Справа № 473/4940/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2014 р. Вознесенський
міськрайонний суд Миколаївської
області у складі

головуючої - судді Висоцької Г.А.

при секретарі - Радєвій Н.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Вознесенська
із застосуванням звукозаписувальної
техніки цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору: Вознесенський РВ УДМС
України в Миколаївській області, про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщення,

ВСТАНОВИВ:

22.10.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору: Вознесенський РВ УДМС
України в Миколаївській області, про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщення.

В обґрунтування своїх вимог позивачі
зазначили, що вона є власником
житлового будинку АДРЕСА_1, в якому
окрім неї та її чоловіка,
зареєстрована, але не проживає з 2009
року її невістка ОСОБА_2, яка не платить
комунальні послуги.

Враховуючи ст. 405 ЦК України -
відсутність без поважних причин
ОСОБА_2 у вказаному будинку більше року,
позивач просила визнати її такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням,

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала в повному обсязі,
посилаючись на викладені в позовні
заяві обставини. Крім того вказує, що
відповідачка отримала кредит, який не
сплачує, а представники банку постійно
її турбують, через що вона хвора людина
постійно хвилюється, тому просила суд,
позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилася, судом про час та місце
розгляду справи повідомлена через ЗМІ,
а саме - оголошення в газеті «Урядовий
Кур'єр».

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору: Вознесенський РВ УДМС
України в Миколаївській області в
судове засідання не з'явилася, надала
суду заяву про розгляд справи за
відсутності представника, проти
задоволення позову не заперечуюють.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
свідків, дослідивши матеріали справи в
межах заявлених позовних вимог та на
підставі наявних у ній доказів, прийшов
до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_2 є власником житлового будинку
АДРЕСА_1, що підтверджується договором
купівлі-продажу від 20.05.1977 року,
посвідчений нотаріусом Першої
Вознесенської державної нотаріальної
контори ОСОБА_3 20.05.1970 року (а.с.3-4).

Згідно будинкової книги для
прописки громадян, що проживають в
будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_2 зареєстрована
в будинку АДРЕСА_1 29.11.1999 року (а.с. 6-11).

Відповідно до довідки квартального
комітету № 7 м. Вознесенська
Миколаївської області про склад сім'ї
або зареєстрованих у житловому
приміщенні/будинку, осіб від 05.08.2014
року, ОСОБА_2 зареєстрована в будинку
АДРЕСА_1, але не проживає з 2009 року
(а.с. 5).

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що
відповідач проживав в будинку
позивача, але майже п'ять років вже не
живе, взагалі в м. Вознесенську її не
бачили. ОСОБА_1 не чинила перешкод
відповідачу в користуванні будинком,
сварок між ними не було. Відповідачка
виїхала на заробітки, її речей в
будинку немає.

Коституцією України (ст. 41) та ст. 1
першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналась
17.07.1997 року відповідно до Закону
України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР "Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7
та 11 до Конвенції" закріплено принцип
непорушності права власності, який
означає право особи на безперешкодне
користування своїм майном та закріплює
право власника володіти, користуватися
і розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь - які угоди, відповідно до
Закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб, що також закріплено в
статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
правом володіння.

Способи захисту права власності
передбачені нормами ст.ст 16, 386, 391 ЦК
України. Об'єктом права власності може
бути, зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира, як то передбачено
ст.ст. 379, 383 ЦК України.

Права власника житлового
будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК
України та ст. 150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання у право власника можливе
лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч 1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт,
що містить зазначену норму права, та
для всіх судів України. Суди
зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із рішенням
Верховного Суду України.

Відповідно до висновку,
викладеному у постанові Верховного
суду України від 16.01.2012 року у справі №
6-57 /цс 11 вирішення питання про зняття
особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК
України; 405 ЦК України )

Частиною 2 ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника житла втрачають право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними і
власником житла або законом.

Тобто, умовою визнання особи такою,
що втратила право користування
житловим приміщенням, є не проживання
особи протягом певного часу.

В матеріалах справи наявні
докази, які свідчать про не проживання
відповідача в спірному будинку, за
місцем реєстрації, з 2009 року, з власної
ініціативи.

Зважаючи на викладене та виходячи
зі змісту ст. 405 ЦК України та Постанови
Верховного Суду України від 16 січня 2012
року у справі № 6-57цс-11 звільнення
членом сім"ї, або колишнім членом сім"ї
спірного житлового приміщення та його
відсутність без поважних причин за
місцем реєстрації встановлений строк є
достатньою правовою підставою для
визнання його таким, що втратив право
користування житлом.

Керуючись ст. ст. 10,11, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщення -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що
втратила право користування житловим
будинком АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через місьскрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя

Висоцька Г.А.