У х в а л а

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Коротуна В.М.,Ступак О.В.,Попович
О.В.,Штелик С.П.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_7
на рішення Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 7 березня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду
Івано-Франківської області від 15
травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом про
поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 7
березня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 15
травня 2014 року, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 2/3
частини квартири АДРЕСА_1 на загальну
суму 198 800 грн.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/3
частини квартири АДРЕСА_1 на загальну
суму 99 408 грн.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на
стінку кухонну вартістю 10 тис.
грн; спальний набір в дитячу кімнату
вартістю 15 тис. грн; холодильник
«Атлант» вартістю 4 500 грн; плиту газову
вартістю 3 тис. грн; пральну машинку
«Сіменс» вартістю 5 тис. грн.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на
спальний набір вартістю 30 тис.
грн.; м'який куток з двома кріслами
вартістю 10 тис. грн; дубовий журнальний
столик вартістю 3 тис. грн; телевізор
вартістю 8 тис. грн; кухонний комбайн
вартістю 1 тис. грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Не погодившись із зазначеними судовими
рішеннями, ОСОБА_7 звернувся до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з касаційною скаргою, в якій
просив скасувати оскаржувані судові
рішення та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6
перебували у шлюбі з 5 жовтня 1994
року, який було розірвано рішенням
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 21
лютого 2011 року. Також цим рішенням
дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, інваліда ІІІ
групи з дитинства, залишено проживати з
матір'ю (а.с. 6, 68).

За час шлюбу подружжям придбано
квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 108-110).

Звертаючись до суду, ОСОБА_6 просила
поділити спільне сумісне майно та
відступити від засад рівності часток,
визнавши її право власності на 2/3
частки у праві спільної часткової
власності на квартиру АДРЕСА_1.
Натомість право власності на 1/3 частку
в праві спільної часткової власності
на квартиру просила визнати за ОСОБА_7

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, відступив
від засад рівності часток, так як з
позивачем проживає дочка ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, інвалід ІІІ групи з
дитинства.

Однак із таким висновком суду повністю
погодитися не можна, оскільки він не
відповідає вимогам закону та не
ґрунтується на доказах, наявних у
матеріалах справи.

Відповідно до статті 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно з частинами 1, 2 статті 70 СК
України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором. При
вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема якщо один із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням суду частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування (норми
частини 3 статті 70 СК України).

Рішення суду повинно містити мотиви та
обґрунтування відступу від засади
рівності часток подружжя у їхньому
спільному майні (пункт 30 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21 грудня
2007 року № 11).

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції не звернув уваги на те, що
частка майна одного з подружжя може
бути збільшена, якщо з ним проживають
непрацездатні повнолітні син, дочка, та
за умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

У зв'язку з цим суд не з'ясував питання
про те, чи отримує повнолітня дочка
позивача та відповідача аліменти та чи
є їх розмір недостатнім для
забезпечення її фізичного, духовного
розвитку та лікування.

Відтак судом не встановлено обставин,
які дають підстави для застосування
частини 3 статті 70 СК України, та не
обґрунтовано висновку щодо
необхідності відступу від засади
рівності часток подружжя у їхньому
спільному майні.

Апеляційний суд у порушення вимог,
встановлених статтями 303, 315 ЦПК
України, належним чином не перевірив
рішення суду першої інстанції на
предмет його законності та
обґрунтованості.

За таких обставин суди неправильно
застосували норми матеріального права,
в порушення норм процесуального права
не встановили всіх фактичних обставин,
які мають значення для правильного
вирішення справи, відтак судові
рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав,
визначених частиною 2 статті 338 ЦПК
України.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 7
березня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від
15 травня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. ДьомінаСудді:В.М.
Коротун О.В. Попович О.В. Ступак С.П.
Штелик