Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

21 липня 2014 року
Дзержинський районний суд м. Харкова в
складі:

Головуючого - судді Шишкіна О.В.,

секретарів - Підлипенського
Д.В., Голуб Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - нотаріус
Шостої Харківської державної
нотаріальної контори Головащенко
Ольга Леонідівна про визнання
недійсним спадкового договору, -

ВСТАНОВИВ:

Зважаючи на складність у
викладенні повного рішення суду,
пов'язаного з потребою у обґрунтуванні
доводів сторін, на що може бути
витрачений значний час, суд вважає на
необхідне проголосити його вступну та
резолютивну частини.

Керуючись ст.209 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати недійсним спадковий договір
від 11 грудня 2007 року, реєстровий номер
2-4040, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2,
посвідчений нотаріусом Шостої
Харківської державної нотаріальної
контори Головащенко О.Л.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 114,70 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення складено і віддруковано
суддею в нарадчій кімнаті.

Головуючий: суддя

Справа № 638/13480/13-ц

2/638/1023/14

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2014 року
Дзержинський районний суд м. Харкова в
складі:

Головуючого - судді Шишкіна О.В.,

секретарів - Підлипенського
Д.В., Голуб Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - нотаріус
Шостої Харківської державної
нотаріальної контори Головащенко
Ольга Леонідівна про визнання
недійсним спадкового договору, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника звернувся
до суду із позовною заявою до
відповідача ОСОБА_2 про визнання
недійсним спадкового договору,
укладеного 11.12.2007 року між ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, згідно
якого спадкова квартира АДРЕСА_1, що
належала ОСОБА_4, перейшла у власність
ОСОБА_2.

В обґрунтування позовної заяви
представником позивача зазначено, що
його довіритель, ОСОБА_1 у 1992 році
виїхав до Ізраїлю, де перебувала його
дружина. Увесь цей час, з моменту виїзду
за кордон, він постійно спілкувався з
матір'ю ОСОБА_4, організував їй поїздку
до Ізраїлю в гості до його сім'ї,
листувався з матір'ю, надавав
матеріальне забезпечення шляхом
здійснення грошових переказів. ОСОБА_4
у 2007 році отримала травму у вигляді
перелому шийки стегна, у зв'язку із чим
втратила можливість вільно
пересуватися та обслуговувати себе. У
зв'язку із наведеним та відсутністю
можливості і бажання ОСОБА_4 переїздити
до Ізраїлю була досягнута домовленість
із ОСОБА_2, яку ОСОБА_4 знала, про
періодичний догляд за хворою та про те,
що ОСОБА_1 будуть здійснюватися
періодичні грошові перекази на вказані
цілі.

Після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_1 видав
довіреність на ім'я ОСОБА_6 відносно
оформлення на його користь спадщини, що
залишилась після смерті матері,
оскільки знав, що 16.11.2004 року мати
склала на його користь заповіт на
спірну квартиру.

У ході оформлення спадщини з'ясувалося,
що 11.12.2007 р. між ОСОБА_4, та ОСОБА_2 було
укладено спадковий договір, предметом
якого була спірна квартира.

Позивач вважає, що вказаний спадковий
договір було укладено під впливом
тяжких для ОСОБА_4 обставин і на вкрай
невигідних для неї умовах, посилається
на наявність психологічного тиску на
ОСОБА_4 з боку ОСОБА_2

В судовому засіданні представник
позивача повністю підтримав свої
позовні вимоги, наполягав на їх
задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник -
ОСОБА_7 позов не визнали та суду
пояснили, що ОСОБА_4 добровільно уклала
з відповідачем спадковий договір та не
піддавалася будь-якому тиску із боку
відповідача. При цьому відповідач не
заперечувала, що до укладення
спадкового договору ОСОБА_4 спонукала
потреба у догляді та безпорадність у
разі відсутності сторонньої допомоги,
а у разі відсутності цієї обставини,
спірний правочин міг би і не
укладатися.

Третя особа, нотаріус Шостої
Харківської державної нотаріальної
контори Головащенко О.Л. з позовом не
погодилася. Пояснила суду, що до неї
звернулася ОСОБА_2, яка повідомила їй,
що необхідно укласти спадковий договір
із ОСОБА_4 із викликом нотаріуса додому.
При цьому, нотаріус зауважила, що під
час розмови із ОСОБА_4 остання пояснила,
що обрала саме такий вид договору,
оскільки його можна у будь-який момент
розірвати, так як сподівалася, згодом,
переоформити правочин на користь сина.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
свідків, всебічно з'ясувавши обставини
справи, вивчивши її матеріали,
дослідивши надані у справі докази у
сукупності, дійшов до висновку, що
заявлений позов підлягає задоволенню
на підставі встановлених фактичних
обставин справи та відповідних їм
правовідносин.

Статтями 10, 11, 58, 60, 179 Цивільного
процесуального кодексу України,
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

На підставі ч. 1 п. 1 ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення рішення суд вирішує
чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються.

Судом встановлено, що квартира
квартира АДРЕСА_1 належала на праві
власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва
про право власності від 26.02.1996 року.

11.12.2007 року, між ОСОБА_4 та ОСОБА_2
укладений спадковий договір,
посвідчений нотаріусом Шостої
Харківської державної нотаріальної
контори Головащенко О.Л. за реєстровим
номером 2-4040, згідно якого визначено
права та обов'язки сторін договору та в
разі настання смерті відчужувача
ОСОБА_4 право власності на зазначену
квартиру набуває ОСОБА_2

У 2007 року ОСОБА_4 отримала травму у
вигляді закритого перелому лівої
стегнової кістки, у зв'язку із чим
втратила можливість вільно
пересуватися та самостійно
обслуговувати себе, що підтверджується
долученою до справи медичною
документацією.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що
підтверджується свідоцтвом про її
смерть.

Допитані у ході судового розгляду
свідки пояснили, що ОСОБА_4 рідко
приймала у себе відвідувачів, неохоче
ділилася обставинами укладення
спірного правочину, любила свого сина.

Зокрема, свідок ОСОБА_8 пояснив, що на
прохання ОСОБА_1 отримував від нього
перекази з-за кордону та приносив кошти
додому до ОСОБА_4, які призначалися для
сплати її поточних потреб, сплати
вартості нічних доглядальниць, при
цьому зауважував, що побут у ОСОБА_4 був
незадовільний, у квартирі була низька
температура, взимку вона вимушена була
перебувати у теплих речах, оскільки,
вочевидь, мала місце економія опалення.
Свідок також зазначав, що ОСОБА_4
неодноразово наголошувала на тому, що
бажає щоб спірна квартира після її
смерті дісталася її синові, зазначав на
проблемність візитів до ОСОБА_4 через
обмеження з боку відповідача.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що під час
візитів до ОСОБА_4 відзначала низьку
температуру у квартирі, повідомила, що
під час бесід із ОСОБА_4 остання із
позитивними почуттями відзивалася про
сина, ділилася думками про те, що після
смерті квартира має перейти у
власність її сину - ОСОБА_1

Третя особа, нотаріус Шостої
Харківської державної нотаріальної
контори Головащенко О.Л. у своїх
поясненнях повідомила, що під час
укладення діючого договору виконувала
усі вимоги діючого законодавства, у
тому числі щодо перевірки дієздатності
та перевірки свободи волевиявлення
сторін договору. Зазначала, що ОСОБА_4
наполягала на укладенні такого виду
договору, який можна згодом розірвати,
оскільки хотіла мати можливість зміни
правочину на користь сина.

У ході судового розгляду позивачем
долучено до справи висновок
Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в
Харківській області № 110/7072/20480 від
18.11.2013 року, з тексту якого вбачається,
що у ході проведення перевірки
отримана інформація про скарги ОСОБА_4
на дії ОСОБА_2, про те, що остання
попереджала ОСОБА_4 про відмову від
надання допомоги, у разі, якщо вона не
укладе на користь відповідача
спадковий договір щодо спірної
квартири.

Із тексту спадкового договору від
11.12.2007 року вбачається, що відповідач
зобов'язалась виконувати функції з
догляду та придбання одягу, продуктів
за рахунок відчужувача. При цьому,
позивач не заперечував, що сплата речей
які придбавалися для ОСОБА_4, вартість
послуг нічних доглядальниць
сплачувалась за рахунок коштів ОСОБА_4,
в тому числі і тих, які передавалися її
сином.

Суд критично ставиться до посилань
відповідача на те, що довіреність від
27.10.2007 року, оформлена на ОСОБА_2 щодо
представництва інтересів ОСОБА_4 з
питань замовлення і отримання витяга
для оформлення спадкового договору
свідчить про добровільність
подальшого укладення спадкового
договору від 11.12.2007 р. на користь ОСОБА_2,
оскільки у довіреності не зазначено -
на користь кого саме первісно мала
намір укласти спадковий договір
ОСОБА_4, окрім того, отримання витяга не
може бути безумовним доказом наміру
укласти такий договір у майбутньому.

Відповідно до ч.1 ст.233 ЦК України,
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнано судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину.

Як зазначено у п.23 Постанови Пленуму ВС
України №9 від 06.11.09 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання угод недійсними», правочин
може бути визнано судом недійсним на
підставі ст.233 ЦК України, якщо його
вчинено особою під впливом тяжкої для
неї обставини і на вкрай невигідних
умовах, чим друга сторона правочину
скористалася. Тяжкими обставинами
можуть бути тяжка хвороба особи, членів
її сімї чи родичів, смерть
годувальника, загроза втратити житло
чи загроза банкрутства та інші
обставини, для усунення або зменшення
яких необхідно укласти такий правочин.
Особа (фізична чи юридична) має вчинити
такий правочин добровільно, без
наявності насильства, обману чи
помилки. Особа, яка оскаржує правочин,
має довести, що за відсутності тяжкої
обставини правочин не було б вчинено
взагалі або вчинено не на таких умовах.

У роз'ясненнях Міністерства юстиції
України від 12.02.2013 року щодо правової
природи спадкового договору зазначено
що набувач здійснює покладені на нього
договором обов'язки за свій рахунок і
не має права на відшкодування витрат та
сплату винагороди за рахунок майна,
призначеного йому відчужувачем.

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що ОСОБА_4 на момент
вчинення спірного правочину мала тяжке
захворювання, що підтверджується
наданими суду медичними документами.

Таким чином, сукупністю встановлених в
судовому засіданні доказів, наданих
позивачем, доведено, що за відсутності
тяжкої обставини, якою виявилася
наявність у ОСОБА_4 тяжкого
захворювання, вказаний спірний
правочин не було б вчинено взагалі, а
отже квартира, що належала ОСОБА_4
вибула з її володіння не з її волі.

Стаття 11 ЦПК України закріплює принцип
диспозитивності цивільного процесу, ч.
1 зазначеної статті вказує, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. З положення
цієї статті також випливає, що суд, за
загальним правилом, не повинен
виявляти ініціативи у збиранні
доказів, про докази, їх кількість та
якість повинні піклуватися сторони,
оскільки саме на них законом
покладений обов'язок доказування суду
тих обставин, на які вони посилаються
як на підставу своїх вимог та
заперечень, а суд, знову таки, тільки
сприяє сторонам у витребуванню таких
доказів.

Враховуючи наведене, суд вважає, що є
всі передбачені законом підстави для
визнання оспорюванного правочину
недійсним.

На підставі ст.ст.203, 215, 233, ЦК України, та
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК
України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати недійсним спадковий договір
від 11 грудня 2007 року, реєстровий номер
2-4040, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2,
посвідчений нотаріусом Шостої
Харківської державної нотаріальної
контори Головащенко О.Л.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 114,70 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення складено і віддруковано
суддею в нарадчій кімнаті.

Головуючий: суддя