Ухвала

іменем україни

15 жовтня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Гончара В.П.,
Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом заступника прокурора
Києво-Святошинського району Київської
області до Києво-Святошинської
районної державної адміністрації
Київської області, ОСОБА_3, третя особа -
реєстраційна служба
Києво-Святошинського районного
управління юстиції, про визнання
незаконними та скасування рішень,
державних актів на право приватної
власності на земельні ділянки і
повернення земельних ділянок, за
касаційною скаргою садівничого
товариства «Воїн-3» на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 27 лютого 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 14 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року заступник прокурора
Києво-Святошинського району Київської
області в інтересах держави звернувся
до суду з указаним позовом, посилаючись
на те, що розпорядженням
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області від 6 жовтня 2011 року № 2546
затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність ОСОБА_3, на підставі якого
останній отримав державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 0,7844 га. Посилаючись на те, що в
ході перевірки встановлено, що
зазначена земельна ділянка перебуває у
постійному користуванні у садівничого
товариства «Воїн-3» та передана
відповідачу без згоди
землекористувача, позивач просив
визнати незаконним та скасувати
зазначене вище розпорядження,
скасувати розпорядження
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області від 2 грудня 2013 року про зміну
цільового призначення земельної
ділянки та визнати недійсним державний
акт на право власності на земельну
ділянку.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
27 лютого 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 14 травня 2014 року, у
задоволенні позову заступника
прокурора відмовлено.

У касаційній скарзі садівниче
товариство «Воїн-3» просить скасувати
зазначені судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
прокурор не має процесуальних
повноважень заявляти зазначений позов,
оскільки відсутній факт порушення
інтересів держави, а оскаржувані
розпорядження є ненормативними актами,
були прийняті в інтересах конкретного
громадянина, підлягали одноразовому
застосуванню та були виконані в момент
виникнення у відповідача ОСОБА_3 права
власності на земельну ділянку.

Апеляційний суд погодився з таким
висновком суду першої інстанції,
зазначивши при цьому, що позивач не
надав належних та допустимих доказів
на підтвердження своїх позовних вимог.

Проте із такими висновками судів
попередніх інстанцій погодитись не
можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Зазначеним вимогам оскаржувані
рішення не відповідають.

Судами установлено, що розпорядженням
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області від 6 жовтня 2011 року № 2546
затверджено проект землеустрою щодо
відведення у власність ОСОБА_3
земельної ділянки площею 0,7844 га для
ведення особистого селянського
господарства в адміністративних межах
Гореницької сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області, за межами населеного пункту.

На підставі зазначеного розпорядження
ОСОБА_3 отримав державний акт серії ЯМ
№ 086084 на право власності на земельну
ділянку площею 0,7844 га.

Садівниче товариство «Воїн-3»
використовує на території Гореницької
сільської ради Києво-Святошинського
району земельні ділянки загальною
площею 30,8 га для ведення садівництва на
підставі державного акта на право
постійного користування землею,
виданого 16 серпня 1994 року.

Перевіркою, проведеною прокуратурою за
участі Державної інспекції сільського
господарства в Київській області,
відділу Держземагенства у
Києво-Святошинському районі та
інженера-геодезиста, встановлено, що
земельна ділянка, яка належить ОСОБА_3,
відведена за рахунок 0,2831 га землі, яка
перебуває у користуванні садівничого
товариства «Воїн-3», без згоди
землекористувача, чим незаконно
припинено його право постійного
користування спірною земельною
ділянкою, про що Державною інспекцією
сільського господарства у Київській
області складено акт перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства від 5 липня 2013
року.

Відповідно до Положення про Державну
інспекцію сільського господарства
України, затвердженого Указом
Президента України від 13 квітня 2011 року
№ 459/2011 та постанови Кабінету
Міністрів України від 12 грудня 2011 року
№ 1300 "Про утворення
територіальних органів Державної
інспекції сільського господарства"
державний нагляд (контроль) за
дотриманням земельного законодавства,
використанням та охоронною земель усіх
категорій та форм власності
організовує та здійснює
Держсільгоспінспекція України,
територіальним органом якої є Державна
інспекція сільського господарства в
Київській області.

За змістом п. 4 зазначеного Положення
Держсільгоспінспекція України
відповідно до покладених на неї
завдань: організовує та здійснює
державний нагляд (контроль), зокрема, у
частині дотримання земельного
законодавства, використання та охорони
земель усіх категорій та форм
власності, в тому числі за: дотриманням
вимог земельного законодавства при
набутті права власності на земельні
ділянки за договорами купівлі-продажу,
міни, дарування, застави та іншими
цивільно-правовими угодами.

Звернувшись до суду із позовом про
захист прав державних інтересів,
прокурор реалізував конституційну
функцію представництва інтересів
держави у суді.

Прокурор - особливий суб'єкт цивільного
процесу і його участь у цивільному
судочинстві викликана необхідністю
виконання функції представництва
інтересів громадянина або держави у
випадках, передбачених Конституцією
України та законами України (п. 2 ст. 121
Конституції України, п. 2 ст. 45 ЦПК, п. 2
ст. 5 Закону України "Про прокуратуру"
від 5 листопада 1991 року).

Поняття "охоронюваний законом інтерес",
що передбачено у
ч. 1 ст. 4 ЦПК України у
логічно-смисловому зв'язку з поняттям
"права", треба розуміти, як прагнення до
користування конкретними матеріальним
та (або) нематеріальним благом, як
зумовлений загальним змістом
об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним суб'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення індивідуальних і
колективних потреб, які не суперечать
Конституції і законам України,
суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності та іншим
загальноправовим засадам (п. 1 рішення
Конституційного Суду України № 18-рп/2004
від 1 грудня 2004 року у справі за
конституційним поданням 50 народних
депутатів України про офіційне
тлумачення ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Рішенням Конституційного Суду України
№ 3-рп/99 від 8 квітня 1999 року за
конституційним поданням Вищого
арбітражного суду України та
Генеральної прокуратури України щодо
офіційного тлумачення положень
ст. 2 Арбітражного процесуального
кодексу України (справа про
представництво прокуратурою України
інтересів держави у арбітражному суді)
зазначено, що представництво
прокуратури полягає у здійсненні
прокурорами від імені держави
процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом.

Порушення прокурором цивільної справи
зумовлюється необхідністю захистити
інтереси держави або громадянина, ст. 45
ЦПК України надає право прокуророві
визначити їх у кожному конкретному
випадку самостійно у будь-якій справі,
що підвідомча суду.

Статтею 36-1 Закону України "Про
прокуратуру" визначена одна з підстав
представництва прокуратурою у суді
інтересів держави - наявність порушень
або загрози порушень економічних,
політичних та інших державних
інтересів внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчиняються у відносинах між
ними або з державою.

У позовній заяві прокурор зазначав, що
він пред'являє позов в інтересах
держави на підставі проведеної
перевірки, під час якої Державною
інспекцією сільського господарства в
Київській області виявлено порушення
вимог законодавства та складено
відповідний акт перевірки. Оскільки
чинним законодавством Державна
інспекція сільського господарства
України та її територіальні органи
позбавлені повноважень щодо звернення
до суду з позовною заявою, та з такою до
суду звернувся прокурор.

При вирішенні спору суди попередніх
інстанцій на зазначені вимоги закону
уваги не звернули та дійшли
передчасного висновку про те, що
прокурор позбавлений права пред'явити
зазначений позов.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
також виходили із того, що позивачем не
надано належних та допустимих доказів
на підтвердження своїх вимог.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Відповідно до статті 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Ухвалюючи рішення, суди не врахували
зазначені вимоги закону й те, що
рішення суду не може ґрунтуватись на
припущеннях, а всі докази оцінюються у
сукупності і жоден з них не має для суду
наперед встановленого значення.
Посилаючись на те, що позивач не надав
доказів на підтвердження того, що
землекористувачем спірної земельної
ділянки є садівниче товариство
«Воїн-3», оскільки в управлінні
Держземагенства Києво-Святошинського
району Київської області відсутня
технічна документація із землеустрою,
не дали оцінку державному акту на право
постійного користування землею з
визначеними зовнішніми межами,
виданому садівничому товариству
«Воїн-3» Гореницькою сільською радою на
підставі рішення від 16 серпня 1994 року
та зареєстрованому за № 116, належним
чином не перевірили правомірності
набуття ОСОБА_3 земельної ділянки у
власність.

Крім того, вирішуючи
справу, суд першої інстанції не залучив
до участі у її розгляді садівниче
товариство «Воїн-3», у порядку
передбаченому ст. 35 ЦПК України,
оскільки рішення суду стосується його
прав та обов'язків як землекористувача
спірної земельної ділянки.

Апеляційний суд на зазначене уваги не
звернув, всупереч вимог статей 303, 304, 315
ЦПК України належним чином не
перевірив доводів апеляційної скарги,
не зазначив в ухвалі конкретних
обставин і фактів, що спростовують такі
доводи та передчасно залишив рішення
суду першої інстанції без змін.

Враховуючи, що суди не встановили
фактичні обставини справи, які мають
значення для правильного вирішення
справи, оскаржувані судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності і обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу садівничого
товариства «Воїн-3» задовольнити
частково.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
27 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 14 травня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. ОлійникГоловуючий
Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар Т.П.
Дербенцева В.О. СавченкоСудді:В.І.
Амелін