Ухвала іменем україни 24 вересня 2014 року
м. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі: суддів:
Лесько А.О., Червинської М.Є., Черненко
В.А.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою за касаційною скаргою ОСОБА_4,
який діє в інтересах ОСОБА_1, на рішення
Піщанського районного суду Вінницької
області від 04 березня 2014 року та
рішення апеляційного суду Вінницької
області від 30 квітня 2014 року, в с т а н о
в и л а: У липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з вказаним позовом, посилаючись
на те, що у 2000 році ОСОБА_5 подарувала
йому будинок, разом з яким до нього
перейшло право користування
присадибною ділянкою, площею 0,16 га.
Рішеннями 2 сесії 24 скликання
Піщанської селищної ради від 07 червня
2002 року та 15 сесії 4 скликання
Піщанської селищної ради від 25 січня 2005
року йому передано у приватну
власність земельні ділянки, площею
відповідно 0,13 га та 0,03 га. 08 травня 2004
року ОСОБА_2, ОСОБА_3 перенесено тверду
межову споруду (паркан), перемістивши
її з постійного місця на територію його
земельної ділянки на 2,2 м при його
довжині 60 м, зменшивши його земельну
ділянку на 0,0132 га. Постановою
Піщанського районного суду Вінницької
області від 20 грудня 2011 року визнано
незаконним і скасовано рішення
Піщанської селищної ради від 22 жовтня
2008 року № 323, яким скасовано
рішення про надання йому земельної
ділянки площею 0,03 га. Рішенням
Крижопільського районного суду
Вінницької області від 13 серпня 2012 року
визнані недійсними державні акти на
право приватної власності на спірні
земельні ділянки, видані
ОСОБА_2 на підставі рішення Піщанської
селищної ради від 22 січня
2008 року. У зв'язку із цим, просив
зобов'язати відповідачів усунути
перешкоди у користуванні земельною
ділянкою, площею 0,16 га, шляхом
перенесення твердого межового знака
(паркану) у попереднє місце між
будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2,
звільнивши незаконно зайняту земельну
ділянку, площею 0,0132
га.Рішенням Піщанського районного суду
Вінницької області від 04
березня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено. Рішенням апеляційного суду
Вінницької області від 30 квітня
2014 року мотивувальну частину рішення
суду першої інстанції змінено.
Зазначено у мотивувальній частині
рішення, що підставою для відмови
ОСОБА_1 в задоволенні позову є
попереднє недотримання положень
ст. ст. 106, 107, 158 ЗК України щодо
встановлення і відновлення меж між
суміжними земельними ділянками. Іншу
частину рішення залишено без змін. У
касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє в
інтересах ОСОБА_1, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить вказані
судові рішення скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.Касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких
підстав.Статтею 337 ЦПК України
визначено, що суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає,
що рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального
права.Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими. Згідно зі ст. 106 ЗК України
власник земельної ділянки має право
вимагати від власника сусідньої
земельної ділянки сприяння
встановленню твердих меж, а також
відновленню межових знаків у випадках,
коли вони зникли, перемістились або
стали невиразними. Види межових знаків
і порядок відновлення меж визначаються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері земельних відносин.
Витрати на встановлення суміжних меж
несуть власники земельних ділянок у
рівних частинах, якщо інше не
встановлено угодою між ними. Основою
для відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації. У
разі неможливості виявлення дійсних
меж їх встановлення здійснюється за
фактичним використанням земельної
ділянки. Якщо фактичне використання
ділянки неможливо встановити, то
кожному виділяється однакова за
розміром частина спірної ділянки. У
випадках, коли в такий спосіб
визначення меж не узгоджується з
виявленими обставинами, зокрема з
встановленими розмірами земельних
ділянок, то межі визначаються з
урахуванням цих обставин (ст. 107 ЗК
України). Апеляційний суд, погодившись
із висновком суду першої інстанції
щодо відмови у позові, змінивши при
цьому підстави відмови, посилаючись на
вищевказані норми матеріального права,
дійшов правильного висновку про те, що
земельно-кадастрова документація на
земельну ділянку на ОСОБА_1 оформлена
не була, тому відсутні підстави для
задоволення позову.Встановлено й це
вбачається з матеріалів справи, що
оскаржувані судові рішення ухвалені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи скарги
про порушення норм матеріального і
процесуального права
безпідставні.Враховуючи наведене та
положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів дійшла висновку про
необхідність відхилення касаційної
скарги і залишення оскаржуваних
судових рішень без змін. Керуючись
статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у х в а л и л а:Касаційну
скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах
ОСОБА_1, відхилити. Рішення Піщанського
районного суду Вінницької області від
04 березня 2014 року в
незміненій частині та рішення
апеляційного суду Вінницької області
від 30 квітня 2014 року залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає. Судді:

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко