Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/437/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Орендовський В.А.
Доповідач Авраменко Т. М.
УХВАЛА

Іменем України

29.01.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючої судді:
Авраменко Т.М.,

суддів:
Суровицької Л.В., Чельник О.І.

при секретарі:
Крисановій Ю.О.,

за участю представників сторін

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в
інтересах якої діє ОСОБА_3, на рішення
Новомиргородського районного суду
Кіровоградської області від 12 грудня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
приватного підприємства «Агрофірма
«Панчеве», треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмету спору, на стороні відповідача
- головне управління Держземагенства у
Кіровоградській області, головне
управління юстиції у Кіровоградській
області, про визнання недійсною
додаткової угоди до договору оренди
земельної ділянки.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які прибули в судове засідання,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

2 вересня 2013 року ОСОБА_2
звернулася в суд з позовом до
приватного підприємства «Агрофірма
«Панчеве», треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмету спору, на стороні відповідача
- головне управління Держземагенства у
Кіровоградській області, головне
управління юстиції у Кіровоградській
області, про визнання недійсною
додаткової угоди до договору оренди
земельної ділянки.

Зазначала, що в 2003 році її мати ОСОБА_4
уклала з ПП «Агрофірма «Панчеве»
договір оренди земельної ділянки,
відповідно до якого передала
відповідачу належну їй земельну
ділянку загальною площею 5,81 га в оренду
терміном на 10 років. Після смерті
ОСОБА_4 вона успадкувала вищезазначену
земельну ділянку та 8 листопада 2012 року
отримала на неї державний акт. На
звернення до орендаря з заявою про
припинення договору оренди у зв'язку з
закінченням строку його дії та
повернення земельної ділянки, їй було
відмовлено та надано другий примірник
додаткової угоди від 30 березня 2010 року
про зміни до договору оренди земельної
ділянки від 30 травня 2003 року,
підписаний ОСОБА_4 Із змісту додаткової
угоди вбачається, що збільшено орендну
плату та строк дії договору оренди
земельної ділянки продовжено на 10
років. Дана додаткова угода датована 30
березня 2010 року та зареєстрована у
відділі Держкомзему у
Новомиргородському районі 25 травня 2012
року, тобто після смерті ОСОБА_4
Додаткова угода є недійсною, оскільки
на час її реєстрації орендодавець
помер. Крім того, основна угода
нотаріально посвідчена, тому додаткова
угода теж повинна бути нотаріально
посвідченою.

Просила суд визнати недійсною
додаткову угоду про зміни до договору
оренди земельної ділянки від 30 травня
2003 року, укладену між ОСОБА_4 та ПП
«Агрофірма «Панчеве», зареєстровану 25
лютого 2012 року у відділі Держкомзему у
Новомиргородському районі та стягнути
з відповідача судові витрати.

Рішенням Новомиргородського
районного суду Кіровоградської
області від 12 грудня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, в
інтересах якої діє ОСОБА_3, просить
скасувати рішення Новомиргородського
районного суду Кіровоградської
області від 12 грудня 2013 року, ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.
Зокрема, зазначає, що рішення суду
першої інстанції не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України. Районним судом не
врахований жоден з доводів позивача та
не надано правової оцінки доказам, які
були надані позивачем.

В засіданні апеляційного суду
представник позивача підтримав доводи
апеляційної скарги, а представник
відповідача просив відхилити
апеляційну скаргу, оскільки рішення
суду є законним і обґрунтованим .

Треті особи повідомлені про час
та місце розгляду справи під розписку
(а.с.111,114) в засідання апеляційного суду
не прибули.

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
оскільки ухвалене судом першої
інстанції рішення є законним і
обґрунтованим, вимоги матеріального і
процесуального права при розгляді
справи додержано, а доводи апеляційної
скарги не є істотними (стаття 308 ЦПК).

Як встановлено судом і
підтверджується матеріалами справи, 22
травня 2003 року орендодавець ОСОБА_4 і
орендар приватне підприємство
«Агрофірма «Панчеве» уклали договір
оренди земельної ділянки площею 5,81 га
строком на 10 років до 22 травня 2013 року
зі сплатою орендної плати не менше
півтора відсотки грошової оцінки
земельної ділянки, яка діє на час
проведення фактичного розрахунку.
Договір оренди зареєстровано 30 травня
2003 року. Відповідно до вимог чинного на
час укладення договору оренди
законодавства договір оренди був
нотаріально посвідчено, оскільки строк
дії договору оренди перевищував 5 років
(а.с.6).

30 березня 2010 року ОСОБА_4 і
приватне підприємство «Агрофірма
«Панчеве» уклали додаткову угоду до
договору оренди земельної ділянки від
22 травня 2003 року, якою передбачили, що
орендна плата за користування
земельною ділянкою встановлюється не
менше трьох відсотків грошової оцінки
земельної ділянки, яка діє на час
проведення фактичного розрахунку, а
також зазначили, що договір
укладається на строк 10 років, початок
строку його дії обчислюється після
підписання сторонами додаткової угоди
та з дня її державної реєстрації.
Додаткова угода зареєстрована у
відділі Держкомзему у
Новомиргородському районі 25 травня 2012
року (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла,
її спадкоємцем за законом та власником
земельної ділянки є позивач (а.с.7-9).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання його стороною (сторонами)
вимог, які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу саме в момент вчинення
правочину. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі (ч.3
ст.203 ЦК України).

У п.7 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 6
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» зазначено, що
угода може бути визнана недійсною лише
з підстав і з наслідками, передбаченими
законом. Тому в кожній справі про
визнання угоди недійсною суд повинен
встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання угоди
недійсною і настання певних юридичних
наслідків.

Відповідно до ст.93 Земельного
кодексу України право оренди земельної
ділянки - це засноване на договорі
строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницькою та іншої діяльності.

Згідно із частиною першою статті
638 ЦК України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.

На підставі статті 20 Закону
України «Про оренду землі» (у редакції,
яка була чинною на момент виникнення
правовідносин) укладений договір
оренди землі підлягає державній
реєстрації. Право оренди земельної
ділянки виникає з дня державної
реєстрації цього права відповідно до
закону, що регулює державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень.

Державна реєстрація речових прав
на нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру, тобто
реєстрацією є запис, фіксація фактів
або явищ з метою обліку та надання їм
статусу офіційно визнаних актів,
внесення до списку або книги обліку (ст.
2 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень») .

Суд дійшов правильного і
обґрунтованого висновку, що факт
реєстрації додаткової угоди до
договору оренди земельної ділянки
після смерті орендаря, не є
передбаченою законом підставою для
визнання цієї угоди недійсною.
Підстави для недійсності договору
повинні існувати в момент вчинення
правочину сторонами, а не на момент
реєстрації вчиненого та підписаного
сторонами договору оренди землі.

У постановах Верховного Суду
України №6-127цс13 від 18 грудня 2013 року та
№ 6-118цс13 від 25 грудня 2013 року у справах
за позовом про визнання недійсним
договору оренди, викладена правова
позиція, що вчиненням правочину слід
вважати момент, коли сторони свого часу
досягли згоди з усіх істотних умов, а
реєстрація договору є
адміністративним актом, тобто
елементом зовнішнім щодо договору,
тому сама по собі реєстрація договору
не є підставою для визнання його
недійсним. Рішення Верховного Суду
України відповідно до положень статті
360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх
судів України.

Не ґрунтуються на законі доводи
апеляційної скарги про те, що додаткова
угода до договору оренди повинна бути
нотаріально посвідчена.

Відповідно до ст.654 ЦК України
зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч.2 ст.207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
стороною (сторонами).

На час укладення додаткової угоди
30 березня 2010 року відповідно до закону
вона не потребувала обов'язкового
нотаріального посвідчення. Пунктом 18
договору оренди від 22 травня 2003 року
передбачено, що зміна умов договору
допускається за взаємною згодою сторін
і здійснюється у письмовій формі.

Додаткова угода вчинена в
письмовій формі, яка передбачена
договором оренди від 22 травня 2003 року,
підписана сторонами, що свідчить про їх
взаємну згоду, тому в межах заявлених
позивних вимог передбачені законом
підстави для визнання її недійсною
відсутні.

Рішення суду відповідає
матеріалам справи та вимогам закону. В
межах доводів апеляційної скарги
підстав для його скасування або зміни
не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1
ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в
інтересах якої діє ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Новомиргородського районного
суду Кіровоградської області від 12
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча суддя:

судді: