Єдиний унікальний номер 725/1139/14-ц
Номер провадження 2/725/271/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2014 року
м. Чернівці

Суддя Першотравневого районного суду
м.Чернівці Галичанський О. І.,
розглянувши заяву ОСОБА_1 про
забезпечення позову, поданого до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
та моральної шкод, завданих внаслідок
створення перешкод у користуванні
власністю,-

ВСТАНОВИВ:

25.02.2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкод,
завданих внаслідок створення перешкод
у користуванні власністю.

Від позивача 04 березня 2014 року через
канцелярію суду надійшла заява про
забезпечення даного позову шляхом:

· накладення арешту на майно, яке
належить на праві власності ОСОБА_2,
зокрема : на 1/2 ідеальну частку
житлового будинку АДРЕСА_1;

· Заборонити будь - яким особам у
будь - який спосіб, до набрання
рішенням у справі законної сили,
вчиняти будь - які дії стосовно майна,
яке належить ОСОБА_2, зокрема : на 1/2
ідеальну частку житлового будинку
АДРЕСА_1.

Вважає, що невжиття заходів
забезпечення позову може зробити
неможливим виконання в майбутньому
рішення суду.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Дане правило також закріплене у ст. 60
цього ж Кодексу

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Дані правовідносини у системному
зв'язку регулюються:

-ч.ч. 1, 3 ст.151 ЦПК України, згідно якої у
заяві про забезпечення позову повинно
бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з
якими потрібно забезпечити позов; 2) вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, з обґрунтуванням його
необхідності; 3) інші відомості,
потрібні для забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

-п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК відповідно до якої
позов майнового характеру
дозволяється забезпечувати шляхом
накладення арешту на майно або грошові
кошти, що належать відповідачеві і
знаходяться у нього або в інших осіб.

- ч.3 ст.153 ЦПК України вид забезпечення
позову має бути співмірним із
заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови пленуму
Верховного суду України справ № 9 « Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема,
в тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних
вимог, дані про особу відповідача, а
також відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати
особа, котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. Вирішуючи питання
про забезпечення позову, суд має брати
до уваги інтереси не тільки позивача,
а й інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Як вбачається із матеріалів поданої
заяви про забезпечення позову, позивач
не надав суду відомостей відносно
належності на праві власності спірного
майна (1/2 ідеальної частки житлового
будинку АДРЕСА_1) відповідачці по
справі.

Посилання позивача на те, що доказом
належності ОСОБА_2 на праві власності
вищевказаного майна являється шлюбний
договір від 07.07.2011 року, посвідчений
приватним нотаріусом Чернівецького
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
спростовується рішенням
Першотравневого районного суду м.
Чернівці від 06.12.2013 року по цивільній
справі № 725/1410/13-ц за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та за зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3, ОСОБА_5, яке ухвалою
Апеляційного суду Чернівецької
області від 05.02.2014року залишено без
змін.

Відповідно до цього рішення також не
визначено право власності ОСОБА_2 на 1/2
ідеальної частки житлового будинку
АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону
України «Про державну реєстрацію прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме право власності на нерухоме майно.

Як вбачається зі змісту ч.5 ст. 93 СК
України за шлюбним договором не може
передаватися у власність одному з
подружжя нерухоме майно та інше майно,
право на яке підлягає державній
реєстрації.

Відповідно до ч. 1,4 ст. 334 ЦК України
право власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом. Права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Таким чином, належність
відповідачці майна, на яке позивач
просить накласти арешт, на підставі
шлюбного договору укладеного між
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не являється належним
та допустимим доказом, оскільки
позивачем не надано підтвердження
права власності на дане майно за
ОСОБА_2, яке зареєстроване в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
чи будь-яких інших відомостей які
відповідно до ст. 153 ЦПК України
потрібні для забезпечення позову.

Крім того, вид забезпечення позову
має бути співмірним із заявленими
позивачем вимогами.

В поданій до суду позовній заяві
позивач просить стягнути з ОСОБА_2
матеріальну шкоду в розмірі 41991,00 грн.
та моральну шкоду в сумі 5000, 00 грн. в
рахунок забезпечення виконання в
майбутньому рішення суду про стягнення
даних коштів з відповідачки просить
накласти арешт на майно, про вартість
якого суду не вказано. Тому положення
ч.3 ст.153 ЦПК України позивачем не
виконані.

На основі дослідженої заяви про
забезпечення позову, встановивши
правовідносини, які випливають із
встановлених обставин та правові
норми, які підлягають застосуванню,
керуючись ст.ст . 151-153ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову , поданого до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
та моральної шкод, завданих внаслідок
створення перешкод у користуванні
власністю - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції може бути подана
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці
О. І. Галичанський