22-ц/775/1554/2014(м)
Головуючий в 1 інстанції
Суддя-доповідач Мальцева
І м е н е м У к р а ї н и
05 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
головуючого судді - Мальцевої
суддів - Песоцької
Л.І., Ткаченко Т.Б.,
при секретарі - Одинцові
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства
«Металургійний комбінат «Азовсталь»
про стягнення середнього заробітку за
час затримки виплати заробітної плати
при звільненні, за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 на рішення
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
02 жовтня 2014 року,
в с т а н о в и л а :
09 липня 2014 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду із позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Металургійний комбінат «Азовсталь»
(надалі - ПАТ «МК «Азовсталь») про
стягнення середнього заробітку за час
затримки виплати заробітної плати,
посилаючись на те, що він працював з
13.04.1972 року по 31.05.2010 року в ПАТ «МК
«Азовсталь», з березня 2003 року йому не
виплачувались суми індексації
заробітної плати, які були повернуті
йому підприємством тільки в 2014 році.
Під час розгляду справи позивач
уточнив свої позовні вимоги в частині
періоду та розрахунку суми середнього
заробітку та просив стягнути із ПАТ «МК
«Азовсталь» на його користь середній
заробіток за час затримки розрахунку з
01.06.2010 року по 15.04.2014 року в розмірі 231808,50
Рішенням Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 02 жовтня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково. Стягнуто з ПАТ «МК
«Азовсталь» середній заробіток за
затримку розрахунку при звільненні у
розмірі 508,29 грн. з утриманням з
вказаної суми при виплаті передбачених
законом податків та обов'язкових
платежів і зборів. Також стягнуто з ПАТ
«МК «Азовсталь» на користь держави
судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить змінити рішення суду та
стягнути на його користь з ПАТ «МК
«Азовсталь» середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні за
період з 01.06.2010 року по 15.04.2014 року в сумі
317680,48 грн, як розрахував в рішенні суд
першої інстанції.

Позивач ОСОБА_2 справи до суду не
явився, надав заяву про розгляд справи
без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
яка підтримала доводи апеляційної
скарги, просила рішення суду змінити,
заперечення представника відповідача
ПАТ «МК «Азовсталь» - Бузівської Н.М.,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Судом було встановлено, що позивач
ОСОБА_2 у період з 13.04.1972 року по 31.05.2010
рік перебував у трудових відносинах з
ПАТ «МК «Азовсталь». За цей період йому
нараховувалась і виплачувалась
заробітна плата (а.с. 6-8)

На час звільнення позивача 31.05.2010 р.
повний розрахунок з ним проведено не
було - залишилася невиплаченою сума
індексації заробітної плати та
компенсація втрати частини доходів у
зв'язку з затримкою її виплати.

Вирішуючи позов, суд виходив з того, що
підприємство-відповідач добровільно
16.04.2014 року виплатило позивачу суму
заборгованої індексації заробітної
плати та компенсації, що не
оспорювалося сторонами. Тому у
відповідності до закону позивачу до
виплати підлягає й сума середнього
заробітку за час затримки фактичного
розрахунку.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погоджується
в частині необхідності відшкодування
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, але не може погодитись саме
із розрахунком суду, виходячи з якого
суд визначив суму такого відшкодування
в розмірі 508,29 грн..

Згідно зі ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації провадиться в
день звільнення. Якщо працівник у день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

В день звільнення позивача 31.05.2010
року підприємство повинно було
провести з ОСОБА_2 повний розрахунок.
Проте, суми індексація заробітної
плати та компенсація за несвоєчасно
виплачену заробітну плату в день
звільнення позивачу виплачені на були.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України у
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст.116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Відповідно до положень ст.233 КЗпП
України працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки. У разі
порушення законодавства про оплату
праці працівник має право звернутися
до суду з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без
обмеження будь-яким строком.

Таким чином, при розгляді в позовному
провадженні трудового спору про
стягнення належної працівникові
заробітної плати положення частини
другої статті 233 КЗпП України підлягає
застосуванню у випадках пред'явлення
вимог про стягнення будь-яких виплат,
що входять до структури заробітної
плати, і застосування цих положень не
пов'язане з фактом нарахування чи не
нарахування роботодавцем спірних
виплат. У разі порушення законодавства
про оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення сум індексації заробітної
плати та компенсації втрати частини
заробітної плати у зв'язку з порушенням
строків її виплати як складових
належної працівнику заробітної плати
без обмеження будь-яким строком
незалежно від того, чи були такі суми
нарахованої роботодавцем.

Зі справи вбачається, що тільки в липні
2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з
даним позовом і просив стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час затримки виплати
індексації за період з 01.06.2010 року по
15.04.2014 року в сумі 231808,50 грн. (а.с.28).

Ухвалюючи рішення про стягнення з
підприємства на користь ОСОБА_2 суми
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачу підлягала
б виплаті заробітна плата за затримку
розрахунку при звільненні за цей
період в сумі 317680,48 грн., з урахуванням
8476 робочих годин за цей період.

Як правильно було встановлено судом,
позивач був звільнений 31 травня 2010
року, цей день був для нього останнім
робочим (не вихідним) днем, а тому
відповідач мав з позивачем провести
розрахунок в день звільнення, але не
виконав вимоги закону в цій частині.
Виходячи з позовних вимог і графіка
робочого часу позивача, з 01 червня 2010
року по 15.04.2014 року припадає 8476
робочих годин.(а.с.43-51)

Сторони такий розрахунок суду не
оспорюють, погоджуючись з рішенням
суду в цій частині.

Згідно зі справою розмір
середньогодинного заробітку позивача
складає 37,48 грн. (а.с.43).

Частково задовольняючи позовні вимоги
про стягнення середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку, суд
виходив з того, що позивачу не були
виплачені усі належні при звільненні
суми, тому він має право на стягнення
середнього заробітку за весь період
затримки розрахунку по день
постановлення судом рішення. Але суд
першої інстанції дійшов невірного
висновку, визначивши розмір цієї суми -
508,29 грн, виходячи з пропорції суми
заробітку позивача за період з 01.03.2003
року по 30.09.2005 року в розмірі 76167,83 грн до
суми індексації з компенсацію
заробітку, що не була своєчасно
виплачена позивачу в розмірі 118,03 грн..
Крім того, суд невірно визначив і суму
індексації з компенсацію заробітку в
розмірі 118,03 грн., оскільки розрахунок
суду цієї суми суперечить закону.
Підприємство виплатило позивачу у
квітні 2014 року 221,1 грн індексації і
компенсації невиплачених своєчасно
сум. І ця сума є правильною, оскільки
належним чином обґрунтована і
розрахована відповідачем. Таким
чином, висновки суду в цій частині
суперечать положенням п.20 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 24
грудня 1999 року № 13 «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці».

Тому колегія суддів не може погодитись
із розрахунком суду.

Як роз'яснено в п.20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
(далі - постанова Пленуму ВСУ),
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі,- наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст.117
КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у
зв'язку із виникненням спору про розмір
належних до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню в
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу.

Проте лише при частковому задоволенні
позову працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Як з'ясовано, між сторонами виник спір
щодо розміру заборгованості із
заробітної плати. Позивач звертався до
підприємства з заявою про виплату
заборгованості по заробітній платі, і
відповідачем 16.04.2014 року були виконані
вимоги з повного розрахунку із
звільненим позивачем у вигляді виплати
індексації заробітної плати за період
2003-2005 років і її компенсації за
порушення строків виплати.

Звертаючись до суду, ОСОБА_2 просив
стягнути з підприємства середній
заробіток за час затримки розрахунку в
сумі 231808,5 грн.. Рішенням суду сума
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, що припадала б позивачу,
визначена в розмірі 317680,48 грн., з чим
погодився і позивач. Але така сума
перевищує межі позовних вимог ОСОБА_2.
Враховуючи розмір середньогодинної
заробітної плати позивача 37,48грн.,
розрахований середній заробіток з 01
червня 2010 року по 15.04.201 року за 8476
робочих годин, колегія суддів доходить
до висновку про частковість
задоволення позовних вимог про
стягнення середнього заробітку за час
затримки у розрахунку, виходячи з
частки основної спірної суми по
індексації і компенсації 221,1грн., на яку
позивач мав право, і у зв'язку з
невиплатою якої виник даний спір;
істотності спірної суми порівняно із
середнім заробітком; тривалості часу,
протягом якого за отриманням
недоплаченої суми не звертався
позивач, що фактично і визначило розмір
суми середнього заробітку, стягнення
якого він вимагав. І, беручи уваги
наведене, вважає, що до до стягнення на
користь позивача підлягає частковий
розмір середнього заробітку - 1500 Грн..
Тому частково погоджується з
доводами апеляційної скарги позивача
щодо незаконності рішення в частині
стягнення суми середнього заробітку за
час затримки, і рішення суду в цій
частині підлягає зміні.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
частково погоджується із доводами
апеляційної скарги представника
позивача, тому рішення підлягає зміні,
з ухваленням рішення про стягнення з
відповідача на користь позивача
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні в розмірі 1500
грн. з утриманням з вказаної суми при
виплаті передбачених законом податків
та обов'язкових платежів і зборів.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 02 жовтня 2014 року змінити, стягнути з
Публічного акціонерного товариства
«Металургійний комбінат «Азовсталь»
на користь ОСОБА_2 середній заробіток
за затримку розрахунку при звільненні
в розмірі 1500 грн. з утриманням з
вказаної суми при виплаті передбачених
законом податків та обов'язкових
платежів і зборів.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Судді