Головуючий суду 1 інстанції - Труфанова
Доповідач - Маляренко І. Б.
Справа № 2/434/349/13
Провадження № 22ц/782/5615/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

Головуючого: Маляренко І.Б.,

Суддів: Борисова Є. А.,
Яреська А.В.

За участю секретаря:
Веселова С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Артемівського районного
суду м. Луганська 03 грудня 2013 року

за позовом ОСОБА_2 до Підприємства з
іноземними інвестиціями «Імперіал
Тобако Юкрейн», третя особа -
генеральний директор підприємства з
іноземними інвестиціями «Імперіал
Тобако Юкрейн» Юджин Уолш, про
скасування та визнання наказу про
звільнення незаконним, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та стягнення
відшкодування завданої моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням відмовлено
у задоволенні вищезазначених позовних
вимог ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
ставиться питання про скасування
рішення Артемівського районного суду
м. Луганська 03 грудня 2013 року як такого,
що не відповідає вимогам матеріального
і цивільного процесуального права, і
ухвалення нового рішення про
задоволення позову.

Обговоривши доводи апеляційної
скарги, заслухавши доповідача,
пояснення осіб,

що брали участь у справі, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і

обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає скаргу задоволенню не
підлягає.

Так, статтею 213 ЦПК України
встановлено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим, тобто
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, повинен вирішити справу
згідно із законом, ухваливши рішення на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається із матеріалів
справи, ОСОБА_2 з 06.05.2004 року працював у
відповідача на посаді торгівельного
представника Луганського
представництва, а з жовтня 2004 року -
Донецького регіонального
представництва.

27.09.2010 року ним було подано заяву
про звільнення за власним бажанням з
15.10.2010 року.

11.10.2010 року ОСОБА_2 було видано
лікарняний лист, який було закрито 29.10.
2010 року.

Згідно із наказом № 104-к від 13
жовтня 2010 року його було звільнено з 15
жовтня 2010 року на підставі поданої
заяви за ст. 38 КЗпП України.

Посилаючись на те, що 11.10.2010 року у
телефонній розмові він повідомив свого
керівника ОСОБА_4 про те, що йому видано
лікарняний лист і що він змінив намір
звільнятися, ОСОБА_2, уточнивши
заявлені вимоги, остаточно просив суд
визнати незаконним і скасувати наказ №
104-к від 13.10.2010 року Підприємства з
іноземними інвестиціями «Імперіал
Тобако Юкрейн» про звільнення з посади
торгівельного представника на
підставі ст. 38 КЗпП України; поновити
його на посаді торгівельного
представника Підприємства з
іноземними інвестиціями «Імперіал
Тобако Юкрейн»; стягнути з відповідача
на його користь середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 15.10.2010 року по
02.09.2013 року у сумі 170172.80 грн. та моральну
шкоду у сумі 10000 грн.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України,
працівник має право розірвати трудовий

договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або

уповноважений ним орган письмово за
два тижні.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму
Верховного суду України, які містяться
в п. 12 його Постанови № 9 від 06.11.1992р.
«Про практику розгляду судами трудових
спорів»

працівник, який попередив власника або
уповноважений ним орган про розірвання

трудового договору, укладеного на
невизначений строк, вправі до
закінчення строку

попередження відкликати свою заяву і
звільнення в цьому випадку не
проводиться, якщо

на його місце не запрошена особа в
порядку переведення з іншого
підприємства,

установи, організації (ч.4 ст.24 КЗпП).

Якщо після закінчення строку
попередження трудовий договір не був
розірваний і працівник не наполягає на
звільненні, дія трудового договору
вважається продовженою.

Виходячи з аналізу ст. 38 КЗпП
України, колегія суддів вважає, що нею
не передбачено обов'язкової письмової
форми відкликання заяви про
звільнення, тому відкликання може бути
і усним, а доводитись воно може
будь-якими доказами,які допускає
цивільно-процесуальне законодавство.

Зі змісту пояснювальної записки
ОСОБА_4 на ім'я генерального директора
Підприємства з іноземними
інвестиціями «Імперіал Тобако Юкрейн»
вбачається, що він наполягає на тому, що
11.10.2010 року ОСОБА_2 повідомив його лише
про те, що пішов на лікарняний, про
відкликання заяви про звільнення і
бажання залишитися працювати в
Компанії ОСОБА_2 йому не повідомляв.

Інших доказів повідомлення
відповідача про відкликання заяви про
звільнення ОСОБА_2 суду не надав.

Що стосується звільнення позивача
під час знаходження на лікарняному, то
слід мати на увазі наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України
не допускається звільнення працівника
з

ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової

непрацездатності (крім звільнення за п.
5 цієї статті), а також у період
перебування

працівника у відпустці. Це правило не
поширюється на випадок повної
ліквідації

підприємства, установи, організації.

Поняття «розірвання трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу» розкрито
законодавцем у п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП
України, до якого віднесено лише
звільнення з підстав, передбачених
статтями 40, 41 цього Кодексу. Це виключає

охоплення змістом терміна «розірвання
трудового договору з ініціативи
власника або

уповноваженого ним органу» будь-якого
іншого звільнення, підстава якого не
зазначена в

статтях 40, 41 КЗпП України або яке
законодавець спеціально не визначив як
розірвання

трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним
органу.

Виходячи з наведеного, не можна
поширити положення ч. 3 ст. 40 КЗпП
України на

припинення трудового договору з
працівником з підстав, передбачених
ст.38 КЗпП

України (за власним бажанням).

За таких обставин висновок суду
першої інстанції про безпідставність
вимог

позивача про визнання незаконним і
скасування наказу № 104-к від 13.10.2010 року

Підприємства з іноземними
інвестиціями «Імперіал Тобако Юкрейн»
про звільнення з

посади торгівельного представника на
підставі ст. 38 КЗпП України; поновлення
його на

посаді торгівельного представника
Підприємства з іноземними
інвестиціями «Імперіал

Тобако Юкрейн» відповідає обставинам
справи і наявним в ній доказам.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що

належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені

не пізніше наступного дня після
пред'явлення звільненим працівником
вимоги про

розрахунок.

Із розрахункових листів за серпень
і вересень 2010 року вбачається, що всі
належні позивачеві за зазначений
період суми було ним отримано (а.с. 78).

Згідно із розрахунковим листом за
жовтень 2010 року зарплату за

відпрацьовані у жовтні дні і
компенсацію за невикористану
відпустку було виплачено

позивачеві 18 і 25 жовтня відповідно (а.с.
79).

Відповідно до матеріалів справи і
пояснень самого позивача, лікарняний
лист було

видано йому по 29.10.2010 року включно. 30 і 31
жовтня 2010 року були вихідними

днями.

Згідно із ст. 35 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
допомога по тимчасовій
непрацездатності внаслідок
захворювання або травми, не пов'язаної
з нещасним випадком на виробництві та
професійним захворюванням,
виплачується Фондом застрахованим
особам, починаючи з шостого дня
непрацездатності за весь період до
відновлення працездатності або до
встановлення медико-соціальною
експертною комісією (далі - МСЕК)
інвалідності (встановлення іншої
групи, підтвердження раніше
встановленої групи інвалідності),
незалежно від звільнення
застрахованої особи в період втрати
працездатності у порядку та розмірах,
встановлених законодавством.

На підприємстві позивач з'явився
01.11.2010 року, здав лікарняний і подав
заяву про видачу трудової книжки.

Трудову книжку позивач отримав
01.11.2010 року на підставі поданої заяви.

5 листопада 2010 року позивачеві було
здійснено оплату за час знаходження
його на лікарняному, тобто в строки,
встановлені ст. 52 вищезазначеного
Закону.

Таким чином безпідставними є і
доводи позивача щодо порушення
підприємством строків розрахунку при
його звільненні.

Доводи апелянта у своїй більшості
є доводами, які були надані ним в
обґрунтування

позовних вимог, їх було детально
розглянуто судом першої інстанції, та
повно, об'єктивно

і всебічно перевірено доказами,
наданими сторонами по справі, і вони не
спростовують

висновків суду.

Інших доводів, які б могли бути
підставою для скасування
оскаржуваного рішення та ухвалення
нового рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_2, апелянтом не
надано.

На підставі викладеного судова
колегія вважає оскаржуване рішення
таким, що

ухвалене судом з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому

таким, що відповідно до вимог ст. 308 ЦПК
України, підлягає залишенню без змін.

Враховуючи наведене, керуючись
ст.ст. 303,307,308,313-315 ЦПК України,

колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити,

рішення Артемівського районного суду
м. Луганська 03 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності
негайно, але протягом 20 днів може бути
оскаржена

шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: