у х в а л а

іменем україни

29 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Гончара В. П.,
Карпенко С. О.,

Дербенцевої Т. П.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні
майном шляхом виселення з приміщення
магазину, за касаційною скаргою ОСОБА_5,
який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення
апеляційного суду Рівненської області
від 27 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні магазином
«ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованим за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом виселення
відповідачки із приміщення магазину.

Посилалась на те, що 01 вересня 2011
року між Дубенським районним споживчем
товариством та ФОП ОСОБА_4 було
укладено договір оренди № 43 вказаного
магазину. 12 червня 2012 року у зв'язку із
порушенням ОСОБА_4 умов договору оренди
Дубенське районне споживче товариство
листом-претензією за № 84 повідомило
ОСОБА_4 про розірвання вказаного
договору оренди та запропонувало
звільнити приміщення магазину.
Оскільки 22 червня 2012 року відповідачка
отримала лист-претензію, то відповідно
до п.п. 8.3, 9.5 вказаний договір оренди є
розірваним. 13 липня 2012 року за
договором купівлі-продажу позивачка
придбала у Дубенського районного
споживчого товариства магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_1». Проте відповідачка
магазин не звільняє, внаслідок чого
чинить їй перешкоди у користуванні
зазначеним приміщенням.

Рішенням Дубенського
міськрайонного Рівненської області
від 13 березня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 27 травня
2014 року рішення Дубенського
міськрайонного Рівненської області
від 13 березня 2014 року
скасовано та ухвалено нове рішення про
задоволення позову.

ОСОБА_3 усунуто перешкоди в
користуванні майном шляхом виселення
ФОП ОСОБА_4 із магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
загальною площею 72,6 кв. м, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5,
який діє в інтересах ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, ухвалене у справі рішення
апеляційного суду просить скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив із того,
що відповідачка правомірно займає
приміщення магазину на підставі
договору оренди, строк якого спливає 01
серпня 2014 року, а домовленості чи згоди
про його розірвання не було.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи рішення про
задоволення позову з підстав,
передбачених ст. 391 ЦК України,
апеляційний суд виходив із того, що
відповідачка безпідставно займає
приміщення магазину, перешкоджаючи
позивачці володіти та користуватись
своїм майном.

Проте з такими висновками
апеляційного суду повністю погодитись
не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 01 вересня 2011
року між Дубенським районним споживчем
товариством та ФОП ОСОБА_4 було
укладено договір оренди № 43 магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, зі строком дії до 01
серпня 2014 року.

Пунктами 8.1 та 8.2 вказаного договору
передбачено, що договір може бути
достроково розірваний на вимогу однієї
із сторін або за рішенням судових
органів у випадках, передбачених
чинним законодавством, та на умовах
даного договору.

Згідно з п. 9.5 вказаного договору
орендодавець має право в
односторонньому порядку відмовитися
від цього договору і вимагати
повернення речі, якщо орендар
прострочив сплату орендної плати
більше 10-ти днів, за будь-який місяць
або не виконав зобов'язання,
передбаченого пунктом 5.4.11-5.4.12 даного
договору. У разі відмови орендодавця
від договору договір є розірваним з
моменту одержання орендарем
повідомлення орендодавця про відмову
від договору.

12 червня 2012 року Дубенське районне
споживче товариство на адресу ФОП
ОСОБА_4 надіслало лист-претензію вих. №
84, яким повідомило, що у зв'язку з
порушенням орендарем умов договору,
зокрема, п. 5.4.11 щодо страхування об'єкта
оренди та п. п. 4.1, 4.2 щодо своєчасної
сплати орендної плати, орендодавець
відповідно до п. 9.5 договору
відмовляється від договору оренди і
вважає його розірваним з моменту
отримання орендарем вказаного
повідомлення. У зв'язку з чим орендарю
було запропоновано терміново
звільнити приміщення магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» (а. с. 8, т.
1).

Вказаний лист-претензію ОСОБА_4
отримала 22 червня 2012 року (а. с. 9, т. 1).

13 липня 2012 року на підставі договору
купівлі-продажу ОСОБА_3 придбала у
Дубенського районного споживчого
товариства приміщення магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого за
адресою: АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи підстави позову,
ОСОБА_3 посилалась на те, що
відповідачка після розірвання 22 червня
2012 року договору оренди від 01
вересня 2011 року та переходу права
власності на зазначений магазин до неї
добровільно вказане приміщення не
звільняє, чим чинить їй перешкоди у
володінні та користуванні вказаним
майном.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

З наведеної норми права вбачається,
що власник може вимагати усунення
всяких порушень його права. Таке право
забезпечується йому за допомогою
негаторного позову.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи
рішення про усунення відповідачкою
перешкод у користуванні позивачкою
своїм майном -приміщенням магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованим за
адресою: АДРЕСА_1, апеляційний
суд виходив із доведеності факту
належності на праві власності
вказаного майна позивачці та
безпідставного зайняття відповідачкою
вказаного приміщення.

У той же час, ухвалюючи рішення про
виселення відповідачки із приміщення
магазину, на порушення приписів ст. 303
ЦПК України апеляційний суд не звернув
уваги на те, що при вирішенні спорів
щодо захисту прав власника на майно
застосовується вимога щодо
зобов'язання вчинити відповідну дію, а
виселення застосовується до житлових
правовідносин.

З огляду на зазначене ухвалене
рішення апеляційного суду не може
вважатись законним і обґрунтованим та
в силу ст. 338 ЦПК України підлягає
скасуванню із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в
інтересах ОСОБА_4, задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Рівненської області від 27 травня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О. П. Касьян

Судді:
В. П. Гончар

Т. П. Дербенцева

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук