У х в а л а

іменем україни

12 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Коротуна В.М.,Ступак О.В.,Парінової
І.К.,Штелик С.П.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
Одеська міська рада, про захист права
власності від порушень, не пов'язаних
із позбавленням володіння, за
касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення
апеляційного суду Одеської області від
16 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом про
зобов'язання ОСОБА_7 знести самочинно
зведену прибудову до квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 6 лютого 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 16 травня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано,
ухвалено нове рішення про задоволення
позову.

Зобов'язано ОСОБА_7 знести самочинно
зведену прибудову до квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Не погодившись із рішенням
апеляційного суду, ОСОБА_7 звернувся до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з касаційною скаргою, в якій
просив скасувати оскаржуване судове
рішення та залишити в силі рішення суду
першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно зі
свідоцтвом про право власності на
житло, виданого УЖКГ виконкомом
Одеської міськради 28 лютого 2003 року,
квартира АДРЕСА_2 належить на праві
спільної часткової власності ОСОБА_6 та
ОСОБА_8 (а.с. 13). Квартира № 91,
розташована у цьому ж будинку, належить
ОСОБА_7 на праві приватної власності.

28 лютого 2013 року Управлінням
архітектури та містобудування
Одеської міськради відповідачу було
видано містобудівні умови та обмеження
забудови земельної ділянки для
реконструкції квартири АДРЕСА_1. В
подальшому 14 березня 2013 року Інспекція
ДАБК в Одеській області зареєструвала
декларацію № ОД17 про початок
виконання будівельних робіт з
реконструкції цієї квартири з
улаштуванням прибудови для розміщення
аптеки (а.с. 6-10).

Судом також встановлено, що ОСОБА_7
виконав реконструкцію квартири, зробив
прибудову та розмістив аптеку у цих
приміщеннях.

Проте постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 4 липня 2013
року та постановою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 5 листопада 2013 року скасовано
реєстрацію декларації від 14 березня 2013
року про початок будівельних робіт
через порушення ОСОБА_7 прав та
законних інтересів ОСОБА_6 (а.с. 50-58).

Звертаючись до суду, ОСОБА_6 з
посиланням на вищенаведені судові
рішення просила зобов'язати
відповідача знести самочинну
прибудову до квартири АДРЕСА_1,
оскільки її реконструкція вплинула на
якісні властивості суміжної квартири,
що належить позивачу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції вважав, що позивач
належним чином не довів порушення
своїх прав та законних інтересів.

Апеляційний суд рішення суду першої
інстанції скасував та ухвалив нове
рішення про задоволення позову, адже
виходив із того, відповідач при
здійсненні реконструкції квартири з
улаштуванням прибудови для розміщення
аптеки не узгодив проведення таких
робіт із суміжними власниками, та
самочинно збудував приміщення на
земельній ділянці, що не була відведена
йому для цієї мети.

Однак із такими висновками
апеляційного суду погодитися не можна,
так як вони не відповідають закону та
не ґрунтуються на доказах, наявних у
матеріалах справи.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Підставою для задоволення позову
власника про захист права від порушень,
не пов'язаних з позбавленням володіння,
є наявність створюваних протиправною
поведінкою відповідача перешкод для
здійснення ним права власності.

Відповідно до вимог статті 376 ЦК
України право на звернення до суду з
позовом про знесення або перебудову
самочинно збудованого об'єкта
нерухомості мають органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування. У випадках порушення
прав інших осіб право на звернення до
суду належить і таким особам за умови,
що вони доведуть наявність порушеного
права (стаття 391 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_6 зазначала,
що реконструкція суміжної квартири
вплинула на якісні властивості її
квартири, а факт порушення її прав і
законних інтересів встановлено
постановами адміністративних судів.

Положеннями частини 1 статті 60 ЦПК
України визначено обов'язок кожної
сторона довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 ЦПК України.

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини (частина
3 статті 61 ЦПК України).

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 5 листопада
2013 року було встановлено, що ОСОБА_7
зареєстрував декларацію про початок
будівельних робіт без узгодження
проектних рішень щодо реконструкції
квартири АДРЕСА_1 з усіма власниками
суміжних приміщень.

Адміністративний суд також вважав, що
ОСОБА_6 було доведено факт порушення її
прав та законних інтересів.

Разом із цим апеляційний суд не звернув
уваги, що преюдиційне значення для
розгляду цивільної справи є факти,
встановлені постановою
адміністративного суду, що набрала
законної сили, а не їх юридична оцінка
судом.

Таким чином суд апеляційної інстанції
дійшов помилкового висновку про
порушення прав позивача, спираючись
лише на оцінку адміністративного суду.
За таких обставин позивач повинен
доводити наявність порушеного права
власності на загальних підставах з
урахуванням норм ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції не зважив, що
знесення самочинного будівництва є
крайньою мірою, у зв'язку з чим не
перевірив, чи було використано усі
передбачені законодавством України
заходи щодо реагування та притягнення
винної особи до відповідальності.

За таких обставин суд першої інстанції
правильно виходив з того, що вимоги
ОСОБА_6 є необґрунтованими, оскільки
нею не було надано доказів того, що
реконструкція квартири відповідача
вплинула на якісні властивості її
квартири.

Крім цього суд першої інстанції згідно
з частиною 4 статті 10 ЦПК України сприяв
особам, які беруть участь у справі, у
здійсненні ними своїх прав, зокрема,
позивачу роз'яснювалося його право
ініціювати проведення судової
будівельно-технічної експертизи, але
позивач таким правом не скористався.

Відповідно до статті 339 ЦПК України
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишає в
силі судове рішення суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 16 травня 2014 року скасувати,
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 6 лютого 2014 року залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. ДьомінаСудді:В.М.
Коротун І.К. Парінова О.В. Ступак С.П.
Штелик