Справа № 464/5043/14 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/5853/14 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Шумської Н.Л., Струс Л.Б.

з участю секретаря Бадівської О.О

та з участю представника ПАТ «Львівгаз» - Залога Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 19 червня 2014 року у справі за скаргою ПАТ "Львівгаз" на дії та постанову державного виконавця Сихівського ВДВС ЛМУЮ, -

встановила:

Оскаржуваною ухвалою суду в задоволенні скарги ПАТ «Львівгаз» на дії державного виконавця Сихівського ВДВС ЛМУЮ та постанову про повернення виконавчого документу - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржило ПАТ «Львівгаз».

В апеляційній скарзі покликається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, невідповідність ухвали фактичним обставинам справи. Зазначає, що державним виконавцем при виході за вказаною адресою не складено опису майна боржника. Не знаючи майнового стану боржника, державний виконавець не вправі виносити постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки не може зробити висновок про наявність чи відсутність у боржника майна, на яке може бути накладено стягнення. Окрім того, зазначає, що стягувач має право брати участь у провадженні виконавчих дій. Проте, реалізацію даного права ПАТ «Львівгаз» державним виконавцем не забезпечено. Просить ухвалу суду скасувати та направити матеріали справи в суд першої інстанції для розгляду по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що 30.05.2013 року Сихівським районним судом м.Львова видано наказ про стягнення із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користь ПАТ «Львівгаз» заборгованості за спожитий природний газ в сумі 715 грн. 54 коп. та 114 грн. 70 коп. судового збору. Вказаний судовий наказ набрав законної сили 18.06.2013 р., та звернутий до виконання за заявою ПАТ «Львівгаз».

30.05.2013 р. державним виконавцем Сихівського ВДВС ЛМУЮ відкрито виконавче провадження № 39644176. В ході примусового виконання рішення суду державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржників та оголошено заборону на його відчуження. Згідно отриманих державним виконавцем відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та УДАІ ГУМВСУ у Львівській області боржники є співвласниками квартири АДРЕСА_1, боржнику ОСОБА_4 на праві власності належить автомобіль CHERY A15 AMULET, легковий седан-В, д.н.з НОМЕР_1 на який накладено арешт, оголошено розшук та скеровано орієнтування на затримання транспортного засобу. Однак згідно витягу із єдиного державного реєстру обмеження нерухомого майна та державного реєстру рухомого майна, а також згідно договору іпотеки № 1499 від 27.07.2007 року та договору застави транспортного засобу, все вказане майно знаходиться в заставі ПАТ КБ «ПриватБанк». Із отриманих відомостей від Державної податкової служби України інформація про джерела доходу боржників відсутні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем при виконанні судового наказу від 30.05.2013 року було вжито всіх заходів з метою розшуку майна боржника, на яке можна було б звернути стягнення, в результаті яких таке майно не виявлено і ним підставно, у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження» прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Однак з таким висновком суду не можна погодитись з таких підстав.

Принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду, а у статті 14 ЦПК визначені ознаки обов'язковості судових рішень. Крім того, виконання рішення суду - є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Як вбачається з акту державного виконавця від 18.11.2013 року, державним виконавцем при виході за адресою вказаною у виконавчому документі, не складено опису майна боржника (а.с. 22). Тому висновок суду про те, що державним виконавцем при виконанні судового наказу від 30.05.2013 року було вжито всіх заходів з метою розшуку майна боржника на яке можна було б звернути стягнення, є передчасним.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив вимоги матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду.

Керуючись ст.312, ст.313, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" задовольнити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 19 червня 2014 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Сихівського ВДВС ЛМУЮ Батюк М.В. з винесення постанови від 28.11.2013 року про повернення виконавчого документа стягувачу ПАТ «Львівгаз».

Скасувати постанову державного виконавця Сихівського ВДВС ЛМУЮ Батюк М.В. про повернення виконавчого документа стягувачу ПАТ «Львівгаз» від 28.11.2013 року.

Зобов'язати Сихівський ВДВС ЛМУЮ відновити виконавче провадження ВП №39644176 згідно судового наказу виданого Сихівським районним судом м. Львова від 30.05.2013 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Шандра М.М.

Судді: Струс Л.Б.

Шумська Н.Л.