справа № 2/243/85/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2014 року Слов'янський
міськрайонний суд Донецької області у
складі:

головуючого суді - П.І. Профатило,

при секретарі - К.М. Каліух,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Слов'янську цивільну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

06 листопада 2013 року позивач
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості,
обґрунтувавши свої вимоги тим, що 02.08.2008
року між ПАТ «ПростоФінанс», та ОСОБА_2
було укладено кредитний договір
№6, яким відповідачу було надано
кредит у сумі 42700 грн., а ОСОБА_2
відповідно до умов даного договору
зобов'язався повертати кредит,
сплачувати проценти по ньому,
неустойки та інші платежі передбачені
договором та додатком до нього -
графіком платежів. 18.05.2012 року між ПАТ
«ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні
ініціативи» укладено договір купівлі -
продажу кредитного портфелю,
відповідно якого ТОВ «Кредитні
ініціативи» зобов'язувалось передати
грошові кошти в розпорядження ТОВ
«ПростоФінанс», а ТОВ «ПростоФінанс»
зобов'язалось відступити право вимоги
до боржників, зазначених у додатку до
договору, в склад яких входить й
боржник ОСОБА_2. Відповідач належним
чином не виконував зобов'язання за
кредитним договором №6 від 02.08.2008
року, в наслідок чого станом на 07.10.2013
року утворилась заборгованість у
сумі 45195,58 грн., з яких: заборгованість
за кредитом - 28099,09 грн., нараховані
відсотки - 5169,83 грн., комісія - 4185,45 грн.,
штраф - 7741,21 грн.. У зв'язку з чим позивач
просить стягнути з відповідача суму
заборгованості за кредитом та судові
витрати по справі.

В судовому
засіданні представник позивача
Лавренова О.В. підтримала позовні
вимоги, просила суд їх задовольнити,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, однак до суду надав заяву, в
якій просив слухати справу у його
відсутності. Будучи раніше допитаним,
у судовому засіданні, пояснив, що
вимоги позивача не визнає, оскільки
заборгованість, що виникла по
кредитному договору збільшилася у два
рази, та для нього є великою. Також
вказав, що з умовами договору
ознайомлений, протягом чотирьох
місяців сплачував кредит по графіку,
потім перестав сплачувати, оскільки не
було грошей. Своєї згоди на укладання
кредитного договору його дружина
ОСОБА_4 не давала, а підпис він поставив
сам, дружина договір не підписувала,
про те, що він придбав у кредит
автомобіль дружина знала. Про
прострочені зобов'язання по кредиту
знав, з цього приводу спілкувався з
робітниками банку, однак грошей
сплатити борг не має.

В судовому засіданні представник
відповідача, за довіреністю, ОСОБА_5
вимоги позивача не визнав, просив суд
відмовити у їх задоволенні,
посилаючись на те, що позивачем не
надано розрахунку заборгованості по
кредитному договору, з якого вбачалося
б , з якого часу утворилася дана
заборгованість. Крім того дружина
відповідача не давала письмової згоди
на укладання кредитного договору та
отримання кредиту по ньому. Замість неї
у договорі поставив підпис сам ОСОБА_2,
а тому такий договір є нікчемним. Також
при зміні кредитора, новий кредитор -
ТОВ «Кредитні ініціативи» не
повідомили ОСОБА_2 про зміну кредитора,
тому він був позбавлений можливості
сплачувати заборгованість по кредиту.
Тому просить суд відмовити у
задоволенні вимог позивача.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона є
дружиною відповідача. Про те, що
чоловік збирається купляти автомобіль
в кредит вона не знала, оскільки
чоловік їй пояснив, що він позичив
гроші у знайомих. Про існування
кредиту та заборгованості по ньому вже
дізналася, коли з банку почали
приходити листи з вимогою сплатити
заборгованість по кредитному договору.
Також суду пояснила, що даний
автомобіль використовувався для
задоволення потреб сім'ї.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, свідка,
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини справи, на яких ґрунтуються
позовні вимоги, об'єктивно оцінивши
докази, встановив такі фактичні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Відповідно до договору договір
купівлі - продажу кредитного портфелю,
укладеного 18.05.2012 року між ПАТ
«ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні
ініціативи», ТОВ «Кредитні ініціативи»
зобов'язувалось передати грошові
кошти в розпорядження ТОВ
«ПростоФінанс», а ТОВ «ПростоФінанс»
зобов'язалось відступити право вимоги
до боржників, зазначених у додатку до
договору, в склад яких входить й
боржник ОСОБА_2

Як встановлено у судовому засіданні і
вбачається з доданих до справи
документів, між ТОВ «ПростоФінанс» та
відповідачем ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір № 6 від 02.08.2008
року, відповідно до якого ОСОБА_2
отримав кредит у розмірі 42700 грн. для
придбання автомобіля ВАЗ 21093, зі
сплатою відсотків за користування
кредитом та щомісячної сплати комісії,
з кінцевим терміном повернення 10.08.2013
року (а.с. 5-7).

Банк перерахував за оплату автомобіля
суму кредиту у розмірі 42700 грн., про що
свідчить платіжне доручення №000000032М
від 05.08.2008 року (а.с. 11).

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, пунктами 2.1, 2.3, 2.5, 3.1 кредитною
договору № 6 від 02.08.2008 року,
передбачено, що позичальник
зобов'язується здійснювати повернення
кредиту, сплату процентів за його
користування та всіх комісійних
платежів у передбачені цим договором
строки, а також повертати суму кредиту
щомісячно не пізніше 10-го числа
кожного місяця, починаючи з місяця
наступного за місяцем отримання
кредиту, в розмірі, зазначеному в
графіку платежів. При цьому
зобов'язання по кредиту зараховуються
у черговості, визначеній у п. 3.2 цього
договору.

Відповідно до п.п. 7.1, 7.2, 7.3 кредитного
договору, за невиконання або неналежне
виконання зобов'язань, щодо сплати
щомісячних платежів згідно умов цього
договору, кредитодавець має право
вимагати від позичальника сплатити
неустойку в розмірі 20% від повної суми
щомісячного платежу, зобов'язання по
сплаті якого порушено, при цьому
сторони усвідомлюють, що неповне
виконання зобов'язання, також є
неналежним виконанням зобов'язання в
повному обсязі. Сплата штрафу не
звільняє позичальника від виконання
зобов'язання в натурі. У випадку
порушення позичальником зобов'язання
щодо сплати простроченої
заборгованості або усунення істотного
порушення умов цього договору після
отримання вимоги кредитодавця про
дострокове погашення заборгованості в
порядку, передбаченому п.п. 5.1.6, 6.2.3
цього договору, кредитодавець має
право вимагати від позичальника
сплати неустойки в розмірі 20% від суми
кредиту, який повинен бути сплачений
достроково за вимогою кредитодавця
(а.с. 5-7).

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди. Судом встановлено, що
кредитний договір укладений сторонами
в письмовій формі, підписаний
уповноваженою на це посадовою особою
позивача та відповідачем .

Відповідно до ст. 1055 ЦК України,
Кредитний договір укладається у
письмовій формі. Кредитний договір,
укладений з недодержанням письмової
форми, є нікчемним.

Відповідно до п. 12 Постанови пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», порушення вимог закону
щодо укладення правочину в письмовій
формі є підставою для визнання його
недійсним лише в разі, коли це прямо
передбачено законом, зокрема статтями
547, 719, 981, 1055, 1059, 1107, 1118 ЦК України тощо.
Необхідно звернути увагу судів, що зі
змісту абзацу другого частини першої
статті 218 ЦК не може доводитися
свідченням свідків не лише заперечення
факту вчинення правочину або
оспорювання окремих його частин, а й
факт його вчинення, а також виконання
зобов'язань, що виникли з правочину.
Випадки, коли свідчення свідків
допускаються як засіб доказування
факту вчинення правочину, у ЦК
визначені прямо (частина друга статті
937, частина третя статті 949 ЦК).

Відповідно до вимог ст. 218 ЦК України,
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків,
встановлених законом. Заперечення
однією із сторін факту вчинення
правочину або оспорювання окремих його
частин може доводитися письмовими
доказами, засобами аудіо-, відеозапису
та іншими доказами. Рішення суду не
може грунтуватися на свідченнях
свідків. Якщо правочин, для якого
законом встановлена його недійсність у
разі недодержання вимоги щодо
письмової форми, укладений усно і одна
із сторін вчинила дію, а друга сторона
підтвердила її вчинення, зокрема
шляхом прийняття виконання, такий
правочин у разі спору може бути
визнаний судом дійсним.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу, тому суд не приймає до
уваги посилання представника
відповідача на ті обставини, що
договір кредиту № 6 від 02.08.2008 року
є нікчемним з тих підстав, що дружина
ОСОБА_2 не надавала згоди на отримання
кредиту та не ставила підпис у
договорі, оскільки відповідно до
вимог ст.ст.218, 1055, кредитний договір
укладено у письмовій формі, банк надав
кредит позичальнику ОСОБА_2, а ОСОБА_2 в
свою чергу визнав умови договору та
певний період сплачував
заборгованість по кредитному договору.
Крім того про існування даного
договору кредиту дружині ОСОБА_2,
ОСОБА_4, було відомо, що було нею
підтверджено в судовому засіданні
поясненнями, якими вона давала в
судовому засіданні в якості свідка.
Дані пояснення суд приймає як належний
доказ по справі, оскільки вони не
спростовуються матеріалами справи та
підтверджені поясненнями відповідача
ОСОБА_2, в яких він вказав, що в договорі
кредиту замість дружини він поставив
свій підпис, однак дружині було відомо,
що даний автомобіль придбано в кредит.

Також суд не приймає до уваги посилання
представника відповідача на ті
підстави, що позивачем не доведено суму
заборгованості, оскільки не надано
належного розрахунку заборгованості,
оскільки в порушення вимог ст. 60 ЦПК
України, представник відповідача не
надав жодного належного доказу того, що
розрахунок, наданий позивачем, невірно
розраховано, оскільки матеріалах
знаходиться розрахунок заборгованості
по кредитному договору № 6 від
02.08.208 року, який відповідає умовам та
вимогам кредитного договору, та який
нічим не спростований (а.с. 22).

Крім того, суд не приймає до уваги
ствердження представника відповідача
на те, що кредитори не сповістили
ОСОБА_2 про зміну первісного кредитора,
внаслідок чого він був позбавлений
сплачувати заборгованість за кредитом,
оскільки з матеріалів справи
вбачається, що первісний кредитор ПАТ
«ПростоФінанс» повідомляв ОСОБА_2 про
зміну кредитора на ТОВ «Кредитні
Ініціативи», про зміну реквізитів для
оплати кредиту, про що в матеріалах
справи знаходяться відповідні листи та
повідомлення про їх відправлення (а.с.
47-51).

Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України,
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання є
порушенням позичальником своїх
зобов'язань

Згідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ст. 626 ч.1 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно до ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
Як встановлено з матеріалів справи
зобов'язання відповідача, щодо сплати
кредиту виконувались з порушенням умов
договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
глави 71, якщо інше не встановлено цим
параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України,
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У відповідність до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти і
такій самій сумі, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за
кредитним договором, ОСОБА_2, згідно
довідки-розрахунку, має заборгованість
за кредитним договором № 6 від
02.08.2008 року станом на 07.10.2013 року у сумі
45195,58 грн., з яких: заборгованість за
кредитом - 28099,09 грн., нараховані
відсотки - 5169,83 грн., комісія - 4185,45 грн.,
штраф - 7741,21 грн. (а.с. 22).

У зв'язку з викладеним, суд вважає, що
позовні вимоги позивача про стягнення
заборгованості за кредитним договором
у сумі 45195,58 грн., підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні
на користь якої постановлене рішення
суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Вирішуючи заявлене у позові питання
про стягнення судових витрат з
відповідачів, суд приходить до
переконання, що в цій частині дана
вимога також підлягає задоволенню,
оскільки з матеріалів справи
вбачається, що при подачі позову до
суду позивачем сплачено судовий збір у
сумі 451,96 грн., що підтверджено
відповідними платіжними дорученнями
(а.с.4), тому вирішуючи дане питання, суд
вважає, що в цій частині вимога
позивача також підлягає задоволенню,
та з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сума судових витрат
по справі у розмірі 451,96 грн.

Керуючись ст.ст.218, 526, 530, 551, 610, 611, 612, 625,
626, 629, 638, 1049, 1054, 1055 ЦК України,
Постановою пленуму Верховного суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» ст. ст.10, 11, 60, 88,
209, 212, 213- 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» -задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ІПН НОМЕР_1, який проживає за адресою:
АДРЕСА_1 на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи», що розташоване за
адресою: Київська область, м. Бровари,
бульвар Незалежності,14, код ЕДРПОУ
35326253, код банку 300346, р/рахунок 2001, в
ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за
кредитним договором в сумі 45195 (сорок
п'ять тисяч сто дев'яносто п'ять)
гривень 58 копійок, та судовий збір в
сумі 451,96 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду
П.І. Профатило