Ухвала

іменем україни

15 жовтня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич
М.К.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Банк
«Демарк» до ОСОБА_3, треті особи:
товариство з обмеженою
відповідальністю «ЮНСС», орган опіки
та піклування Київської районної
адміністрації Одеської міської ради,
про стягнення заборгованості шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Банк
«Демарк» на рішення апеляційного суду
Одеської області від 25 червня

2014 року,

встановила:

У травні 2011 року публічне акціонерне
товариство «Банк «Демарк» (далі - ПАТ
«Банк «Демарк») звернулося до суду з
позовом до

ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки, посилаючись на те, що 13 грудня
2007 року між відкритим акціонерним
товариством «Банк «Демарк» (далі - ВАТ
«Банк «Демарк»), правонаступником
якого є ПАТ «Банк «Демарк», та
товариством з обмеженою
відповідальністю «ЮНСС» (далі - ТОВ
«ЮНСС») був укладений кредитний
договір, за умовами якого ТОВ «ЮНСС»
отримало кредитні кошти у розмірі 1 850 000
грн для поточної діяльності на строк по
10 грудня 2010 року. Виконання умов
зазначеного договору забезпечено
договором іпотеки, укладеним того ж дня
між ВАТ «Банк «Демарк» та ОСОБА_3
Зазначало, що ТОВ «ЮНСС» були порушені
умови кредитного договору, що призвело
до створення заборгованості, яка в
добровільному порядку сплачена не
була. Ураховуючи викладене, позивач
просив звернути стягнення на предмет
іпотеки - квартиру АДРЕСА_1

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 27 лютого 2014 року позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк
«Демарк» заборгованість в сумі 1 529 751,90
грн, яка складається з кредиту в сумі

1 027 776 грн, відсотків за користування
кредитом в сумі 384 471,52 грн, пені за
порушення строків погашення кредиту в
сумі 76 716,71 грн, пені за порушення
строків сплати відсотків в сумі 40 787,67
грн, шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки, а саме: квартиру під
АДРЕСА_1, з реалізацією предмета
іпотеки шляхом продажу на прилюдних
торгах з початковою ціною, яка
встановлюється на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.
Вирішено питання розподілу судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 25 червня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким відмовлено
ПАТ «Банк «Демарк» у задоволенні
заявленого позову.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи рішення про
відмову у позові, апеляційний суд
виходив із того, що при вирішенні
даного спору підлягає застосуванню
Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» (набрав чинності 7
червня 2014 року), згідно з яким предмет
іпотеки не може бути примусово
стягнутий (відчужений без згоди
власника), при цьому наявні всі умови
для застосування цього Закону України.

Проте з таким висновком погодитися не
можна, виходячи з наступного.

Установлено, що 13 грудня 2007 року ВАТ
«Банк «Демарк» та

ТОВ «ЮНСС» уклали кредитний договір,
згідно якого останньому було надано
кредит у розмірі 1 850 000 грн строком до 10
грудня 2010 року.

На забезпечення виконання цього
зобов'язання того ж дня між позивачем
та ОСОБА_3 було укладено договір
іпотеки, за яким остання передала в
іпотеку належну їй на праві власності
квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 5.3 договору іпотеки в
разі невиконання або неналежного
виконання боржником зобов'язання за
кредитним договором, сторони
домовились про те, що звернення
стягнення на передане в іпотеку майно
може бути здійснено шляхом,
передбаченим Законом України «Про
іпотеку», в тому числі й шляхом
вчинення виконавчого напису з
покладенням обов'язку оплати
нотаріальних дій на боржника чи
іпотекодавця.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 9 серпня

2010 року, ухваленого у справі за позовом
ПАТ «Банк «Демарк» до

ТОВ «ЮНСС» про розірвання договору та
стягнення 1 392 105,23 грн, шляхом звернення
стягнення на предмет застави, позовні
вимоги задоволені. Розірвано
кредитний договір від 13 грудня 2007 року,
укладений між

ВАТ «Банк «Демарк» і ТОВ «ЮНСС» та
стягнуто з ТОВ «ЮНСС» борг по кредиту в
сумі 1 027 776 грн; відсотки за
користування кредитом в сумі 302 078,15 грн;
пеню за порушення строків сплати
відсотків в сумі

22 825,98 грн; пеню за порушення строків
погашення кредиту в сумі 39 425,10 грн,
шляхом звернення стягнення на предмет
застави. Дане рішення залишено без змін
ухвалою Одеського апеляційного
господарського суду від 5 жовтня 2010
року.

Згідно довідки ПАТ «Банк «Демарк» від
19 лютого 2.2014 року

ТОВ «ЮНСС» не виконало свої
зобов'язання по кредитному договору
від

13 грудня 2007 року та договору застави
від 13 грудня 2007 року.

Пред'являючи позов, позивач зазначав,
що загальна сума заборгованості по
кредитному договору становить 1 529 751,90
грн, що дає підстави для звернення
стягнення на предмет іпотеки. На
підтвердження доводів надано
розрахунок заборгованості станом на 5
жовтня 2010 року

а.с. 33).

7 червня 2014 року, після ухвалення
рішення судом першої інстанції, набрав
чинності Закон України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», згідно з яким
протягом дії цього Закону не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із ст.4 Закону України «Про
заставу» та/або предметом іпотеки
згідно із ст. 5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

Застосувавши на стадії апеляційного
провадження зазначений Закон України,
суд апеляційної інстанції не звернув
уваги на таке.

Відповідно до ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

У ч. 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

У ч. 1 ст. 304 ЦПК України визначено, що
справа розглядається апеляційним
судом за правилами, встановленими для
розгляду справи судом першої
інстанції, з винятками і доповненнями,
встановленими цією главою.

З вищевикладених вимог закону
вбачається, що апеляційний суд дійсно
мав право на застосування Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», якщо були б підстави,
передбачені нормами матеріального та
процесуального права, для скасування
рішення суду першої інстанції,
оскільки у такому разі при ухваленні
власного судового рішення, апеляційний
суд застосовує закон, який є чинним на
час ухвалення такого рішення. Разом з
тим, апеляційний суд у порушення вимог
ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України підстав,
передбачених нормами матеріального та
процесуального права, для скасування
рішення суду першої інстанції не
вказав, оцінку доводам апеляційної
скарги не надав.

Сам по собі наведений вище Закон
України не може бути підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції, оскільки на час його
ухвалення місцевий суд і не міг його
застосувати, так як його не існувало, а
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду з огляду
на те законодавство, яке існувало на
час його ухвалення.

Крім того, поза увагою апеляційного
суду залишилося те, що даний Закон
підлягає застосуванню лише до спорів,
предметом яких є забезпечення кредитів
в іноземній валюті.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
рішення апеляційного суду не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Банк
«Демарк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 25 червня

2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В. С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська