Справа №490/4863/14-ц 16.10.2014 16.10.2014 16.10.2014
Провадження № 22ц/784/2768/14
Суддя першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного
суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

16 жовтня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Царюк Л.М.,
Мурлигіної О.Я.,

при секретарі Кудрі В.М.,

за участю представника відповідача -
Руснакової Т.А.,

прокурора - Кірієнко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 18 серпня 2014 року за
позовом ОСОБА_3 до Державної
казначейської служби України,
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Миколаївській області,
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог - слідчого
Заводського РВ УМВС України в
Миколаївській області Волошко Т.М.
про стягнення моральної шкоди ,-

В С Т А Н О В И Л А:

14 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до Державної
казначейської служби України,
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Миколаївській області
про стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим,
що 26 грудня 2012 року вона, діючи на
підставі довіреності в інтересах
ОСОБА_5, звернулась до прокуратури
Заводського району м. Миколаєва із
заявою про відкриття кримінального
провадження щодо перевищення
службових повноважень державним
виконавцем Заводського відділу
державної виконавчої служби за
ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.
365 КК України. В ході розслідування
слідчим Заводського РВ УМВС України в
Миколаївській області винесено три
безпідставні постанови про закриття
кримінального провадження у зв'язку з
відсутністю складу кримінального
правопорушення, які були скасовані, як
рішенням суду, так і прокурора. До
теперішнього часу розслідування не
закінчено.

Враховуючи протиправність поведінки
службової особи УМВС України в
Миколаївській області та душевні
страждання, яких вона зазнала, просила
стягнути з держави в особі Державної
казначейської служби України на свою
користь суму відшкодування моральної
шкоди в розмірі 6000 грн.
Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 12 серпня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено
повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити її
вимоги в повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у місцевому суді,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Суд першої інстанції, розглянувши
спір в межах заявлених позовних вимог,
повно та всебічно дослідив обставини
справи, належно оцінив надані
сторонами докази й дійшов вірного
висновку про відсутність правових
підстав для стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ч. ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичний або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Отже, сукупність перелічених умов
складає загальні підстави для
покладення цивільно-правової
відповідальності за заподіяння
моральної (немайнової) шкоди. Вони є
загальними, так як їх наявність
необхідна у всіх випадках. Для
виникнення зобов'язання по
відшкодуванню моральної шкоди
необхідна наявність наступних вимог:
наявність самої моральної шкоди;
протиправні дії особи, що заподіяла
шкоду; причинний зв'язок між
протиправною поведінкою особи, що
заподіяла шкоду та негативними
наслідками; вини в заподіянні
моральної шкоди.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК України
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін чи інших осіб, які
беруть участь у справі.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги та заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для справи.

Вимогами ст. 60 ЦПК України
передбачено, що кожна із сторін
зобов'язана довести ті обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін виникає
спір.

Судом встановлено, що за результатами
перевірки заяви ОСОБА_3, яка
діяла на підставі довіреності в
інтересах ОСОБА_5, від 26 грудня 2012
року про відкриття кримінального
провадження щодо перевищення
службових повноважень державним
виконавцем Заводського відділу
державної виконавчої служби за
ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст.
365 КК України, посадовою особою
Заводського РВ УМВС України в
Миколаївській області неодноразово
приймалися постанови про закриття
кримінального провадження.

З 26 грудня 2012 року (дата написання
заяви) було винесено три постанови, які
за скаргами ОСОБА_3 були скасовані як
незаконні та необґрунтовані
постановами суду та прокурора, а
матеріалами направлені для проведення
додаткових перевірок, зокрема, в
останній постанові Заводського
районного суду м. Миколаєва від 7 квітня
2014 року зазначено, що слідчим неповно
та не всебічно досліджені всі
обставини кримінального провадження.

Отже, з огляду на зазначені правові
норми, встановлені фактичні обставини
справи та також досліджені докази в їх
сукупності, суд першої інстанції
правильно виходив із недоведеності та
безпідставності заявлених позовних
вимог.

Посилання позивачки на
спричинення її моральної шкоди у
зв'язку з незаконними постановами
слідчого у кримінальному провадженні
не можуть бути взяті до уваги, оскільки
позивачка реалізувала надане їй
процесуальне право на оскарження цих
постанов.

З огляду на викладене, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги висновків місцевого суду не
спростовують, а тому підстави,
передбачені ст. 309 ЦПК України, для
скасування рішення суду першої
інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити, а рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 18
серпня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді