АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/6791/14
Головуючий 1 інстанції -
Справа № 619/1444/14-ц
Доповідач - Пилипчук Н.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Крилової Т.Г., Кірсанової
Л.І.,

при секретарі - Асєєвій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дергачівського районного
суду Харківської області від 28 серпня
2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, опікунська
рада при виконкомі Вільшанської
селищної ради Дергачівського району
Харківської області про усунення
перешкод в користуванні житлом шляхом
виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду із
зазначеним позовом посилаючись на те,
що їй на праві власності належить 32/100
частини квартири АДРЕСА_1, однак вона
позбавлена можливості користуватися
належним їй нерухомим майном, оскільки
в квартирі без належної правової
підстави проживають відповідачі.
Просить виселити ОСОБА_6, її
неповнолітнього сина ОСОБА_7, та
співмешканця ОСОБА_4 із належної їй
квартири.

Рішенням Дергачівського районного
суду Харківської області від 28 серпня
2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати вказане рішення суду,
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги у
повному обсязі. Вказує на неповне
з'ясування судом обставин справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального права.
Посилається на ті самі обставини, якими
обґрунтовувала свої позовні вимоги.

У відповідності до статті 303 ЦПК
України апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, що з'явились,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, з огляду
на наступне.

Судом встановлено, підтверджується
матеріалами справи, що на підставі
свідоцтва про право власності від 16
січня 1998 року, виданого комісією по
приватизації Державного житлового
фонду КСП «Вільшанське», згідно
розпорядження від 16.01.1998 року № 54,
квартира АДРЕСА_1 на праві спільної
часткової власності належить ОСОБА_1 та
ОСОБА_9 кожній по 32100 частини.

Крім того, право власності на 36/100
частин спірної квартири згідно
відповіді КП «Бюро технічної
інвентаризації Дергачівської районної
ради» № 2 від 08.01.2014 року зареєстровано
за ОСОБА_5 на підставі договору
купівлі-продажу від 11.08.2006 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Дергачівського районного
нотаріального округу ОСОБА_10 за
реєстровим № 1101.

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1, актовий запис № 100, виданого
Вільшанською селищною радою
Дергачівського району Харківської
області, ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Згідно довідки Вільшанської селищної
ради Дергачівського району
Харківської області від 10.02.2014 року №
02-17/63 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані
ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_11 В квартирі не
зареєстровані, але фактично проживають
ОСОБА_6 зі своїм сином та співмешканцем
ОСОБА_4

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_1 обрала неналежний
спосіб захисту свого права, так як вона
не є власником квартири в цілому, між
власниками не визначений порядок
користування приміщеннями у квартирі і
не проведено її розподіл, суду не
наведено доказів з яких приміщень, які
належать позивачці, необхідно
здійснити виселення відповідачів.

Судова колегія з таким висновком не
погоджується, оскільки суд першої
інстанції дійшов його з порушенням
норм матеріального права.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК
України).

Права власника квартири визначені ст.
383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання у право власника можливе
лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4
ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачі наполягали, що оселилися у
спірній квартирі з дозволу ОСОБА_1, яка
доводиться рідною сестрою ОСОБА_6,
однак зазначені доводи не підтверджені
належними та допустимими доказами.

ОСОБА_6 вказує на те, що у спірній
квартирі їй дозволив проживати також і
її батько ОСОБА_12, який після смерті
ОСОБА_9 має право на спадщину, тому поки
не вирішено питання про право
власності на частку квартири, яка
належала за життя ОСОБА_9 вимоги ОСОБА_1
про виселення є передчасними.

Проте, з матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_12 звертався до суду за
визнанням права власності в порядку
спадкування, але рішенням
Дергачівського районного суду
Харківської області від 12 серпня 2013
року йому було відмовлено у
задоволенні позову; це рішення набрало
законної сили.

ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції
пояснила, що вона особисто в порядку
встановленому законом спадщину після
смерті ОСОБА_9 не приймала.

Відповідачі підтвердили, що мають інше
житло де зареєстровані.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з
урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм
свідчить про те, що право члена сім'ї
власника будинку (квартири)
користуватися цим житлом існує лише за
наявності у власника права приватної
власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що
виникнення права членів сім'ї власника
квартири на користування нею та обсяг
цих прав залежить від виникнення у
власника квартири права власності на
неї, а відтак - оскільки право власності
ОСОБА_12 на спірну квартиру не доведено,
то немає й правового значення той факт,
що він як особа, що лише прагне отримати
право власності на частку у квартирі не
заперечує проти проживання у ній
ОСОБА_6 із сім*єю.

Крім того, відповідно до ст. 358 ЦК
України право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою. Співвласники можуть
домовитися про порядок володіння та
користування майном, що є їхньою
спільною частковою власністю.

Таким чином, не доведено, що позивач
давала згоду на вселення відповідачів,
які не набули самостійного права на
житло з підстав, передбачених законом
(найм, оренда, вселення наймачем чи на
підставі ордера тощо - ст. 810 ЦК України,
ст. ст. 61, 64 ЖК України), проживають в
спірній квартирі без будь-яких
правових підстав, чим порушують право
власності ОСОБА_1

За таких обставин, право власності
позивача підлягає захисту, вимоги про
усунення перешкод у користуванні
квартирою шляхом виселення
відповідачів підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції на зазначені вище
положення закону та обставини справи
уваги не звернув, належної оцінки їм не
дав та ухвалив помилкове рішення через
неправильне застосування норм
матеріального права, що відповідно до
п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою
для його скасування й ухвалення нового
рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 309, 313, 315,
317, 319 ЦПК України, судова колегія
судової палати, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду
Харківської області від 28 серпня 2014
року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Виселити ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 із
квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_7 ОСОБА_13 ОСОБА_14 на
користь ОСОБА_1 витрати по сплаті
судового збору по 184,7 грн. з кожного.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -