Справа № 297/255/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року
м. Берегово

Берегівський районний суд
Закарпатської області в складі:
головуючого Фейіра О. О., при
секретарі Гоцинець О.Ю., з участю
позивача ОСОБА_1, представника позивача
ОСОБА_2, представника відповідача
ОСОБА_3, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Берегово цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення
факту проживання у фактичних шлюбних
відносинах та розподіл житлового
будинку в натурі,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в Берегівський
районний суд Закарпатської області із
позовом до ОСОБА_4, про встановлення
факту проживання у фактичних шлюбних
відносинах та розподіл житлового
будинку з надвірними спорудами, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в
натурі.

Позовні вимоги позивачем
мотивовано тим, що житловий будинок
АДРЕСА_2 придбано 28 квітня 2005 року на
ім'я відповідачки ОСОБА_4, однак вважає,
що такий належить їм на праві спільної
сумісної власності, та як задовго до
придбання будинку вони з відповідачкою
проживали у фактичних шлюбних
відносинах, вели з нею спільне
господарство, виховували доньку, яка
народилася за час фактичних шлюбних
відносин 09 квітня 2002 року. Крім того,
основну частину грошових коштів на
придбання будинку забезпечив саме він,
за рахунок коштів від реалізації своєї
власної квартири. Просить суд
встановити факт проживання з
відповідачкою у фактичних шлюбних
відносинах з квітня 2002 року до середини
травня 2005 року, тобто до офіційної
реєстрації їх шлюбу та поділити в
натурі на дві якомога рівноцінні
частин житловий будинок з надвірними
спорудами, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2 (а.с.12).

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, з
підстав зазначених в позовній заяві та
пояснив, що задовго до укладення шлюбу
вони з відповідачкою проживали разом
та вели спільне господарство. Крім
того, за час фактичних шлюбних відносин
у них народилася дитини. 28 квітня 2005
року, тобто ще до укладення шлюбу, вони
придбали житловий будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, однак
такий був придбаний на ім'я
відповідачки. Ствердив, що за декілька
днів до придбання будинку продав
квартиру, яка належала йому на праві
власності, більшу частину отриманих
коштів за яку дав на придбання спірного
будинку, а тому основну частину грошей
на придбання будинку забезпечив саме
він за рахунок коштів отриманих від
реалізації своєї квартири. Вважає, що
придбаний спірний будинок є їх з
відповідачкою спільною сумісною
власністю, так як такий придбаний за
час фактичних шлюбних відносин, а тому
такий підлягає поділу. Просив позов
задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явилася, однак подала
письмове заперечення проти позову,
згідно якого просить в задоволенні
позову відмовити (а.с. 32-35).

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_3 позов вважав
безпідставним, а обставини позову
такими, що не відповідають дійсності та
пояснив, що в квітні 2005 року його
довіритель ОСОБА_4 придбала за рахунок
коштів отриманих від своїх батьків
спірний житловий будинок. До укладення
шлюбу, в тому числі і на час придбання
спірного будинку строни проживали
окремо, а тому вважає, що спірний
будинок є особистою приватною
власністю його довірительки ОСОБА_4.
Просив в задоволенні позову відмовити.

Допитаний в ході судового
розгляду справи свідок ОСОБА_5 пояснив,
що разом з ОСОБА_1 вони є друзями, а тому
зі слів останнього йому відомо, що
ОСОБА_1 продав свою квартиру та разом з
ОСОБА_4 придбали будинок. До укладення
шлюбу, наскільки йому відомо також зі
слів ОСОБА_1, сторони проживали разом.
Додав, що останні разом купували
керамічну плитку, сантехніку та
провели в спірному будинку опалення.
Ствердив, що про придбання будинку
сторонами йому відомо тільки зі слів
ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_6 в судовому
засіданні пояснив, що більше трьох
років проживав в нежилому приміщенні
будинку АДРЕСА_2, тобто в будинку в
якому проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_4.
Додав, що у ОСОБА_1 був власний будинок,
який він продав та купив інший будинок
за вищевказаною адресою. ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 проживали разом приблизно 15
років, і все у них було спільним, в тому
числі і спільно провели ремонт в
будинку. Після того, як в них почалися
сварки, вони хотіли продати спільно
будинок та розділити кошти, однак
ОСОБА_4 після розлучення передумала.
Додав, що з відповідачкою ОСОБА_4 він
перебуває в поганих відносинах, так як
остання в судовому порядку виселила
його з нежитлового приміщення її
будинку.

Заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, свідків,
дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши повно і всебічно обставини,
на які сторони посилалися, як на
підставу своїх вимог та заперечень,
оцінивши докази на ствердження цих
обставин в їх сукупності, суд приходить
до наступного.

Так, згідно копії договору
купівлі-продажу від 28 квітня 2005 року,
посвідченого державним нотаріусом
Берегівської державної нотаріальної
контори Кирияк К.М., ОСОБА_4 придбала
житловий будинок з надвірними
спорудами (домоволодіння) за АДРЕСА_2
(а.с. 7, 54-56).

Як встановлено з матеріалів
справи, спірний будинок АДРЕСА_2
Закарпатської області придбаний
відповідачем ОСОБА_4 до реєстрації з
ОСОБА_1 шлюбу, тобто до 14 травня 2005 року
(а.с. 5, 7).

Житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами
АДРЕСА_2 належить ОСОБА_4 на праві
приватної власності, таке
підтверджується витягом про
реєстрації права власності на нерухоме
майно №7176530 від 05 травня 2005 року, що
встановлено рішенням Берегівського
районного суду Закарпатської області
від 10 лютого 2014 року, яке набрало
законної сили (а.с. 42).

Рішенням Берегівського районного
суду Закарпатської області від 30
серпня 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 розірвано (а.с. 5).

Як стверджує позивач, задовго до
придбання будинку АДРЕСА_2, вони з
відповідачкою ОСОБА_4 проживали у
фактичних шлюбних відносинах, вели
спільне господарство, спільно
виховували доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1,
яка народилася за час їх спільного
проживання, а тому просить встановити
факт його знаходження з ОСОБА_4 у
фактичних шлюбних відносинах з квітня
2002 року та до реєстрації шлюбу, тобто до
14 травня 2005 року.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 3 СК
України, - сім"ю складають особи, які
спільно проживають, пов"язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов"язки.

Згідно ст. 60 ЦПК України, -
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Суд вважає, що в ході
судового розгляду даної справи,
позивачем не доведено факту спільного
проживання разом з відповідачкою у
фактичних шлюбних відносинах з квітня
2002 року до 14 травня 2005 року, а саме не
доведено про їхній зв"язок спільним
побутом, наявність взаємних прав та
обов"язків, ведення спільного
домашнього господарства.

Крім того, народження доньки
- ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, на думку суду не є
доказом перебування сторін у фактичних
шлюбних відносинах та їх проживання
однією сім'єю.

Самі ж пояснення свідка
ОСОБА_5 суд до уваги не приймає,
оскільки повідомлені ним в ході
судового розгляду справи обставини
відомі йому тільки зі слів самого
позивача ОСОБА_1.

Також, суд критично оцінює
покази свідка ОСОБА_6, оскільки, як
ствердив останній, з відповідачкою
ОСОБА_4 він перебуває у поганих
відносинах, згідно рішення
Берегівського районного суду від 10
лютого 2014 року, останнього ОСОБА_4 було
виселено із допоміжного (нежитлового)
приміщення-сараю, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 42).

Крім того, суд враховує, що
допитані в ході судового розгляду
справи свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не
змогли підтвердити навіть приблизний
час з якого сторони ніби то проживали у
фактичних шлюбних відносинах та період
таких.

А тому, суд вважає, що обставини на які
позивач ОСОБА_1 посилався як на
підставу своєї вимоги про встановлення
факту проживання у фактичних шлюбних
відносинах, не знайшли свого
підтвердження в ході судового розгляду
справи.

Крім того, позивач стверджує, що
спірний будинок АДРЕСА_2 придбаний 28
квітня 2005 року на ім'я ОСОБА_4 належить
їм на праві спільної сумісної
власності, так як такий придбаний за
час їхнього фактичного проживання,
крім того, основну частину коштів на
придбання будинку останній забезпечив
за рахунок коштів вилучених від
реалізації своєї власної квартири
АДРЕСА_1, а тому вважає, що придбаний
ОСОБА_4 будинок є їх спільною сумісною
власністю.

Згідно ст. 74 СК України, - якщо жінка та
чоловік проживають однією сім'єю, але
не перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними. На майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», - при застосуванні ст. 74 СК
України, що регулює поділ майна осіб,
які проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ним
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

Крім того, в постанові № 6-97цс11 від 20
лютого 2012 року Верховний Суд України
сформував правову позицію, згідно з
якою для визначення осіб як таких, що
перебувають у фактичних шлюбних
відносинах, для вирішення майнового
спору на підставі статті 74 СК України,
суд повинен встановити факт проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу в період, протягом якого було
придбано спірне майно.

Так, відповідно до договору
купівлі-продажу від 16 квітня 2005 року,
ОСОБА_1 продав жилу квартиру АДРЕСА_1
(а.с 6), однак на думку суду таке не є
ствердженням того, що основна частина
коштів від реалізації вищевказаної
квартири була надана останнім на
придбання спірного будинку АДРЕСА_2,
хоча така і продана за декілька днів до
придбання відповідачем ОСОБА_4
спірного будинку.

Крім того, суд враховує, що жодних
доказів на ствердження того, що будинок
АДРЕСА_2 придбаний за спільні кошти
сторін позивачем в ході судового
розгляду справи не надано.

Суд також враховує, що в ході судового
розгляду справи позивачем також не
доведено, що такий мав на час придбання
будинку який небуть заробіток,
оскільки в ході судового розгляду
справи сам же позивач ствердив, що
офіційного місця праці він не мав, а
тому суд не взмозі переконатися в його
доходах.

Разом з тим, суд приймає до уваги, що
позивач не ставить вимоги про визнання
будинку АДРЕСА_2 об"єктом спільної
сумісної власності, а відповідно до ч. 1
ст. 11 ЦПК України,- суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін і не
вправі вийти за межі позовних вимог.

Доказів того, що спірний будинок є
об"єктом права спільної сумісної
власності сторін, позивачем в ході
судового розгляду справи не надано.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК
України - кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Відповідно до п. 11 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
01 листопада 1996 року "Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя"- при вирішені цивільних
справ суд має виходити з поданих
сторонами доказів.

Позивачем не надано жодного доказу,
який би підтверджував факт спільного
проживання з відповідачем однією
сім'єю, тобто перебування сторін у
фактичних шлюбних відносинах на час
придбання відповідачем спірного
будинку, а саме доказів про їх зв"язок
спільним побутом, наявність між ними
взаємних прав та обов"язків та
веденення ними спільного домашнього
господарства та доказів на ствердження
того, що спірний будинок придбаний в
період їх спільного проживання однією
сім"єю чоловіка та жінки без реєстрації
шлюбу і належить йому та відповідачеві
ОСОБА_4 на праві спільної сумісної
власності.

Згідно застереження на договорі
купівлі-продажу від 28 квітня 2005 року,
посвідченого державним нотаріусом
Берегівської державної нотаріальної
контори Кирияк К.М., ОСОБА_4., під час
укладення такого заявила, що з 2002 року
проживає у фактичному шлюбі з ОСОБА_1
(а.с. 54-56). Відповідно до заяви ОСОБА_1,
посвідченої державним нотаріусом
Берегівськох державної нотаріальної
контори Кирияк К.М. 28 квітня 2005 року,
останній дав свою згоду на придбання
його фактичною дружиною ОСОБА_4 за їх
спільні кошти домоволодіння АДРЕСА_2
Закарпатскої області (а.с. 57).

Однак, вищевказані обставини, на думку
суду, не є ствердженням спільного
проживання сторін, про їх зв"язок
спільним побутом, взаємні права та
обов"язки, а сам факт перебування
сторін у фактичних шлюбних відносинах
(який в ході судового розгляду справи
не доведений) не може бути підставою
для поділу спірного будинку та без
визнання такого об"єктом права
спільної сумісної власності.

Враховуючи, що в ході судового розгляду
справи позивачем не доведено факту
проживання з відповідачем ОСОБА_4 у
фактичних шлюбних відносинах з квітня
2002 до офіційної реєстрації їх шлюбу,
тобто і на день придбання спірного
будинку, суд вважає позовні вимоги
позивача про поділ в натурі будинку
АДРЕСА_2 безпідставними, в задоволенні
яких також слід відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 3, ст. 60, 74 СК
України, п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», п. 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 01
листопада 1996 року "Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя", ст.ст. 10, 11, 57-60, 208, 292, 294 ЦПК
України,-

рішив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4
про встановлення факту проживання у
фактичних шлюбних відносинах та
розподіл житлового будинку АДРЕСА_2 в
натурі - відмовити.

З повним тексом рішення сторони
можуть ознайомитись 11 листопада 2014
року.

Апеляційну скаргу на рішення суду
може бути подано протягом десяти днів з
дня його проголошення, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
його копії, до апеляційного суду
Закарпатської області через цей
районний суд.

Суддя Фейір О. О.