У Х В А Л А іменем україни 08 жовтня 2014
року м. Київ Колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі: головуючого Луспеника
Д.Д., суддів: Лесько А.О.,
Хопти С.Ф., Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Зоря» про
визнання договору недійсним та
витребування майна з чужого
незаконного володіння за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного
суду Черкаської області від 05
червня 2014 року, в с т а н о в и л а: У
січні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду
з вказаним позовом, посилаючись на те,
що вона є власником земельних ділянок,
площею 1.11 га та 2.32 га, що
розташовані в адміністративних межах
Руськополянської сільської ради
Черкаського району. 21 квітня 2000 року
вона уклала з сільськогосподарським
товариством з обмеженою
відповідальністю «Зоря» (далі - СТОВ
«Зоря») договір оренди земельної
частки (паю) розміром 2.29
умовних кадастрових гектарів. 30 грудня
2003 року отримала державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
2.32 га, тобто земельна частка (пай)
площею 2.29 умовних кадастрових гектарів
перестала існувати як об'єкт права
власності та замість цього вона стала
власником закріпленої на місцевості
земельної ділянки, а 24 вересня 2007 року
отримала у власність земельну ділянку
площею 1.11 га. Термін дії договору
оренди земельної частки (паю)
закінчився 31 грудня 2011 року. Проте
відповідач землю не повернув і
продовжував нею користуватися. Листом
від 06 листопада 2012 року позивачка
повідомила СТОВ «Зоря», що заперечує
проти подальшого використання ним
землі, на що одержала відповідь, що
договір оренди землі укладений строком
на 15 років, тобто до 2019 року. ОСОБА_1
вказує, що договору оренди земельної
ділянки площею 2.32 га не укладала та
навіть не знала про його існування,
вважає, що її підпис на ньому може бути
підроблений, а на другу земельну
ділянку площею 1.11 га договору взагалі
не має, тому просила суд визнати
договір оренди землі недійсним,
витребувати у відповідача та повернути
належні їй земельні ділянки. У лютому
2013 року позивачка уточнила свої
позовні вимоги, і крім вимог вказаних у
позовній заяві, також просила визнати
недійсним договір у зв'язку з
відсутністю у ньому декількох істотних
умов, а також через відсутність
обов'язкових додатків до договору.
Рішенням Черкаського районного суду
Черкаської області від 14 серпня
2013 року позов задоволено. Визнано
недійсним договір оренди земельної
ділянки, укладений 01 березня 2004 року
між ОСОБА_1 та СТОВ «Зоря»,
зареєстрований Черкаською
регіональною філією ДП «Центр
державного земельного кадастру» 30
грудня 2004 року у Державному реєстрі
земель за
№ 44. Витребувано у СТОВ «Зоря»
та повернуто ОСОБА_1, належні їй
відповідно до державного акту на право
власності на землю серії
ЯБ №425122 земельну ділянку площею 1.11
га кадастровий номер :03004:0253, та
відповідно до державного акту на право
власності на землю серії ЧР №078991
земельну ділянку площею 2.32 га
кадастровий номер :03004:0154, що
розташовані на території
Руськополянської сільської ради
Черкаського району Черкаської області
та призначених для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. Рішенням апеляційного суду
Черкаської області від 05 червня 2014 року
рішення суду першої інстанції змінено.
Рішення суду в частині визнання
недійсним договору оренди землі від 01
березня 2004 року, укладеного між ОСОБА_1
і СТОВ «Зоря», скасовано й у
задоволенні позову в цій частині
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат. У решті
рішення залишено без змін. У
касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції. Касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.
Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що договір
оренди землі від 01 березня 2004 року
укладений за відсутністю
волевиявлення ОСОБА_1, оскільки не був
нею підписаний; між сторонами не
досягнуто згоди з усіх істотних умов
договору оренди землі, зокрема, щодо
строку його дії, розміру орендної
плати. Скасовуючи рішення суду в
частині визнання договору недійсним,
апеляційний суд виходив із того, що
згідно висновку судово-почеркознавчої
експертизи від 19 серпня 2013 року договір
оренди від 01 березня 2004 року і акт
приймання-передачі підписані самою
ОСОБА_1; договір оренди пройшов
державну реєстрацію, яка була
обов'язковою на час виникнення
правовідносин; позивачка систематично
отримувала плату за оренду землі, тому
правові підстави для визнання даного
договору недійсним відсутні. З такими
висновками судів погодитись не можна,
оскільки ці висновки суперечать
вимогам закону та не ґрунтуються на
матеріалах справи. Статтею 213 ЦПК
України передбачено, що рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону ухвалені у
справі судові рішення не відповідають.
Судом установлено, що 21 квітня 2000
року між ОСОБА_1 та СТОВ
«Зоря» був укладений договір оренди
земельної частки (паю), за умовами якого
останньому передано в оренду земельну
частку (пай) розміром 2.29
умовних кадастрових гектарів зі
строком - 31 грудня 2011 року
(а. с. 5, т. 1). На підставі розпорядження
голови Черкаської районної державної
адміністрації від 24 грудня 2003 року № 462
ОСОБА_1 30 грудня 2003 року видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 2.32 га на
території Руськополянської сільської
ради Черкаського району Черкаської
області для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
(а. с. 6, т. 1). На підставі
розпорядження голови Черкаської
районної державної адміністрації від 09
березня 2005 року № 73 ОСОБА_1 24 вересня 2007
року видано державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
1.11 га на території Руськополянської
сільської ради Черкаського району
Черкаської області для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва (а. с. 7, т. 1).
Також у матеріалах справи є договір
оренди земельної ділянки від
01 березня 2004 року, укладений між
ОСОБА_1 та СТОВ «Зоря» (а.
с. 43), який позивачка оспорює та вважає
його недійсним. Апеляційний суд,
посилаючись на ч. 1 ст. 638, ч. 3 ст. 640 ЦК
України, дійшов висновку, що договір
оренди землі від 01 березня 2004 року був
підписані ОСОБА_1, пройшов державну
реєстрацію, відповідає вимогам
ст. 15 Закону України «Про оренду землі»,
та позивачка систематично отримувала
плату за оренду землі. При цьому
апеляційний суд, усупереч
вищезазначеним норм матеріального
права, не звернув уваги, що у договорі
оренди землі від 01 березня
2004 року відсутні такі істотні умови
договору, як об'єкт оренди (місце
розташування та розмір земельної
ділянки), умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю, існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки.
Також не звернув уваги, що після
отримання позивачкою державних актів
на право власності на земельну ділянку,
її розміри були змінені, внаслідок чого
предмет договору оренди землі від 21
квітня 2000 року також змінився. Крім
того, вважаючи доведеним, що за спірним
договором оренди позивач отримувала
орендну плату, апеляційний суд не
визначився, якого розміру земельна
ділянка перебувала в оренді та за
оренду якого саме розміру земельної
ділянки ОСОБА_1 нараховувалася орендна
плата відповідачем. За таких
обставин рішення суду апеляційної
інстанції підлягає скасуванню як
ухвалене при неповному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи.
Разом з тим, не може залишатися в силі
і рішення суду першої інстанції,
виходячи з наступного. Задовольняючи
позов, суд першої інстанції виходив із
того, що спірний договір оренди землі
ОСОБА_1 не підписувала. При цьому суд не
звернув уваги на те, що 04 лютого 2013 року
ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції
заяву про уточнення позовних вимог, в
якій просила визнати договір оренди
землі від 01 березня 2004 року з підстав
його невідповідності ст. 15
Закону України «Про оренду землі» (а. с.
52). Разом з тим, наявна у матеріалах
справи копія договору оренди землі від
1 березня 2004 року не містить
розміру земельної ділянки, її
кадастрового номеру (а. с. 43). За таких
обставин суду першої інстанції з
урахуванням вимог п. 1 ч. 6
ст. 130 ЦПК України належало уточнити
позовні вимоги щодо недодержання при
укладенні цього договору ст. 15 Закону
України «Про оренду землі», перевірити
доводи позивача і в залежності від
встановленого вирішити спір у
відповідності до норм процесуального і
матеріального права. Таким чином
апеляційний суд у порушення вимог
ст. ст. 212-214, 315 ЦПК
України суди не врахували норми
матеріального та процесуального права,
які регулюють спірні правовідносини,
не встановили обставин, які мають
значення для правильного вирішення
справи, тому відповідно до ст. 338 ЦПК
України ухвалені у справі судові
рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції. Керуючись ст.
ст. 333, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у х в а л и л а : Касаційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішенням Черкаського районного суду
Черкаської області від 14 серпня
2013 року, рішення апеляційного суду
Черкаської області від 05 червня
2014 року скасувати, справу направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції. Ухвала оскарженню не
підлягає. Головуючий:
Д.Д. Луспеник
Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко