РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2014 р. Московський районний суд м.
Харкова в складі: головуючого судді
Оксененко В.А., з участю секретаря
Дмитрієвої Є.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування
майна з чужого незаконного володіння,
вселення, 3 особи ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22.05.2014 р. звернулась до суду з
позовною заявою про витребування майна
з чужого незаконного володіння,
вселення, вказавши в обґрунтування
наступне.

Вона перебувала у зареєстрованому
шлюбі з 28.07.2007 р. по 25.02.2012 р. з ОСОБА_4 Під
час шлюбу ними була придбана квартира
АДРЕСА_1; отже, квартира є спільним
майном подружжя. Рішенням Московського
районного суду від 18.03.2014 р. за нею
визнано право власності на ? частину
цієї квартири. Ухвалою апеляційного
суду Харківської області від 15.04.2014 р.
рішення суду залишено без змін.
Відповідно до ст.369 ЦК України, ст.65 СК
України розпорядження майном, що є у
спільної сумісної власності
здійснюється за згодою всіх
співвласників. В порушення закону,
відповідач 26.02.2012 р. подарував спірну
квартиру (об*єкт спільної сумісної
власності подружжя) своєї матері
ОСОБА_3, після чого, ОСОБА_3 19.04.2013 р.
продала квартиру ОСОБА_5, а той у свою
чергу, 27.04.2013 р. продав її ОСОБА_2Про ці
обставини їй стало відомо лише під час
апеляційного розгляду цивільної
справи №2027/18138/12 про поділ майна
подружжя. Своєї згоди на відчуження
майна вона не надавала, тому, просить
суд витребувати ? частину квартири з
чужого незаконного володіння у ОСОБА_2,
анулювати право власності за
відповідачкою на ? частку цієї квартири
та вселити її в квартиру, оскільки,
можливості користуватись належним
майном вона не має.

Представник позивача в суді позовні
вимоги підтримав у повному обсязі.

3-я особа ОСОБА_3 позов не визнала,
вказала, що витребуванням майна від
ОСОБА_2 будуть порушені її законні
права та інтереси, оскільки, квартира
була відчужена на законних підставах.

Відповідачка ОСОБА_2, 3-ї особи
ОСОБА_4,ОСОБА_5 в суд не з*явились, про
день, час розгляду справи повідомлені
належним чином і суд розглянув справу у
їх відсутності, на підставі наданих
доказів, заочно.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
письмові докази, приходить до
наступного.

В період з 28.07.2007 р. по 25.02.2012 р. ОСОБА_1,
ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому
шлюбі.Квартира АДРЕСА_1 була придбана
подружжям під час шлюбу.

Рішенням Московського районного суду
від 18.03.2014 р. за №№2027/18138/12 зазначена
квартира визнана спільно набутим
майном подружжя ОСОБА_4 та за ОСОБА_1
визнано право власності на ? частину
квартири.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 15.04.2014 р. рішення суду
залишено без змін, отже, судове рішення
набуло чинності.

Оскільки, відповідно до частині 3 ст.61
ЦПК України обставини, встановлені
судовим рішення у цивільної справі, що
набрало чинності, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть ті
самі особи, або особа, щодо якої
встановлені ці обставини, то ОСОБА_1 є
законним власником ? частки квартири
АДРЕСА_1.

Відповідно приписів ч.1 статті 388 ЦК
України «якщо майно за відоплатним
договором придбане в особи, яка не мала
права його відчувати, про що

набувач не знав і не міг знати, власник
має право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо майно:…3)
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої воли іншим шляхом». Частиною 3
цієї статті також закріплено, що «Якщо
майно було набуто безвідплатно і особи,
яка не мала права його відчужувати,
власник має право витребувати його від
добросовісного набувача у всіх
випадках».

Як вбачається з Інформаційної довідки
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 на
теперішній час зареєстрована на праві
власності за ОСОБА_2 на підставі
договору купівлі-продажу від 27.03.2013 р.

Відповідно до Постанови №5 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України
від 07.02.2014 р. «Про судову практику в
справах про захист права власності та
інших речових прав», зокрема, п.22 «Якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, власник має право
витребувати це майно з незаконного
володіння набувача (статті 387, 388 ЦК).
Якщо в такій ситуації (саме так
обґрунтовано підставу позову)
пред'явлений позов про визнання
недійсними договорів про відчуження
майна, суду під час розгляду справи
слід мати на увазі правила, встановлені
статтями 387, 388 ЦК.

У зв'язку із цим суди повинні
розмежовувати, що коли майно придбано
за договором в особи, яка не мала права
його відчужувати, то власник має право
на підставі статті 388 ЦК звернутися до
суду з позовом про витребування майна у
добросовісного набувача, а не з позовом
про визнання договору про відчуження
майна недійсним. Це стосується не лише
випадків, коли укладено один договір із
порушенням закону, а й випадків, коли
спірне майно відчужено на підставі
наступних договорів.»

Пунктом 23 Пленуму зазначено, що
«Відповідно до статті 387 ЦК та частини
третьої статті 10 ЦПК особа, яка
звернулася до суду з позовом про
витребування майна із чужого
незаконного володіння, повинна довести
своє право власності на майно, що
знаходиться у володінні відповідача.

При цьому суди повинні мати на увазі, що
право власності на рухоме майно
доводиться за допомогою будь-яких
передбачених процесуальним
законодавством доказів, що
підтверджують виникнення такого права
у позивача.»

На виконання приписів пункту 26 Пленуму,
де вказано, що «Відповідно до положень
частини першої статті 388 ЦК власник має
право витребувати своє майно із чужого
незаконного володіння незалежно від
заперечення відповідача про те, що він
є добросовісним набувачем, якщо доведе
факт вибуття майна з його володіння чи
володіння особи, якій він передав
майно, не з їхньої волі. При цьому суди
повинні мати на увазі, що власник має
право витребувати майно у
добросовісного набувача лише у
випадках, вичерпний перелік яких
наведено в частині першій статті 388 ЦК»,
судом були перевірені ці обставини та
з*ясовано:

По перше. ОСОБА_1, як співвласник, своєї
згоди на відчуження ? частки спірної
квартири не надавала.

По друге. Майно від власника (позивачки)
вибуло у спосіб, зазначений статтею 388
ЦК України, спочатку за безоплатним
договором дарування, потім за
договором дарування.

Тому, суд має правові підстави для
задоволення позову, витребування ?
частки квартири у ОСОБА_2 та припинення
за останньою права власності на цю
частку.

Одночасно, належать задоволенню вимоги
щодо вселення позивачки у квартиру,
оскільки, останній чиняться перешкоди
у користуванні своєю власністю.

Так, 3-я особа (ОСОБА_3) підтвердила в
суді, що на теперішній час в квартирі
проживає та користується нею родич
ОСОБА_2

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212 - 215, 224-226 ЦПК
України, ст. ст. 330,369,388 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Витребувати в ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_1) ?
частину квартири АДРЕСА_1.

Припинити право власності ОСОБА_2 (ІН
НОМЕР_1) на ? частку квартири АДРЕСА_1.

Усунути перешкоди в користуванні
майном та вселити ОСОБА_1 в квартиру
АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене позивачем
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом. Заява про перегляд заочного
рішення може бути подана відповідачем
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: В.А.
ОКСЕНЕНКО.