Справа № 1027/4178/12 Головуючий у І
інстанції Бончев І.В.Провадження №
22-ц/780/711/14 Доповідач у 2
інстанції Сушко Л.П.Категорія 44
УХВАЛА

Іменем України

22 січня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді:
Сушко Л.П.,

суддів:
Лащенка В.Д., Кулішенка Ю,М.,

при секретарі:
Микитенко Д.А.

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Фастівського міськрайонного суду
Київської області від 25 листопада 2013
року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про повернення самовільно
зайнятої земельної ділянки,
відновлення меж, усунення перешкод в
користуванні власністю, встановлення
системи водовідведення, стягнення
моральної шкоди та судових витрат

та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4
до ОСОБА_2 про звільнення частини
самовільно зайнятої земельної ділянки,
стягнення матеріальної та моральної
шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2007 року позивачка звернулась
до суду з вказаним позовом про
повернення самовільно зайнятої
земельної ділянки, відновлення меж,
усунення перешкод в користуванні
власністю, встановлення системи
водовідведення, стягнення моральної
шкоди та стягнення судових витрат,
обґрунтовуючи його тим, що їй на праві
приватної власності належить житловий
будинок по АДРЕСА_1. Її покійному
чоловіку ОСОБА_5 була наділена земельна
ділянка за тією ж адресою площею 1500
кв.м. Пізніше землю відрізали, аж поки
не осталося 1128 кв.м. Відповідачі є
правонаступниками своїх померлих
батьків, які були її сусідами,
суміжними землекористувачами
земельної ділянки, яка розташована по
АДРЕСА_2. В 1974 році відповідачів мати
купила будинок за цією адресою у
ОСОБА_6. Позивачка вважає, що земельна
ділянка відповідачів збільшувалася за
рахунок її земельної ділянки, оскільки
мати відповідачів самовільно
прибудувала до будинку дві веранди,
сіни переобладнані у житлову кімнату,
сарай, літня кухня та гараж були
побудовані за межами земельної ділянки
23.06.2007 року батьками відповідачів був
переставлений паркан, який вважається
межовим знаком поміж земельних
ділянок. Крім того відповідачі
неправильно виконали систему
водовідведення, в результаті чого
дощові води відводяться на її садибу.

Не погоджуючись з викладеним
відповідачі подали зустрічний позов
про звільнення частини самовільно
зайнятої земельної ділянки, стягнення
матеріальної та моральної шкоди,
обґрунтовуючи його тим, що дійсно на
праві приватної власності їхній матері
належав будинок з господарськими
будівлями та спорудами по АДРЕСА_2. З 2000
років між батьками позивачів та
відповідачкою за зустрічним позовом
почали виникати сварки стосовно
суміжного землекористування.
Відповідачка за зустрічним позовом на
межі земельних ділянок самовільно
побудувала сарай до будинку, ще один
сарай за будинком, потім в 2006 році
перенесла паркан, захвативши частину
земельної ділянки позивачів за
зустрічним позовом. В свою чергу їх
батьки теж самовільно побудували біля
спірної межі літню кухню, два сараї та
гараж. Рішенням виконавчого комітету
Фастівської міської ради №100/89 від
04.05.1989 року самовільно побудовані сарай
та літня кухня були узаконені, а
прибудови до сараю і до літньої кухні
зобов'язано було знести, що й було
зроблено у 2006 році. Комісією було
встановлено, що порушень меж за
вказаною адресою не виявлено і
законних підстав для їх перенесення
немає. Відділом містобудування та
архітектури було направлене
попередження ОСОБА_2 про знесення
побудованого біля будинку сараю, однак
самовільно побудований сарай до цього
часу не знесено. Крім того ОСОБА_2
побила позивачам за зустрічним позовом
9 листів шиферу на суму 252,00 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 25 листопада
2013 року в задоволені позову ОСОБА_2 та в
задоволені зустрічного позову ОСОБА_3,
ОСОБА_4 відмовлено.

У апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2
просить скасувати рішення та ухвалити
нове, яким її позовні вимоги
задовольни, посилаючись на його не
законність, невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції обґрунтовував висновки тим,
що позов ОСОБА_2 заявлений не
правомірно, оскільки не виявляться
можливим встановити факт самозахвату
земельних ділянок з боку сторін,
сторони на час розгляду справи у
законний спосіб не зареєстрували,
своїх прав на земельні ділянки.
Позивачем ОСОБА_2 не доведено факту
заподіяння шкоди її майну в наслідок
встановлення водовідведення з
господарських будівель відповідачів,
порушення норм матеріального права та
не надано жодного доказу щодо
заподіяння моральної шкоди чи фізичних
страждань.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст.. 386 ЦК України держава
забезпечує рівний захист прав усіх
суб'єктів права власності. Власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню. Власник, права якого
порушені, має право на відшкодування
завданої йому майнової та моральної
шкоди.

Згідно ст.. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням
обставин справи суд за вибором
потерпілого може зобов'язати особу, яка
завдала шкоди майну, відшкодувати її в
натурі (передати річ того ж роду і такої
ж якості, полагодити пошкоджену річ
тощо) або відшкодувати завдані збитки у
повному обсязі. Розмір збитків, що
підлягають відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Згідно ст. 107 ЗК України основою для
відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації. У
разі неможливості виявлення дійсних
меж їх встановлення здійснюється за
фактичним використанням земельної
ділянки. Якщо фактичне використання
ділянки неможливо встановити, то
кожному виділяється однакова за
розміром частина спірної ділянки. У
випадках, коли в такий спосіб
визначення меж не узгоджується з
виявленими обставинами, зокрема з
встановленими розмірами земельних
ділянок, то межі визначаються з
урахуванням цих обставин.

Згідно ч.1 ст. 120 ЗК України у разі
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Згідно ст. 125 ЗК України право власності
на земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Встановлено, що згідно рішення суду
Фастівського місьрайонного суду
Київської області від 11.04.2006 року,
позивачці ОСОБА_2 на праві приватної
власності належить житловий будинок
АДРЕСА_1 .

Рішенням Виконавчого комітету
Фастівської міської ради №395 від 12.12.1968
року покійному чоловіку позивачки -
ОСОБА_5 було виділено земельну ділянку
площею 600 кв. м., що розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки виданої ОСОБА_2,
згідно наказу 70/10 від 11.05.1971 року по
відгодівельному радгоспу «Унавський»
(нині ВАТ «Унавське»), покійному
чоловіку позивачки - ОСОБА_5 було
виділено земельну ділянку в кількості
0,15 га. по АДРЕСА_1, про що зроблено запис
в земельній шнуровій книзі за №1629.

25.10.1975 року згідно постанови Ради
міністрів Української РСР №93 від 22.02.1973
року було проведено обмір земель в
містах та селищах міського типу. В
наслідок обміру площа зазначеної
земельної ділянки складала 1027 кв.м, у
тому числі лишки склали 427 кв.м.

Відповідно до повідомлення
Фастівського МБТІ №580/608 від 07.06.2007 року,
на підставі замовлення ОСОБА_2 від
27.12.2005 року було знову проведено
поточні зміни і площа земельної
ділянки складає 1128 кв.м, в тому числі
лишки складають 528 кв.м.

Крім того, рішенням Фастівської
міської ради №3/81-IX-У від 31.08.2006 року
позивачу за первісним позовом було
дозволено оформити право власності на
землю по АДРЕСА_1 без підпису суміжного
користувача - ОСОБА_7

Рішенням Виконавчого комітету
Фастівської міської ради №132 від 10.05.1971
року колишньому власнику зазначеного
вище будинку ОСОБА_6 була виділена
земельна ділянка площею 600 кв.м для
будівництва житлового будинку. На
підставі даного рішення було
виготовлено технічну документацію,
зокрема план забудови земельної
ділянки в якому нанесена її
конфігурація та вказані розміри яка
згідно вказаного договору перейшла у
власність батьків відповідачів.

Відповідно до договору від 22.05.1974 року
мати відповідачів за первісним позовом
- ОСОБА_8 придбала у ОСОБА_6 незакінчений
будівництвом будинок, що розташований
за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно рішення Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 06.12.2006 року за батьками
відповідачів - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було
визнано право власності на вказаний
будинок по ? частини за кожним без
визначення приміщень в натурі.

Згідно довідки Відділу реєстрації
актів цивільного стану Фастівського
МРУЮ №470-02-04-0-/2 від 28.03.2009 року батько
відповідачів - ОСОБА_7 помер, актовий
запис №207 від 01.04.2009 року.

Відповідно до повідомлення
Фастівської міської державної
нотаріальної контори № 1232 від 13.10.2009
року заяву про прийняття спадщини
подав син померлого, відповідач по
справі - ОСОБА_3 на ім'я якого ОСОБА_7
було залишено заповіт посвідчений у
встановленому законом порядку.

Відповідно до кадастрового плану
земельної ділянки виготовленого ТОВ
НВФ «Фастівзем», площа земельної
ділянки яка належить ОСОБА_3 та
занаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
станом на 04.10.2010 року становить 0, 1056 га.

Згідно свідоцтва про смерть від 21.06.2011
року померла мати відповідачів -
ОСОБА_8, актовий запис про смерть №529.

Офіційним листом Фастівської міської
державної нотаріальної контори № 591/02-14
від 30.08.2012 року повідомлено про те, що
свідоцтво про право власності на
спадщину, яка є предметом позову, буде
видано на ім'я ОСОБА_4, тому відповідно
до ували суду від 06.10.2012 року її було
залучено до участі в справі в якості
співвідповідача за первісним позовом.

Рішенням виконкому Фастівської
міської ради №100/59 від 04.05.1989 року
встановлено, що мати відповідачів -
ОСОБА_8 самовільно побудувала до
будинку дві веранди, побудувала
зблоковані сарай і літню кухню та гараж
за межами земельної ділянки виділеної
під забудову і з порушенням
протипожежних норм до сусіднього
будинку, вказаним рішенням було
зобов'язано ОСОБА_8 самовільно
побудований гараж і прибудови до сараю
і літньої куні - знести.

Згідно акту, сусідами сторін по справі
- ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 засвідчено,
що батько відповідачів за первісним
позовом 23.06.2007 року рівняв межі і
переставляв стовпчики на територію
земельної ділянки ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 15).

Відповідно до повідомлення №1315 від
26.07.2013 року Управління Держземагенства
у Фастівському районі Київської
області технічна документація із
землеустрою, щодо складання
документів, що посвідчують право
власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_1 на ім'я померлого чоловіка
позивача за первісним позовом - ОСОБА_5
відсутня, державний акт на право
власності на земельну ділянку на його
ім'я не зареєстрований.

Судом не взято до уваги висновок №15
судової будівельно-технічної
експертизи від 25.08.2008 року, складений
Карпенко Г.О., який міститься в
матеріалах цивільної справи (т.2 а.с.3-44),
оскільки на момент проведення вказаної
експертизи закінчився строк дії її
свідоцтва про присвоєння кваліфікації
судового експерта, що дозволяє
проводити інженерно-технічну
експертизу, а рішенням ЦЕКК №834 від
29.04.2010 року дане свідоцтво було
анульовано.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи №45/30-13
від 25.10.2013 року, фактичний розмір
земельної ділянки, яка знаходиться в
користуванні ОСОБА_2, що знаходиться по
АДРЕСА_1 становить по площі 1068 кв.м.
Фактичний розмір земельної ділянки,
яка знаходиться в користуванні ОСОБА_3
та ОСОБА_4, що знаходиться по АДРЕСА_2
становить по площі 1063 кв.м. Крім того,
вважаючи, що документи (плани земельних
ділянок), котрі містяться в матеріалах
справи та додатково надані для
проведення експертизи не відображають
лінійни або геодезичних прив'язок на
місцевості меж спірних земельних
ділянок, не виявляється можливим
взагалі (повністю) встановити
самозахват між спірними земельними
ділянками. Враховуючи, що за наявними
планами БТІ, межа між земельними
ділянками має бути прямою, експерт
прийшов до висновку, що імовірно могло
бути зміщення межі між земельними
ділянками АДРЕСА_1 ф АДРЕСА_2. На розгляд
суду експертом було запропоновано
можливий варіант встановлення межі за
принципом ст.. 107 ЗК України щодо
відновлення меж, тобто якщо фактичне
використання ділянки не можливо
встановити, то кожному виділяється
однакова за розміром частина спірної
ділянки. На вказаних земельних
ділянках відповідно до
правовстановлюючих документів
самовільно побудованих споруд не
визначено. Господарські будівлі -
зблоковані літня кухня сараями, що
були побудовані в період 1970 - 1990 роки на
території земельної ділянки АДРЕСА_2 та
розташовані на відстані 3, 40 м. від
житлового будинку, який було
побудовано у 1969 році на території
земельної ділянки АДРЕСА_1 не
відповідають вимогам таблиці, додатку 1
СНиП 2.07.01-89*, які вимагають
дотримуватися протипожежної відстані
10м.. Не відповідає водовідведення
поверхневих вод (дощових та талих вод) з
території земельної ділянки АДРЕСА_2
передбачених розділом 9 ДБН 360-92**
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень» так, як
вони попадають на територію земельної
ділянки АДРЕСА_1 чим можуть завдати
шкоду конструктивним елементам
житлового будинку АДРЕСА_1 та
прибудованому погребу до нього щодо
втрати експлуатаційних характеристик
та несучої спроможності в цілому цих
будівель виконувати свої функції.

З урахуванням наведеного, суд дійшов
вірного висновку, що позов ОСОБА_2
заявлений не правомірно, оскільки
позивачем не доведено факту порушеного
права власності, заподіяння шкоди
майну та заподіяння йому моральної
шкоди.

За таких обставин, суд дійшов вірного
висновку про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_2.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, рішення
суду ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
не може бути скасовано з підстав,
викладених у апеляційній скарзі.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, зібраним доказам, обставинам
справи і підстав для його скасування з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду також не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 312-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 25
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів

Головуючий:

Судді: