеними постановою від
25.05.1998) №15 «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності» квартира, яка є
спільною сумісною чи спільною часткою
власності, на вимогу учасника
(учасників) цієї власності підлягає
поділу в натурі, якщо можливо виділити
сторонам ізольовані жилі та інші
приміщення із самостійними виходами,
які можуть використовуватись як окремі
квартири або ті, які можна
переобладнати в такі квартири. У
протилежному випадку може бути
встановлено порядок користування
приміщенням квартири, якщо про це
заявлено позов.

Як убачається із матеріалів справи,
квартира АДРЕСА_1 складається з
чотирьох житлових кімнат: літ. « 2»
площею 11,9 м2 з лоджію, літ. « 6» площею 12,9
м2, літ. «3» площею 11,3 м2 з лоджію, літ. «
4» площею 17,1 м2, а також кухні, вбиральні
(сполученої), коридору.

Звернувшись до суду з позовом про
визначення порядку користування
квартирою, ОСОБА_3 просила виділити їй у
користування житлові приміщення
загальною площею 24,8 м2 в квартирі,
загальна житлова площа якої становить
53,2 м2, тобто на 1,8 м2 менше, ніж припадає
на її частку у праві власності.

Враховуючи процесуальне ставлення
відповідачки до заявлених ОСОБА_3
вимог, яка фактично позов визнала та не
заперечувала проти виділення
позивачці у користування житлових
кімнат літ. « 2» та літ « 6», суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про задоволення позову в цій
частині.

Разом з тим, з метою остаточного
вирішення цивільно-правового спору,
колегія суддів вважає за необхідне
рішення суду змінити, доповнивши його
висновками про виділення у
користування позивачці також лоджії,
вхід до якої здійснюється з кімнати
літ. « 2», а також про виділення у
користування ОСОБА_2 житлової кімнати
літ. « 3» площею 11,3 м2 з лоджією та
кімнати літ. « 4», площею 17,1 м2 з лоджією.

Крім того, ухвалюючи рішення про
залишення у загальному користування
співвласників квартири вбиральні та
санвузла, суд першої інстанції не
звернув уваги на те, що відповідно до
технічного паспорту від 02 листопада 2006
року до складу квартири входить лише
вбиральня (сполучена), площею 3,8 м2, а
приміщення з назвою «санвузол»
квартира не має.

За таких обставин апеляційна скарга
ОСОБА_1, яка діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_2 підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції зміні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє
в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2,
задовольнити.

Рішення Московського районного
суду м. Харкова від 05 серпня 2014 року
змінити.

Визначити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1 в м. Харкові,
виділивши ОСОБА_3 у користування
кімнату літ. « 2» площею 11,9 м2 з лоджією
та кімнату літ. « 6», площею 12,9 м2.

ОСОБА_2 виділити у користування
кімнату літ. « 3» площею 11,3 м2 з лоджією
та кімнату літ. « 4», площею 17,1 м2 з
лоджією.

В абзаці третьому резолютивної
частини рішення слова «санвузол» та
«лоджію» - виключити, після слів
«вбиральню» доповнити словами
«(сполучену) літ. « 11» площею 3,8 м2».

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді