Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст судового рішення
виготовлений 04.03.2014 року).

27 лютого 2014 року Ленінський районний
суд Автономної Республіки Крим в
складі:

головуючої: судді Красікова
С.І.

при
секретарі: Бураковій Л.Ш.

за участю
адвоката: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні смт. Леніне цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення суми боргу та відсотків за
договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Ленінського
районного суду АР Крим з позовом про
стягнення з відповідача боргу за
договором позики від 14 липня 2010 року в
розмірі 5000 гривень, з урахуванням
індексу інфляції за час прострочення в
сумі 660 гривень, а також 3 % річних в
розмірі 448 гривень, пеню в розмірі 827,97
гривень, а всього в сумі 6 935,97 гривень.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 14
липня 2010 року між сторонами був
укладений договір позики, за умовами
якого відповідач зайняв у позивача
гроші в сумі 5000 гривен, про що
власноручно написав розписку. Вважає,
що між ними відбувся договір позики,
умови якого відповідач не виконав до
теперішнього часу, тому просить
стягнути суму боргу за договором
позики з урахуванням індексу інфляції,
3 % відсотків за договором позики та
судові витрати.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав та пояснив, що між ним
та відповідачем ОСОБА_4 14 липня 2010 року
був укладений договір позики, умови
якого відповідач не виконав в
обумовлений строк.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнала та
пояснила,що гроші нею були отримані від
дружини позивача. Розписку про
отримання грошей вона писала
власноруч, але видавала її дружині
позивача.

Свідок ОСОБА_5 пояснила що є жінкою
позивача. В липні 2010 року до них
звернулася відповідачка з проханням
зайняти гроші в сумі 5000 гривен. Гроші
позивачці давав її чоловік ОСОБА_3,про
що відповідачка написала розписку.
Раніше, відповідач неодноразово
зверталася до них за грошима.

Вислухавши пояснення сторін,допитавши
свідка, всесторонньо дослідивши та
давши оцінку матеріалам справи , суд
знаходить позов, таким, що підлягає
частковому задоволенню. До такого
висновку суд прийшов з наступних
підстав.

Судом з матеріалів справи встановлено,
що 14.07.2010 року між сторонами був
укладений договір позики, на
підтвердження якого представлена
розписка позичальника ОСОБА_4, яка
посвідчує факт передання йому
позикодавцем - ОСОБА_3 грошової суми в
розмірі 5 000 гривень (а.с. 76). За умовами
зазначеного договору позики, суму
боргу відповідач зобов'язалась
повертати щомісячно по виплатам 1 % від
суми, тобто по 50 гривень до повного
погашення заборгованості. Строк
виконання зобов'язання не зазначений.

Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК
України, якою встановлений принцип
диспозитивності цивільного
судочинства, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

За ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, установлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, що мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
між сторонами ті іншими особами, які
беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно до ст. 1046 Цивільного Кодексу
України, за договором позики одна
сторона( позикодавець) передає у
власність другій стороні (
позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів, або таку ж кількість речей того
ж роду та такої ж якості. Договір позики
є укладеним з моменту передання
грошей.

Відповідно до ст.1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми. Отже
відповідно до зазначеної вище норми
Цивільного Кодексу України
нотаріальна форма не є обов'язковою для
договорів позики.

Статтею 1050 Цивільного Кодексу України
передбачені наслідки порушення
договору позичальником. Якщо
позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
Цивільного Кодексу України, якою
передбачено,що боржник , який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного Кодексу
України, зобов'язання має бути
виконане в належний строк. Надана
позивачем розписка відповідача про
отримання грошей не містить строку
виконання відповідачем зобов'язання.
Згідно з нормою ч.2 статті 530
Цивільного Кодексу України боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиданний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.
Оскільки позивачем не додано
доказів,що підтверджують факт
отримання відповідачем вимоги про
виконання зобов'язання, що
унеможливлює визначити час, з якого
починає перебігати прострочення
виконання грошового зобов'язання, суд
приходить до висновку ,що позовні
вимоги в частині стягнення індексу
інфляції за весь час прострочення
платежу задоволенню не підлягають.

Згідно з ст. 207 Цивільного Кодексу
України, правочин вважається таким,що
вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною. Відповідно
до норм діючого законодавства договір
позики це односторонній договір,
оскільки обов'язки виникають лише у
позичальника.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд приходить до висновку, що на
користь позивача підлягає стягненню
сума 5448 гривен, яка складається з суми
боргу - 5 000 (п'ять тисяч) гривень та 3 %
річних у сумі 448 (чотириста сорок вісім)
гривень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Керуючись ст. ст. 3, 10,11, 60,79,88,212-215, 218 ЦПК
України, ст. ст. 530,625,1046,1047,1048, 1050 ЦК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 за
договором позики від 14 липня 2010 року 5 000
(п'ять тисяч) гривень та 3 % річних у сумі
448 (чотириста сорок вісім) гривень, а
всього 5448 (п'ять тисяч чотириста сорок
вісім) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судові витрати в розмірі 229 (двісті
двадцять дев'ять) гривень 40 коп

В задоволені решті частині позовних
вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у м. Феодосії через
Ленінський районний суд АРК протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Ленінського районного суду

Автономної Республіки Крим С.І.
Красіков