АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 177/859/14-ц 22-ц/774/1978/К/14
Справа № 177/859/14-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1978/К/14
Категорія - 34 (IІІ)
Доповідач - Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

Іменем України

01 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участі - позивача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Криворізького районного
суду Дніпропетровської області від 04
серпня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, в якому просив
стягнути з ОСОБА_4 на його користь
матеріальну шкоду в розмірі 3726,08 грн.,
моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн. та
судовий збір в розмірі 493,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2
зазначив, що 17 травня 2011 року ОСОБА_5
видала йому довіреність на право
володіння автомобілем НОМЕР_1, строком
на 10 років, який належить їй на підставі
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу. З моменту видачі
довіреності він отримав речове право
на володіння зазначеним автомобілем,
який постійно знаходився в його
користуванні.

28 листопада 2012 року, автомобілем Деу
Ланос, д/н НОМЕР_4 керував його знайомий
ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_5, який позивач особисто передав
йому, для можливості керування
автомобілем.

В цей день близько 11.45 год. ОСОБА_4,
керуючи автомобілем НОМЕР_2, рухаючись
по вул. Косіора в м. Кривому Розі, на
перехресті вул. Косіора - вул. Костенко
виконуючи маневр розвороту, не зайняла
відповідне крайнє положення на
проїзній частині, а саме на трамвайній
колії попутного напрямку та при зміні
напрямку руху не надала дорогу
автомобілю «Деу Ланос», державний
реєстраційний номер НОМЕР_3, під
керуванням водія ОСОБА_7 який рухався
по трамвайній колії в попутному
напрямку, внаслідок чого відбулося
зіткнення, в результаті якого
автомобілі отримали механічні
ушкодження. Своїми діями, водій ОСОБА_4
порушила вимоги п.п. 2.3 б). 10.1. 11.8 1ІДД
України.

26 липня 2013 року постановою
Криворізького районного суду
Дніпропетровської області відповідач -
ОСОБА_4 визнана винною за ст. 124 КУпАП.

Так, зазначеними діями відповідач
спричинила позивачеві матеріальну
шкоду.

Крім того, йому була спричинена
моральна шкода, яка виражається в
порушені його цивільних прав на
володіння майном. Так, після ДТП він не
може використовувати автомобіль для
поїздок за власними справами, тому
змушений їхати за власними справами
громадським транспортом, що спричиняло
дискомфорт, та забирало багато часу. З
2006 року він є пенсіонером і пенсія є
його єдиним джерелом доходу, а тому
автомобіль він використовував з метою
додаткового заробітку, також не може
відвозити малолітнього сина до школи. В
теперішній час його тесть хворіє і його
постійно необхідно возити до лікарні,
після ДТП він не міг сам цього робити і
йому приходилося наймати транспортні
засоби. Крім того, йому довелося
самостійно займатися ремонтом
ушкодженого автомобілю,
використовувати особистий час на пошук
запчастин, приладів та відповідних
майстрів на що довелося
використовувати кошти з сімейного
бюджету, внаслідок чого його сім'я
зазнавала упродовж декількох місяців
брак коштів, та не мала змоги жити у
звичайному режимі. Вони не мали змоги
купувати деякі необхідні речі та
відвідувати різноманітні заходи.

Рішенням Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 04 серпня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
матеріальну шкоду в розмірі 3076,08 грн.,
моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., а
також в рахунок оплати судового збору
130, 70 грн. (сто тридцять грн. 70 коп.).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповноту з'ясування обставин справи,
поставила питання про скасування
вказаного рішення та ухвалення нового,
яким просила відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі. В
обґрунтування апеляційної скарги
зазначила, що ОСОБА_2 не має права на
звернення з вказаним позовом до суду,
оскільки власником транспортного
права є ОСОБА_5 Також зазначила, що суд
невірно стягнув з неї витрати на
правову допомогу, оскільки з
матеріалів справи не вбачається які
саме юридичні послуги надавалась, коли
і скільки часу. Також вважає, що позивач
повинен був звернутись з вказаним
позовом до страховика, натомість
звернувся з позовом про стягнення
коштів до неї.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи 28 листопада 2012 року,
автомобілем Деу Ланос, д/н НОМЕР_4, що
належить ОСОБА_2 на підставі
довіреності, виданої ОСОБА_5, керував
його знайомий ОСОБА_7 на підставі
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_5,
який позивач особисто передав йому, для
можливості керування автомобілем.

В цей день близько 11.45 год. ОСОБА_4,
керуючи автомобілем НОМЕР_2, рухаючись
по вул. Косіора в м. Кривому Розі, на
перехресті вул. Косіора - вул. Костенко
виконуючи маневр розвороту, не зайняла
відповідне крайнє положення на
проїзній частині, а саме на трамвайній
колії попутного напрямку та при зміні
напрямку руху не надала дорогу
автомобілю «Деу Ланос», державний
реєстраційний номер НОМЕР_3, під
керуванням водія ОСОБА_7 який рухався
по трамвайній колії в попутному
напрямку, внаслідок чого відбулося
зіткнення, в результаті якого
автомобілі отримали механічні
ушкодження. Своїми діями, водій ОСОБА_4
порушила вимоги п.п. 2.3 б). 10.1. 11.8 1ІДД
України.

26 липня 2013 року постановою
Криворізького районного суду
Дніпропетровської області відповідач -
ОСОБА_4 визнана винною за ст. 124 КУпАП.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення матеріальної шкоди, яка
складається з витрат на послуги
адвоката в розмірі 3000,00 грн. та витрат
на телеграму в сумі 76,08 грн., суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
доведено позовні вимоги в цій частині.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи 10.01.2013 року між
позивачем ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_8
було укладено договір про надання
правової допомоги, з метою участі в
адміністративному провадженні
відносно ОСОБА_4, для захисту інтересів
водія ОСОБА_7 вартість послуг адвоката
склала 3000,00 грн. (а.с.23). Факт передачі
грошей за зазначеним договором в сумі
3000,00 грн. підтверджується актом
виконаних робіт від 02.10.2013 року (а.с.50)

Проте, витрати на правову допомогу
відносяться до витрат, пов'язаних з
розглядом судової справи. Таким чином
витрати на правову допомогу
процесуальним законом віднесено до
судових витрат, вони відшкодовуються в
порядку, передбаченому відповідним
процесуальним законом та їх не можна
визнати збитками чи шкодою в розумінні
положень цивільного законодавства й
вони не можуть бути стягнуті за
позовною вимогою в іншому провадженні.
При цьому суд задовольняючи позовні
вимоги в цій частині не врахував, що у
відповідності до п.6 ч.1 ст. 214, п.4 ч.1 ст.215
ЦПК України судові витрати не
підлягають правовому захисту в іншому
провадженні.

Також, з відповідача на користь
позивача суд першої інстанції стягнув
суму в розмірі 76,08 грн. за телеграму, яка
06.12.2012 року була направлена на адресу
ОСОБА_4 з метою повідомлення її про час
і місце огляду пошкодженого
транспортного засобу Деу Ланос, д/н
НОМЕР_3, що підтверджено фіскальним
чеком (а.с. 17). Проте, судом першої
інстанції не взято до уваги, що з
наданої копії фіскального чеку
неможливо встановити ким, куди та кому
була відправлена телеграма, її
стосунок до даної справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду в частині стягнення
матеріальної шкоди в сумі 3076,08 грн.
підлягає скасуванню з ухваленням в цій
частині нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог про
стягнення матеріальної шкоди.

Перевіряючи правильність відмови у
стягненні матеріальної шкоди в сумі
650,00 грн., як оплату послуг спеціаліста
за проведення дослідження пошкоджень
автомобілю Деу Ланос, д.н.з. НОМЕР_6
колегія суддів погоджується з
висновком суду в цій частині, оскільки
позивачем не надано жодних доказів на
підтвердження проведення такого
дослідження.

Перевіряючи правильність висновків
суду щодо визначення розміру стягнутої
моральної шкоди, колегія суддів не в
повному обсязі погоджується з такими
висновками суду з огляду на таке.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи
внаслідок ДТП позивачеві було завдано
моральної шкоди, яка полягала в
порушенні його цивільних прав на
володіння майном, що знаходиться у його
користуванні, порушенні нормального
образу життя. Тож суд вірно визначився
з тим, що на користь позивача необхідно
стягнути кошти в рахунок відшкодування
завданої моральної шкоди.

Разом з тим, при вирішенні питання про
розмір відшкодування моральної шкоди
заподіяної позивачу, не врахував
роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31
березня 1995 р. (з подальшими змінами)
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» і не обґрунтував розмір
моральної шкоди в сумі 10000 гривень.

Виходячи з цих обставин, колегія
суддів, беручи до уваги характер і
тривалість моральних страждань
позивача, істотність вимушених змін у
його життєвих стосунках, конкретні
обставини по справі, і наслідки, що
наступили, вважає необхідним змінити
рішення суду в частині визначеного
судом розміру моральної шкоди і
зменшити її з 10000,00 гривень до 2000,00
гривень.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
в частині стягнення матеріальної шкоди
скасуванню з ухваленням нового про
відмову в цій частині позовних вимог, а
в частині стягнення моральної шкоди
зменшенню розміру стягнутих коштів.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Рішення Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 04 серпня
2014 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в
розмірі 3076,08 грн. скасувати, ухваливши
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог в цій частині.

Рішення Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 04 серпня
2014 року в частині розміру стягнутої
моральної шкоди змінити, зменшивши цей
розмір з 10000,00 грн. до 2000,00 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене у касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: