Справа № 288/64/14-ц
Провадження № 2/288/98/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року
смт.
Попільня

Попільнянський районний суд
Житомирської області в складі:

головуючого судді - Сікан В. М.,

при секретарі - Дашинській Н.Є.

з участю відповідачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Попільня Житомирської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа -
Попільнянський райсектор УДМС України
у Житомирській області про визнання
таким, що втратив право власності на
житловий будинок; позбавлення права
користування житловим приміщенням;
витребування оригіналів
правовстановлюючих документів та
зняття з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою в якій вказує, що 10.07.1997 року
нотаріусом Попільнянської державної
нотаріальної контори Житомирської
області посвідчено за № 1447 свідоцтво
про право його брата, ОСОБА_4, на
спадщину, до складу якого входив
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1
згідно рішення Попільнянського
районного суду Житомирської області
від 16.10.2012 року. Відповідно до
вищезазначеного рішення суду, право
власності брата позивача - ОСОБА_4 на
житловий будинок встановлено, тому
відповідно до ч. З ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ. Дане рішення
набрало законної сили, оскільки не було
оскаржено, а тому право брата позивача
ОСОБА_4 на вказаний житловий будинок
встановлено та ніким не оспорюється.
ОСОБА_4 з 1972 року знаходився на обліку в
психіатра Попільнянської лікарні. З 2008
року він перебував у
психоневрологічному інтернаті з
Діагнозом «шизофренія», що вказує на
те, що особа не могла у повній мірі
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними. Дані обставини також
були зазначені Попільнянським
районним судом у рішенні від 16.10.2012
року.

27.05.2009 року громадянка ОСОБА_5
приїхала до ОСОБА_4 у Новоборівський
психоневрологічний інтернат та
оформила довіреність на своє ім'я на
продаж належного ОСОБА_4 житлового
будинку та прилежної земельної
ділянки. Зазначену довіреність було
оформлено нотаріусом
Володарсько-Волинського районного
нотаріального округу.

В подальшому на підставі даної
довіреності ОСОБА_5 уклала договір
купівлі-продажу від 13.06.2009 p., за яким
продала своєму синові ОСОБА_1,
відповідачу по справі, житловий
будинок, належний ОСОБА_4 на праві
власності.

У цей час, ОСОБА_1 за адресою
житлового будинку зареєстрував своє
місце проживання та місце проживання
свого неповнолітнього сина ОСОБА_2, 1997
року народження. Дані обставини
підтверджуються довідкою від 23.10.2013 р.
№ 718 Попільнянської сільської ради
Попільнянського району Житомирської
області, виданою на підставі запису у
господарській книзі № 9 за 2011-2015 pp.
Відповідно до ч.2 ст.39 ЦПК України,
права, свободи та інтереси
неповнолітніх осіб віком від
чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а
також осіб, цивільна дієздатність яких
обмежена, можуть захищати у суді
відповідно їхні батьки, усиновлювачі,
піклувальники чи інші особи, визначені
законом.

16.10.2012 року Попільнянським районним
судом Житомирської області було
вирішено: визнати недійсною
довіреність, видану 27.05.2009 року ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на продаж належного ОСОБА_4
житлового будинку АДРЕСА_1 визнати
недійсним договір купівлі-продажу
житлового будинку з господарськими
будівлями АДРЕСА_1 укладений 13.06.2009р.;
визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
розміром 0,5018 га, розташованої у АДРЕСА_1
укладений 04.02.2010 p.; витребувати з чужого
незаконного володіння ОСОБА_1
зазначений будинок та земельну
ділянку.

Іншими словами, судом було
встановлено незаконність права
власності ОСОБА_1 щодо житлового
будинку та позбавлено ОСОБА_1 права
власності на житлове приміщення.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_4 помер. 13.09.2013
року позивач став власником
зазначеного житлового будинку, що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину за законом та випискою з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності.

За ст. 317 ЦК України - виключно
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном, а ст. 321 цього ж Кодексу
визначає, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні. Право
власника вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном
передбачено ст. 391 ЦК України.

Керуючись змістом ч. 1 ст. 16 ЦК
України позивачу надано право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Відповідно до ч.І ст. 156 ЖК України з
урахуванням положень ст. 405 ЦК України
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
рішення власника.

Аналіз наведених вище норм
цивільного та житлового законодавства
України дає підстави для висновку про
те, що у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном власник має
право вимагати усунення відповідних
перешкод, у тому числі шляхом звернення
до суду за захистом свого майнового
права, зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону
України від 11 грудня 2003 року "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні" зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється відповідно до судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення її померлою.

Таким чином, як випливає із указаної
норми, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду про зокрема
позбавлення права власності на житлове
приміщення або позбавлення права
користування житловим приміщенням.

Виходячи з того, що Закон України від
11 грудня 2003 року "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" є спеціальним
нормативно-правовим актом, який
регулює правовідносини, пов'язані із
зняттям з реєстрації місця проживання,
вбачається, що положення ст. 7 цього
Закону підлягають застосуванню до усіх
правовідносин, виникнення, зміна чи
припинення яких пов'язані з юридичним
фактом зняття з реєстрації місця
проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, позивач як
власник має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема, шляхом
зняття особи з реєстрації місця
проживання, пред'явивши разом з тим
одну із таких вимог: 1) про позбавлення
права власності на житлове приміщення;
2) про позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про виселення;
4) про визнання особи безвісно
відсутньою; 5) про оголошення фізичної
особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства (ст.ст. 156 ЖК України; ст.
405 ЦК України).

Стаття 405 ЦК України встановлює, що
лише члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є
членами сім'ї позивача та членами сім'ї
покійного ОСОБА_4, відсутні будь-які
документи, що підтверджували б таку
сімейну спорідненість.

ОСОБА_1 було позбавлено права
власності на житловий будинок рішенням
суду від 16.10.2012 року, зокрема визнано
підстави права власності недійсними та
вирішено витребувати з чужого
незаконного володіння ОСОБА_1 житловий
будинок. Отримання позивачем права
власності на житловий будинок на
підставі спадкування є законною
підставою набуття права власності
відповідно до ст. 328 ЦК України.

Позивачем як дійсним власником та
ОСОБА_4 за його життя не надано права
користування житловим будинком
ОСОБА_1, жодних дійсних договорів з
ОСОБА_1 ні ОСОБА_4 та позивачем не
укладалося, тому користування
зазначеними особами житловим будинком
є безпідставним та таким, що суперечить
закону.

Наявність записів про реєстрацію
місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2
свідчить про користування останніми
житловим будинком, належним позивачу
на праві власності, з грубим порушенням
норм чинного законодавства.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 фактично ніколи не проживали за
адресою житлового будинку АДРЕСА_1 а
проживають з матір'ю ОСОБА_2. - ОСОБА_5 за
адресою: АДРЕСА_2 тому питання щодо
позбавлення права користування
житловим будинком та щодо
неповнолітньої особи ОСОБА_2 слід
вирішувати з урахуванням даної
інформації.

Наявність правовстановлюючих
документів у відповідачів дала їм
змогу зареєструватися за адресою
будинку позивача АДРЕСА_1. Їх
законність була оскаржена у судовому
порядку, проте за допомогою них
відповідачі можуть знову порушити
право власності позивача,
зареєструвавши інших осіб, через це їх
витребування у судовому засіданні є
край необхідним.

При оформленні права на спадщину
відповідачі відмовлялися надати
оригінали правовстановлюючих
документів, що змусило позивача
захищати своє право через його
визнання у судовому порядку, що
підтверджується рішенням та ухвалами
про виправлення помилки .

Позивач просить: визнати ОСОБА_2.
таким, що втратив право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1
Попільнянського району, Житомирської
області. Позбавити ОСОБА_1 та ОСОБА_2
права користування даним житловим
будинком. Витребувати у ОСОБА_1
оригінали правовстановлюючих
документів на право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 та прилеглі
земельні ділянки загальною площею 0,5018
га, а саме: договір купівлі-продажу
житлового будинку, посвідчений
приватним нотаріусом Попільнянського
районного нотаріального округу
Житомирської області 13 червня 2009 року;
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, посвідчений приватним
нотаріусом Попільнянського районного
нотаріального округу Житомирської
області 04 лютого 2010 року; державний акт
ЯИ № 227135 на право власності на земельну
ділянку; державний акт ЯИ N2 227136 на право
власності на земельну ділянку.
Зобов'язати Попільнянський райсектор
УДМС України у Житомирській області
зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_6
та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1

Позивач та його представник в
судове засідання не з'явилися, надали
до суду заяви в яких просили справу
слухати у їх відсутність, позовні
вимоги підтримують і просять
задоволити їх в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому
засіданні позовні вимоги визнав
частково.

Відповідач ОСОБА_2 в одному із
судових засідань позовні вимоги не
визнавав і заперечував щодо їх
задоволення.

Представник третьої особи -
Попільнянського районного сектору
Управління Державної міграційної
служби в Житомирській області в судове
засідання не з'явився, надав до суду
заяву в якій просив справу слухати у
його відсутність.

Суд, вислухавши відповідачів,
дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню, з
наступних підстав:

Позивач ОСОБА_3 є інвалідом першої
групи і потребує постійного
стороннього догляду, що
підтверджується копією довідки до акта
огляду МСЕК серії 10 ААА № 813883.

Відповідно до довідки № 718 від
23.10.2013 року виданої Попільнянською
сільською радою Попільнянського
району Житомирської області, згідно
погосподарської книги № 9 за 2011-2015 роки
за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані:
ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Згідно договору купівлі - продажу
житлового будинку від 13.06.2009 року та
договору купівлі - продажу земельної
ділянки від 04.02.2010 року, посвідчених
приватним нотаріусом Попільнянського
районного нотаріального округу
Житомирської області ОСОБА_7, ОСОБА_5
від імені ОСОБА_4, на підставі
довіреності від 27.05.2009 року,
посвідченої ОСОБА_8 приватним
нотаріусом Володарсько - Волинського
районного нотаріального округу
Житомирської області, продала ОСОБА_1
житловий будинок з господарськими
будівлями розташований в АДРЕСА_1 та
земельну ділянку розміром 0.5018 га,
розташованої в АДРЕСА_1

Як вбачається з рішення
Попільнянського районного суду
Житомирської області від 16.10.2012 року
визнано недійсною довіреність, видану
27.05.2009 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 на продаж
належного ОСОБА_4 житлового будинку з
приналежною до нього земельною
ділянкою площею 0,51 га.; визнано
недійсним договір купівлі-продажу
житлового будинку з господарчими
будівлями, укладений 13.06.2009 року;
визнано недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
розміром 0,5018 га., укладений 04.02.2010 року
та витребувано із чужого незаконного
володіння ОСОБА_1 будинок з
господарськими будівлями АДРЕСА_1 та
земельну ділянку розміром 0, 5018 га,
розташованої у АДРЕСА_1

Згідно Державних актів на право
власності на земельні ділянки серії ЯИ
№ 227135 та серії ЯИ № 227136 від 18.01.2010 року,
ОСОБА_4 був власником земельних ділянок
площею 0,2500 га та площею 0,2518 га, які
розташовані в АДРЕСА_1 цільове
призначення яких - для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд і для
ведення особистого селянського
господарства.

Як вбачається з рішення
Попільнянського районного суду
Житомирської області від 05.08.2013 року
визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, право
власності : - на земельну ділянку площею
0,2518 га, цільове призначення - для
ведення особистого селянського
господарства, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер -
:02:003:0017; - на земельну ділянку
площею 0,2500 га, цільове призначення - для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер -
:02:003:0018.

Згідно ухвали Попільнянського
районного суду Житомирської області
від 23.10.2013 року виправлено описку в
рішенні Попільнянського районного
суду Житомирської області від 05 серпня
2013 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до Попільнянської сільської
ради Попільнянського району
Житомирської області, третя особа:
Відділ Держземагенства у
Попільнянському районі Житомирської
області про визнання права власності у
порядку спадкування за законом, а саме:
вказавши Кадастровий номер земельної
ділянки площею 0,2518 га - :02:003:0018
замість :02:003:0017, Кадастровий номер
земельної ділянки площею 0,2500 га -
:02:003:0017 замість :02:003:0018.

Відповідно до свідоцтва про право
на спадщину за законом від 13.09.2013 року
спадкоємцем зазначеного в цьому
свідоцтві майна ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_5 року, є його брат ОСОБА_3,
спадщина на яку видано це свідоцтво
складається: з житлового будинку
АДРЕСА_1

Як вбачається з витягу з державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності № 9370869
від 13.09.2013 року, ОСОБА_3 є власником
будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 10.07.1997 року
спадкоємцем майна ОСОБА_9, померлої
29.09.1996 року, є син ОСОБА_4, спадщина на
яку видано це свідоцтво складається: з
житлового будинку з належними до нього
господарськими та побутовими
спорудами, а також земельна ділянка, що
знаходяться за адресою: в АДРЕСА_1

Крім того, як зазначає сам позивач у
своїй позовній заяві, що і підтвердили
відповідачі в судовому засіданні
останні фактично ніколи не проживали
за адресою житлового будинку АДРЕСА_1 а
проживають з матір'ю ОСОБА_1 - ОСОБА_5 за
адресою: АДРЕСА_3 Сам ОСОБА_1 за його
твердженням здійснював ремонт будинку
АДРЕСА_1

Статтею 41 Конституції України
передбачено, що ніхто не може бути
обмежений у здійсненні права
власності.

Згідно ст.317 ЦК України власникові
належать право володіння,користування
та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається із ч. 1 ст. 319 ЦК
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Згідно ч.2 ст. 386 ЦК України - власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Аналіз наведених вище норм
цивільного законодавства України дає
підстави для висновку про те, що у разі
будь-яких обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном власник має
право вимагати усунення відповідних
перешкод.

В даному випадку судом встановлено,
що позивач є власником домоволодіння,
що розташоване в АДРЕСА_1, і даним
домоволодінням відповідачі ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 не користуються. Судом також
встановлено із пояснень відповідача
ОСОБА_1, що оригінали договорів
купівлі-продажу житлового будинку і
земельної ділянки, а також державні
акти на земельні ділянки у нього
відсутні.

Враховуючи викладене та вимоги ст. 3
ЦПК України, ст.16 ЦК України неможливо
визнавати відповідачем ОСОБА_1 таким,
що втратив право власності на
домоволодіння, оскільки останній уже є
не його власником.

Одноразово неможливо позбавити
відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права
користування жилим приміщенням,
оскільки останні у спірному
домоволодінні не проживали і не
проживають.

Витребування у відповідача ОСОБА_1
оригіналів документів (договори
купівлі-продажу, державні акти на
землю) є також неможливим із-за
відсутності таких у відповідача.

З огляду на викладене,позовні
вимого в цих частинах не підлягають
задоволенню.

Вирішуючи вимогу позивача щодо
зняття з реєстраційного обліку
відповідачів, суд виходить з
наступного:

Відповідно до ст.405 ЦК України житлом
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником.

Член сім'ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Згідно ст.156 ЖК України члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири),
які проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку
(квартири), якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
цим приміщенням.

За згодою власника будинку
(квартири) член його сім'ї вправі
вселяти в займане ним жиле приміщення
інших членів сім'ї. На вселення до
батьків їх неповнолітніх дітей згоди
власника не потрібно.

Члени сім'ї власника будинку
(квартири) зобов'язані дбайливо
ставитися до жилого будинку (квартири).
Повнолітні члени сім'ї власника
зобов'язані брати участь у витратах по
утриманню будинку (квартири) і
придомової території та проведенню
ремонту. Спори між власником та
членами його сім'ї про розмір участі в
витратах вирішуються в судовому
порядку.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього
Кодексу. Припинення сімейних відносин
з власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ч.І ст. 156 ЖК України з
урахуванням положень ст. 405 ЦК України
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
рішення власника.

Аналіз наведених вище норм
цивільного та житлового законодавства
України дає підстави для висновку про
те, що у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном власник має
право вимагати усунення відповідних
перешкод, у тому числі шляхом звернення
до суду за захистом свого майнового
права, зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону
України від 11 грудня 2003 року "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні" зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється відповідно до судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення її померлою.

Таким чином, як випливає із
указаної норми, зняття з реєстрації
місця проживання може бути здійснено
на підставі рішення суду про зокрема
позбавлення права власності на житлове
приміщення або позбавлення права
користування житловим приміщенням.

Виходячи з того, що Закон України від
11 грудня 2003 року "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" є спеціальним
нормативно-правовим актом, який
регулює правовідносини, пов'язані із
зняттям з реєстрації місця проживання,
вбачається, що положення ст. 7 цього
Закону підлягають застосуванню до усіх
правовідносин, виникнення, зміна чи
припинення яких пов'язані з юридичним
фактом зняття з реєстрації місця
проживання.

З огляду на викладене, вимога
позивача щодо зняття з реєстраційного
обліку відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд
стягує з відповідача на користь
держави судовий збір.

Таким чином, зібрані у справі
докази та їх належна оцінка вказують на
достатність підстав для часткового
задоволення позову .

Керуючись ст.ст. 3-8, 10, 11, 18, 57-61, 79, 88,
208, 209, 212-215, 218 ЦПК України; ст.ст. 3, 317, 321,
328, 391, 405 ЦК України; ст. 156 ЖК України;
Законом України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні»; суд, -

РІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Попільнянський
районний сектор УДМС України в
Житомирській області зняти з
реєстраційного обліку ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4,
зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_1 243 гривні 60
копійок судового збору, зарахувавши
його до спеціального фонду Державного
бюджету України.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Житомирської області через
Попільнянський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Попільнянського

районного суду
Сікан В. М.