Справа № 478/1723/14-ц пров. № 2/478/416/2014
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

02.10.2014 року
Казанківський районний суд
Миколаївської області

в складі: головуючої судді

Сябренко І.П.

за участю: секретаря

Поліщук С.П.

позивача

ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду смт.
Казанка цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до Казанківської
селищної ради Миколаївської області
про визнання права власності на
нерухоме майно за набувальною
давністю,

В с т а н о в и в:

02.09.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовною заявою до Казанківської
селищної ради Миколаївської області
про визнання права власності на
нерухоме майно за набувальною
давністю, в якій посилаючись на те, що в
1997 році добросовісно заволоділа
житловим будинком АДРЕСА_1 і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном, просила визнати за
нею право власності на житловий
будинок за АДРЕСА_1 за набувальною
давністю.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
підтримала заявлені вимоги і пояснила,
що в серпні 1996 року власник спірного
будинку ОСОБА_3 помер і вона з 1997 року
проживала у спірному будинку разом із
дружиною померлого ОСОБА_4 до дня її
смерті, що мало місце ІНФОРМАЦІЯ_1,
після смерті останньої залишилась
проживати в будинку і в 2005 році за
домовленістю зі спадкоємицею ОСОБА_5
придбала у останньої житловий будинок
АДРЕСА_1 за 2000 грн., але нотаріально
договір купівлі-продажу житлового
будинку оформлений не був, тому просила
задовольнити заявлені вимоги.

Відповідач Казанківська селищна рада
явку свого представника в судове
засідання не забезпечила.

Вислухавши доводи позивача,
дослідивши письмові докази, суд
приходе такого висновку.

Відповідно до частини 1 статті 344 ЦК
України, особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність), якщо інше
не встановлено цим Кодексом.

Отже, за змістом цієї норми необхідно,
щоб заволодіння майном було
добросовісним, тобто володілець не
повинен був та не міг знати про те, що
він володіє чужою річчю, тобто
обставини, у зв'язку з якими виникло
володіння чужою річчю, не давали
найменшого сумніву щодо правомірності
набуття майна.

Диспозиція зазначеної норми не
містить визначення поняття
«добросовісність», проте в контексті
статті 344 ЦК поняття добросовісності в
деякій мірі виходить за межі поняття
правомірності (частина 2 статті 328 ЦК)
або загальних правил добросовісності,
як принципу цивільного права та
презумпції поведінки особи (статті 3,12
ЦК), а також умов добросовісності
набуття за змістом статті 388 ЦК.

Системний аналіз умов набуття права
власності за набувальною давністю за
статтею 344 ЦК у порівнянні з умовами
набуття права власності у іншій спосіб
(наприклад, за договором, за іншим
правочином або на безхазяйне майно,
відумерлу спадщину тощо) дає підстави
вважати, що позивач, як володілець
майна, повинен бути впевнений в тому, що
він отримав це майно за таких обставин
і з таких підстав, які є достатніми для
отримання права власності на нього. У
володільця немає іншої правової
підстави володіти майном, в тому числі
і за договором. Відсутні інші
правовідносини між ним та
зацікавленими особами, в тому числі і
щодо безхазяйного майна або відумерлої
спадщини, стосовно якої не було вчинено
дій по переходу її у власність
територіальної громади (розділ 6
«Аналіз деяких питань застосування
судами законодавства про право
власності при розгляді цивільних
справ». Верховний суд України. 2013). Всі
ці обставини мають правове значення
саме на момент заволодіння майном.

Матеріалами справи встановлено, що
житловий будинок з надвірними
будівлями та спорудами, розташований
по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.

Згідно свідоцтва про смерть (копії )
серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

На момент відкриття спадщини після
смерті ОСОБА_3 згідно до ст. 529, ЦК
України (в редакції 1963 року)
спадкоємцями являлися: його дружина
ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_5

Спадкоємець ОСОБА_4 після смерті
чоловіка ОСОБА_3 проживала в будинку
АДРЕСА_1 до дня смерті, що мало місце
ІНФОРМАЦІЯ_1, і згідно до ст.ст. 548, 549 ЦК
України вважається такою, що прийняла
спадщину.

Відповідно до розписки від 11 березня
2005 року ОСОБА_5 продала ОСОБА_1 житловий
будинок АДРЕСА_1, який належав її
покійному батьку ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказаний будинок належав
їй як спадкоємцю. Кошти за продаж нею
отримані 11.03.2005 року.

Встановлені обставини дають підстави
вважати, що ОСОБА_1 поселилася у
житловий будинок на підставі
домовленості (угоди) з громадянкою
ОСОБА_5 Договір купівлі-продажу
нерухомого майна з дотриманням вимог
закону щодо такого виду правочинів
сторони не укладали. Отже, відсутній
критерій, визначений статтею 344 ЦК -
«заволодіння майном». Крім того,
володіння житловим будинком позивачем
не можна вважати добросовісним в
розумінні вимог частини 1 ст. 344 ЦК
України.

За таких обставин, суд приходить
висновку щодо необґрунтованості
заявлених вимог позивача ОСОБА_1, тому
відмовляє в задоволенні її позову.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України
судові витрати, понесені позивачем у
зв'язку з розглядом справи, належить
віднести на його рахунок.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК
України, суд

В и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Казанківської селищної ради
Миколаївської області про визнання
права власності на нерухоме майно за
набувальною давністю, - відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем у
зв'язку з розглядом справи, віднести на
його рахунок.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Миколаївської області через
Казанківський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
відповідач, який не був присутнім у
судовому засіданні може подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя