Ухвала

іменем україни

10 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Олійник А.С.,

суддів: Гончара В.П.,
Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Затоківської селищної ради, третя
особа - садівничий кооператив
«Рассвет», про визнання права
власності та за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до Затоківської селищної ради,
треті особи: відділ Держкомзему у м.
Білгород - Дністровський Одеської
області, ОСОБА_3, про визнання права
власності, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 19 листопада 2013 року та рішення
апеляційного суду Одеської області від
21 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2005 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4, Затоківської
селищної ради про визнання права
власності.

Зазначала, що є власником 78/100 частин
садового будинку НОМЕР_1 у садівничому
кооперативі «Рассвет» (далі - СК
«Рассвет»), що розташований на
земельній ділянці площею 828 кв. м, проте
частина вказаної земельної ділянки
незаконно приватизована відповідачем,
що порушує її права та перешкоджає у
користуванні будинком та частиною
земельною ділянкою, яка відповідає
частці в будинку.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3
просила позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі та скасувати
приватизацію земельної ділянки НОМЕР_1
у СК «Рассвет»; визнати за нею право
власності на спадкову земельну
ділянку, площею 646 кв. м, на праві
спільної часткової власності, згідно з
78/100 часток у вартості будівель та
споруд на цій ділянці, загальною площею
828 кв. м; визначити межі земельної
ділянки НОМЕР_1 у СК «Рассвет» по
першому варіанту порядку користування
земельною ділянкою, згідно висновку
№20/04-1 судово-технічної земельної
експертизи, проведеної 07 червня 2005
року ПМП «ЕКС»; визнати незаконним та
скасувати рішення 11 сесії ХХІІІ
скликання Затоківської селищної ради
від 23 липня 1999 року №28; визнати
недійсним державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку серії І-ОД №073504, площею 500 кв. м,
розташовану в СК «Рассвет», ділянка
НОМЕР_2, виданий ОСОБА_4; зобов'язати
ОСОБА_4 знести паркан між ділянками
НОМЕР_1 та НОМЕР_2; стягнути з ОСОБА_4 на
її користь матеріальну шкоду та
понесені судові витрати в розмірі 9 850
грн, а також стягнути 20 000 грн на
відшкодування моральної шкоди.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4
звернулася до суду із зустрічним
позовом до Затоківської селищної ради
про визнання права власності, у якому
просила: зобов'язати ОСОБА_3 повернути
самовільно захоплені 30 кв. м землі при
в'їзді на ділянку; виділити їй 30 кв. м
землі із 34 кв. м замість зайнятої
приміщеннями, належними ОСОБА_3 у
садовому будинку, розташованому на її
земельній ділянці, залишивши ОСОБА_3 4
кв. м землі для проходу від кордону її
ділянки до садового будинку; визнати
недійним договір дарування земельної
ділянки НОМЕР_1, а також недійсними
реєстрацію права власності ОСОБА_3 на
78/100 часток у садовому будинку;
зобов'язати ОСОБА_3 виплатити
компенсацію за понесену матеріальну
шкоду в сумі 5 000 грн, та 500 грн на
відшкодування моральної шкоди.

Уточнивши й доповнивши позовні вимоги
під час розгляду справи, ОСОБА_4 просила
суд визнати за нею право власності на
земельну ділянку площею 0,050 га, в тому
числі під садами 0,045 га, під будівлями
0,005 га, яка розташована на території
Затоківської селищної ради народних
депутатів, СК «Рассвет», ділянка
НОМЕР_2, на підставі державного акту на
право приватної власності на землю,
виданого та зареєстрованого
Затоківською селищною радою народних
депутатів у книзі записів державних
актів на право приватної власності на
землю за №874 від 24 вересня 1999
року, виданого на підставі п. 76 додатку
№1 до рішення ХІ сесії ХХІІІ
скликання Затоківської селищної ради
народних депутатів від 23 липня 1999 року
за №28 «Про надання у колективну
власність земельних ділянок СК
«Рассвет» та передачу земель у
приватну власність членам СК
«Рассвет», акт встановлення в натурі
меж земельної ділянки НОМЕР_2 від 26
липня 1999 року, плану землекористування
земельною ділянкою НОМЕР_2; визнати
законним рішення ХІ сесії ХХІІІ
скликання Затоківської селищної ради
від 23 липня 1999 року №28 «Про надання у
колективну власність земельних
ділянок СК «Рассвет» та передачу
земель у приватну власність членам СК
«Рассвет».

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 19 листопада 2013 року первісний позов
ОСОБА_3 задоволено частково.

Скасовано, як незаконну, приватизацію
земельної ділянки НОМЕР_1 у СК
«Рассвет».

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
спадкову земельну ділянку, площею 646 кв.
м, на праві спільної часткової
власності, згідно з 78/100 часток у
вартості будівель та споруд на цій
ділянці, загальною площею 828 кв. м.

Визначено межі земельної ділянки
НОМЕР_1 у СК «Рассвет» по першому
варіанту порядку користування
земельною ділянкою, згідно висновку
№20/04-1 судово-технічної земельної
експертизи, проведеної 07 червня 2005
року ПМП «ЕКС», а саме ОСОБА_3 виділено у
власне користування земельну ділянку
№1, площею 646 кв. м, вхід на земельну
ділянку через існуючу калитку №5 зі
сторони автомобільної дороги, ОСОБА_4
виділено у власне користування
земельну ділянку №2 площею 182 кв. м, вхід
на земельну ділянку через існуючу
калитку зі сторони автомобільної
дороги.

Лінія розділу проходить наступним
чином:

Визнано незаконним та скасовано
рішення 11 сесії ХХІІІ скликання
Затоківської селищної ради від 23 липня
1999 року за №28 «Про надання у колективну
власність земельних ділянок СК
«Рассвет» та передачу земель у
приватну власність членам
«садівничого кооперативу».

Визнано недійсним державний акт на
право приватної власності на земельну
ділянку серії І-ОД №073504, площею 500 кв. м,
розташовану в СК «Рассвет», ділянка
НОМЕР_2, виданий ОСОБА_4 та
зареєстрований за №874 від 24 вересня 1999
року.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 500
грн на відшкодування моральної шкоди
та витрати на проведення експертизи в
розмірі 600 грн.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_4
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 21 березня 2014 року,
зазначене рішення міськрайонного суду
в частині визнання незаконним та
скасування рішення 11 сесії ХХІІІ
скликання Затоківської селищної ради
від 23 липня 1999 року за №28 скасовано й
ухвалено в цій частині нове рішення,
яким рішення 11 сесії ХХІІІ скликання
Затоківської селищної ради від 23
липня 1999 року за №28 визнано незаконним
та скасовано в частині передачі у
приватну власність ОСОБА_4 земельної
ділянки НОМЕР_2, площею 0,050 га для
ведення садівництва із земель СК
«Рассвет», Лиманського курортного
району смт Затока, м.
Білгород-Дністровський, Одеської
області.

У решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
ухвалені у справі судові рішення
скасувати, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, і ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та вирішувати питання:
чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Рішення апеляційного суду таким
вимогам закону не відповідає.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд фактично
погодився з висновком суду першої
інстанції, при цьому зазначив про
помилковість скасування рішення 11
сесії ХХІІІ скликання Затоківської
селищної ради від 23 липня 1999 року за №28,
чим порушені права інших членів СК
«Рассвет» та самого кооперативу, а
відтак воно підлягає скасуванню лише в
частині передачі ОСОБА_4 земельної
ділянки, на якій розташована частина
будинку, що належить позивачу.

Проте повністю погодитися з такими
висновками суду апеляційної інстанції
не можна.

Судами встановлено, що у 1966 році ОСОБА_7
та ОСОБА_4 придбали у ОСОБА_8 дачу
НОМЕР_1 в СТ «Антарктика».

Відповідно до списку членів СТ
«Антарктика» за ОСОБА_7 була закріплена
садова ділянка НОМЕР_1, а за ОСОБА_4 -
НОМЕР_2

У подальшому за рішенням виконавчого
комітету Білгород-Дністровської
міської ради народних депутатів №883
від 20 липня 1995 року земельні ділянки
НОМЕР_1, НОМЕР_2 приєднані до СК
«Рассвет».

18 вересня 1996 року на 11 (10) сесії ХХІІ
скликання Затоківської селищної ради
народних депутатів прийнято рішення
№182 (180), яким вирішено видати свідоцтво
про право приватної власності ОСОБА_9,
власнику дачі НОМЕР_1.

Відповідно до п. 76 додатку №1 до рішення
11 сесії ХХІІІ скликання Затоківської
селищної ради народних депутатів від 23
липня 1999 року №28, ОСОБА_4 передано в
приватну власність земельну ділянку
НОМЕР_2, для ведення садівництва із
земель СК «Рассвет», загальною площею
0,050 га, в тому числі під садами 0,045 га,
під будівлями 0,005 га.

Відповідно до п. 77 додатку №1 до рішення
11 сесії ХХІІІ скликання Затоківської
селищної ради народних депутатів від 23
липня 1999 року №28, ОСОБА_10 передано в
приватну власність земельну ділянку
НОМЕР_1, для ведення садівництва із
земель СК «Рассвет», загальною площею
0,038 га, в тому числі під садами 0,036 га,
під будівлями 0,002 га.

За життя ОСОБА_7 склала заповіт на
користь доньки ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 (мати ОСОБА_3)
померла.

09 березня 2004 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_3
укладено договір дарування земельної
ділянки, відповідно до умов якого
ОСОБА_10 подарував, а ОСОБА_3 прийняла в
дар земельну ділянку НОМЕР_1,
розташовану на території Затоківської
селищної ради, міста
Білгород-Дністровського, Одеської
області, СК «Рассвет», площею 0,038 га.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 27 лютого 2009 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 02 червня 2009 року, по справі
№2-82 встановлено факт належності
ОСОБА_7, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1, на праві
приватної власності 78/100 часток у
садовому будинку НОМЕР_1,
господарського блоку літ. «Б»,
господарського блоку літ. «В»,
вбиральні літ. «Г» в СК
«Рассвет», Лиманського курортного
району смт. Затока м.
Білгород-Дністровського Одеської
області на земельній ділянці,
загальною площею 828 кв. м. Визнано за
ОСОБА_3 право власності на спадкове
майно, а саме: 78/100 часток у садовому
будинку літ. «А», господарський блок
літ. «Б», господарський блок літ. «В»,
вбиральню літ. «Г» в СК «Рассвет»,
Лиманського курортного району смт
Затока м. Білгород-Дністровського
Одеської області НОМЕР_1, що
розташовані на земельній ділянці,
загальною площею 828 кв. м.

Ухвалою Верховного Суду України від 31
грудня 2009 року, рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 27 лютого 2009 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
02 червня 2009 року залишено без змін.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 27 травня 2009 року у справі №2-2401 у
задоволенні позову правління СК
«Рассвет» до ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору дарування
земельної ділянки, припинення
використання земельної ділянки не за
цільовим призначенням, передачу
земельної ділянки НОМЕР_1 у
розпорядження Затоківської селищної
ради відмовлено.

Відповідно до листів від 27 липня 2010
року, від 08 вересня 2010 року та від 21
січня 2011 року за підписом
Затоківського селищного голови, на
сьогоднішній день майно, яке належить
ОСОБА_3, розташовано на земельній
ділянці, яка належить іншим особам, які
не мали жодних правовстановлюючих
документів на це майно, а відповідно і
права на цю земельну ділянку. Крім того,
цими ж листами Затоківський селищний
голова просив рахувати недійсним
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку (бланк
серії І-ОД №073504) площею 0,050 га,
розміщену в СК «Рассвет» ділянка
НОМЕР_2 для ведення садівництва,
виданий ОСОБА_4 за №874 від 24 вересня 1999
року.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 05 липня 2012 року у справі №1505/844/2012 у
задоволенні заяви ОСОБА_4 за участю
заінтересованої особи ОСОБА_3, про
визнання відсутнім спадкового майна та
встановлення відсутності спадщини у
ОСОБА_7, відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗК України (1992
року, чинного на час вирішення питання
про передачу спірної земельної ділянки
у власність сторін) до відання
сільських, селищних і міських
районного підпорядкування Рад
народних депутатів у галузі
регулювання земельних відносин на їх
території належить передача земельних
ділянок у власність, надання їх у
користування.

Статтею 17 цього Кодексу визначено
порядок передачі земельних ділянок у
приватну власність Радами народних
депутатів, на території яких
розташовані земельні ділянки.

Так, громадяни, заінтересовані у
передачі їм у власність земельних
ділянок із земель запасу, подають заяву
про це до сільської, селищної, міської,
а у разі відмови - до районної, міської,
в адміністративному підпорядкуванні
якої є район, Ради народних депутатів
за місцем розташування земельної
ділянки. У заяві зазначаються бажані
розмір і місце розташування ділянки,
мета її використання і склад сім'ї.

Відповідна Рада народних депутатів
розглядає заяву і у разі згоди передати
земельну ділянку у власність
громадянину замовляє землевпорядній
організації розробку проекту її
відведення. Проект відведення
земельної ділянки погоджується з
сільською (селищною) Радою народних
депутатів, з районними (міськими)
землевпорядним, природоохоронним і
санітарним органами, органом
архітектури і подається до районної
(міської) Ради народних депутатів для
прийняття рішення про передачу
громадянину земельної ділянки у
власність.

Аналогічні вимоги містять ст. ст. 116, 118
ЗК України (2001 року).

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.
7 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 16 квітня 2004 року №7 «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ», власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його права, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом:
визнання прав; відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання
угоди недійсною; визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів захисту (ст. 16 ЦК
України).

Згідно зі ст. 158 ЗК України виключно
судом вирішуються земельні спори з
приводу володіння, користування і
розпорядження земельними ділянками, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, а також спори щодо
розмежування територій сіл, селищ,
міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування
вирішують земельні спори у межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, що перебувають у власності і
користуванні громадян, та додержання
громадянами правил добросусідства, а
також спори щодо розмежування меж
районів у містах.

Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004
року №7 «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ», згідно зі
ст. 158 ЗК України суди розглядають
справи за спорами про межі земельних
ділянок, що перебувають у власності чи
користуванні громадян-заявників, які
не погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
влади з питань земельних ресурсів.

Тобто, встановлення меж земельної
ділянки не є компетенцією суду.

Проте згідно з п. п. 1.2, 2.1, 2.2 Інструкції
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками, затвердженою Наказом
Державного комітету України із
земельних ресурсів від 18 травня 2010 року
№376, встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки здійснюється з метою
визначення в натурі (на місцевості)
метричних даних земельної ділянки, у
тому числі місцеположення поворотних
точок її меж та їх закріплення межовими
знаками.

Встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) здійснюється на
підставі розробленої та затвердженої
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості), технічної документації із
землеустрою щодо поділу та об'єднання
земельних ділянок або проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки.

Документація із землеустрою щодо
встановлення меж житлової та
громадської забудови розробляється у
складі генерального плану населеного
пункту, проектів розподілу територій і
є основою для встановлення меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості).

Отже існує законодавчо визначений
порядок встановлення меж земельних
ділянок.

У порушення вимог ст.ст. 212 - 214 ЦПК
України суд першої інстанції на
зазначені положення закону уваги не
звернув, роз'яснень наданих у постанові
Пленуму Верховного Суду України від 16
квітня 2004 року №7 «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» не врахував й фактично визначив
межі земельних ділянок сторін, при
цьому взагалі не з'ясував дійсного
розміру та розташування таких
земельних ділянок, не дослідив даних
земельного кадастру щодо існування
встановлених меж спірних земельних
ділянок чи їх відсутності, унаслідок
чого не перевірив наявності можливості
відновлення таких меж, що відноситься
до компетенції суду й може бути
предметом позову.

Скасовуючи приватизацію земельної
ділянки НОМЕР_1 у СК «Рассвет», суд
також не зазначив розмір вказаної
земельної ділянки та її територіальне
розташування.

Крім того, визнаючи за ОСОБА_3 право
власності на спадкову земельну
ділянку, площею 646 кв. м, суд не
вмотивував та необгрунтував свого
висновку щодо розміру такої ділянки, не
перевірив чи набув в установленому
законом порядку спадкодавець право
власності чи право користування на цю
земельну ділянку, а саме в якому
розмірі, та чи була включена земельна
ділянка до складу спадкового майна, а
відтак належним чином не мотивував на
якій правовій підставі визнав за
позивачем право власності на спірну
землю.

Доводи відповідача з цього приводу та
щодо набуття нею в установленому
законом порядку права власності на
земельну ділянку площею 0, 050 га судом
належним чином не перевірені.

Суд у достатньому обсязі не визначився
з характером спірних правовідносин, що
склалися між сторонами у справі, та
нормою матеріального права, яка
підлягає застосуванню.

При цьому резолютивна частина рішення
не відповідає вимогам ст. 215 ЦПК
України, а саме не відповідає
установленим обставинам справи, є
нелогічною та суперечливою, оскільки
суд визнає право власності за
позивачем на спадкову земельну ділянку
й одночасно виділяє позивачу таку ж
земельну ділянку у власне
користування.

Крім іншого, як на правову підставу
вирішення спору суд одночасно послався
на вимоги ст. ст. 364, 367, 377 ЦК України, не
взявши до уваги, що вони регулюють
різні правовідносини щодо права
власності.

Перевіряючи в апеляційному порядку
законність і обґрунтованість рішення
місцевого суду, апеляційний суд у
порушення вимог ст. ст. 303, 316 ЦПК України
також не звернув уваги на
вищевикладене, допущені судом першої
інстанції помилки не виправив,
зосередився лише на безпідставності
скасування рішення 11 сесії ХХІІІ
скликання Затоківської селищної ради
від 23 липня 1999 року за №28 в повному
обсязі, не перевіривши при цьому інших
доводів апеляційної скарги.

Поза увагою апеляційного суду
залишилося те, що земельним
законодавством України не передбачено
такого правового режиму земельної
ділянки як власне користування.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
вважає, що апеляційний суд не виконав
своїх обов'язків, визначених законом,
всебічно, повно й об'єктивно не з'ясував
обставини справи та не надав їм
належної оцінки. ухвалив судове
рішення, що не відповідає вимогам
законності і обґрунтованості, у зв'язку
з чим таке рішення підлягає скасуванню,
з підстав передбачених ст. 338 ЦПК
України, з направленням справи на новий
апеляційний розгляд.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 21 березня 2014 року
скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С. Олійник

Судді:

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко