Провадження № 4-с/161/84/14
У Х В А Л А

01 жовтня 2014 року

м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області у складі:

головуючого судді – Присяжнюк Л.М.,

при секретарі – Фурман Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку справу за скаргою
ОСОБА_1 на постанову державного
виконавця Першого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції ОСОБА_2 від 21.07.2014
року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із
скаргою постанову державного
виконавця Першого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції ОСОБА_2 від 21.07.2014
року. Вказує, що постанову отримала
через півтора місяця після її
винесення. Виконавчий лист подано
ОСОБА_3 повторно після того, як він
подав заяву про його повернення.
Зазначає, що раніше у 2014 році було
винесено постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження.
Вважає, що державним виконавцем не
виконано вимог закону та винесено
незаконну постанову. Просить поновити
строк на оскарження постанови, визнати
постанову про відкриття виконавчого
провадження ВП № 44097778 від 21.07.2014 року
незаконною та скасувати її.

Скаржник ОСОБА_1 у судове
засідання не з’явилася, подала на
адресу суду заяву, якою просила скаргу
розглядати у її відсутності по наявних
у ній матеріалах, скаргу підтримала в
повному обсязі.

Державний виконавець у
судове засідання не з’явився, хоча
належним чином повідомлявся про дату,
час та місце розгляду справи,
заперечень чи пояснень по суті скарги
не подав.

Дослідивши та оцінивши
подані суду докази, матеріали
виконавчого провадження, суд прийшов
до наступних висновків.

Відповідно до ст. 383 ЦПК
України сторони виконавчого
провадження мають право звернутися до
суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

Водночас, із положень ст. 385
ЦПК України вбачається, що скаргу може
бути подано до суду: у десятиденний
строк з дня, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення
її прав чи свобод; у триденний строк з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення її прав чи
свобод, у разі оскарження постанови про
відкладення провадження виконавчих
дій. А пропущений з поважних причин
строк для подання скарги може бути
поновлено судом.

Як вбачається із матеріалів
виконавчого провадження № ВП 44097778,
постанову про відкриття виконавчого
провадження скаржниця отримала 01.09.2014
року, про що свідчить її підпис на
супровідному листі. Таким чином, суд
приходить до висновку, що скаржницею
пропущено строк на звернення до суду із
скаргою із об’єктивних причин, а тому
його слід поновити.

Із вимог ч. 2 ст. 387 ЦПК
України вбачається, що у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Судом встановлено, що 21.07.2014
року державним виконавцем Першого
відділу ДВС Луцького міського
управління юстиції ОСОБА_4 на підставі
розгляду заяви ОСОБА_3 відкрито
виконавче провадження з виконання
виконавчого листа № 2-71 від 16.03.2011 року
про стягнення із ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 14232 грн. вартості виділених
часток, та надано боржнику
добровільний строк із виконання
виконавчого листа (а.с.2). Водночас, із
постанови вбачається, що документ
вступив законну силу (набрав чинності)
10.02.2011 року, а заява про примусове
виконання подана 18.07.2014 року.

Статтею 25 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Водночас, у відповідності до
п. 3 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5,
примусовому виконанню підлягають
виконавчі документи, визначені у
статті 17 Закону, а підставою для вжиття
заходів примусового виконання рішень є
виконавчий документ, який
пред’явлений до виконання в
установленому Законом порядку.
Виконавчий документ повинен
відповідати вимогам до виконавчого
документа, зазначеним у статті 18
Закону.

Як вбачається із матеріалів
виконавчого провадження, стягувач
ОСОБА_3 звернувся до Першого відділу
ДВС Луцького міського управління
юстиції із заявою про прийняття до
примусового виконання виконавчого
листа 18.07.2014 року.

Із оригіналу виконавчого
листа виданого на підставі рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 25.10.2010 року
встановлено, що рішення набрало
законної сили 10.02.2011 року, а строк його
пред’явлення становить 10.02.2014 року.

Із належним чином
засвідчених відміток на виконавчому
листі встановлено, що 16.01.2012 року
вищевказаний виконавчий лист було
повернуто без виконання на підставі п. 2
ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче
провадження», а після 14.05.2014 року – на
підставі останнього було відмовлено у
відкритті провадження з підстав
передбачених п.7. ст. 26 Закону України
«Про виконавче провадження».

Так, виконавчий документ, на
підставі якого відкрито виконавче
провадження, за яким виконання не
здійснювалося або здійснено частково,
повертається стягувачу у разі, якщо у
боржника відсутнє майно, на яке може
бути звернуто стягнення, а здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними (п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження»).
Повернення виконавчого документа
стягувачу з підстав, передбачених ст. 47
вищевказаного Закону, не позбавляє
його права повторно пред'явити
виконавчий документ до виконання
протягом строків, встановлених статтею
22 цього Закону.

У відповідності до ст. 22
вищевказаного Закону, виконавчий
документ може бути пред'явлений до
виконання протягом року, якщо інше не
передбачено законом, а для виконання
судового рішення такий строк
встановлюється з наступного дня після
набрання рішенням законної сили чи
закінчення строку, встановленого у
разі відстрочки чи розстрочки
виконання рішення, а в разі якщо судове
рішення підлягає негайному виконанню, -
з наступного дня після його
постановлення.

Однак, державним виконавцем
не враховано вищевказаних вимог: не
з’ясовано підстав для відмови у
відкритті виконавчого провадження,
повернення виконавчого документа
стягувачеві, чи поданий вищевказаний
виконавчий лист в межах строку його
пред’явлення, та чи існували підстави
для переривання строку давності
пред’явлення виконавчого документа до
виконання.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, а
постанову про відкриття виконавчого
провадження ВП № 44097778 від 21.07.2014 року
слід скасувати.

Керуючись ст.ст. 10-11, 57-60, 383-387 ЦПК
України, на підставі Закону України
«Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову
державного виконавця Першого відділу
державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції ОСОБА_2 від
21.07.2014 року – задовольнити.

Визнати незаконною та
скасувати постанову про відкриття
провадження у виконавчому провадженні
ВП № 44097778 від 21.07.2014 року.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд
Волинської області шляхом подання
апеляційної скарги в п’ятиденний
строк з дня її проголошення. У разі,
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Луцького
міськрайонного
судуОСОБА_5