РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року
м.
Добропілля

Добропільський міськрайонний суд
Донецької області у складі:

головуючого судді
Мамалуй М.В.

при секретарі
Черкасовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Добропілля
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
державного підприємства "Вугільна
компанія "Краснолиманська" про
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до
ДП "Вугільна компанія "Краснолиманська"
про відшкодування моральної шкоди.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
він знаходився у трудових відносинах
із відповідачем, працював гірничим
робітником підземно. 06 березня 2006 року
під час виконання ним трудових
обов'язків, з ним стався нещасний
випадок: закритий перелам вертлюжної
западини справа зі зміщенням, забій
правого колінного суглоба, гематома
лівого стегна, забій корешків спинного
мозку на пояснично-крестцовому рівні.
Актом про нещасний випадок на
виробництві №7 від 06 березня 2006 року
було встановлено, що даний нещасний
випадок пов'язаний із виробництвом.
Довідкою МСЕК від 25 серпня 2006 року по
профтравмі йому встановлено первину
втрату працездатності у розмірі 45% та
призначена 3 група інвалідності.
Позивач вважає, що внаслідок травми на
виробництві йому було спричинено
моральну шкоду, яку повинно
відшкодувати підприємство, оскільки
шкоду його здоров'ю було спричинено з
вини ДП "Вугільна компанія
"Краснолиманська". В наслідок травми на
виробництві позивачу були заподіяні,
насамперед, фізичний біль, фізичні і
душевні страждання. Ушкодження
здоров'я призвело до порушення її
особистих немайнових прав, таких як,
право на охорону здоров'я, на безпечну
працю. В результаті отриманої травми
йому спричинені фізичні та душевні
страждання: він тривалий час
знаходився на лікуванні, що позбавило
його звичного образу життя; внаслідок
травми він не може переносити фізичні
навантаження. Визначаючи розмір
моральної шкоди, позивач виходить з
того, що 40000 гривен - це мінімальна сума
коштів, необхідна для усунення
страждань і позбавлень, що він переніс
внаслідок травми.

В судове засідання позивач не з'явився,
надав заяву про розгляд справи за його
відсутності, просив позов задовольнити
в повному обсязі.

Представник відповідача Попов С.Г., що
діє на підставі довіреності, надав
заяву про розгляд справи за
відсутності відповідача, у письмовому
запереченні просив у задоволенні
позову відмовити, посилаючись на те, що
згідно наказу Міністерства охорони
здоров'я України № 212 від 22 листопада 1995
р., яким затверджено "Порядок
встановлення МСЕК ступеня втрати
професійної працездатності", згідно
якого обов'язок по встановленню факту
заподіяння моральної шкоди
працівникові каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним із
виконанням ним трудових обов'язків,
покладено на медико-соціальні
експертні комісії (МСЕК). Вважає, що
правовідносини регулюються нормами
соціального забезпечення і обов'язок
по відшкодуванню спричиненої шкоди
несе Фонд соціального страхування від
нещасних випадків. МСЕК відносно
позивача була встановлена втрата
професійної працездатності не
безстроково. На підставі наведеного
просить відмовити в позові.

Вивчивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

06 березня 2006 року з ОСОБА_1 стався
нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом, під час якого позивач
отримав травму у вигляді: закритий
перелам верхньої задньої криши
вертеужной впадини із зсувом, садно
правого колінного суглобу.

Про нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом адміністрацією ДП "ВК
"Краснолиманська" складено 06 березня 2006
року: акт за формою Н-5 (а.с.2) та акт за
формою Н-1 № 1 (а.с.4).

Довідкою МСЕК серії ДОН-4 №019388 від 25
серпня 2006 року підтверджується, що
ОСОБА_1 первинно встановлено 45 % втрати
професійної працездатності та 3 група
інвалідності за травмою отриманою
06.03.2006 року: "в виде сросшегося перелома
крыши вертлужной впадины справа с
контрактурой правого т/бедренного с-ва,
болевым синдромом, п/травматическая
невропатия правых м/берцового и
б/берцового нервов с умеренным парезом
правой стопы с чувствительными
трофическими расстройствами", дата
переогляду 25 серпня 2007 року (а.с.12).

Випискою з історії хвороби
Димитровської ЦМЛ вказано, що ОСОБА_1
знаходився у травматологічному
відділені з 06 березня до 11 травня 2006
року у зв'язку із виробничою травмою
(а.с.8).

Випискою з історії хвороби №1898/381
виданої КЛПУ "Донецька обласна лікарня
відновного лікування" вказано, що
ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному
лікуванні з 20 липня по 09 серпня 2006 року
у зв'язку із виробничою травмою (а.с.7).

Випискою КЛПЗ "Добропільська ЦРЛ
"Білицька міська лікарня" вказано, що
ОСОБА_1 перебуває на обліку з приводу
виробничої травму у хірурга,
невропатолога, направляється на
продовження лікування з діагнозом:
"постравматическая невропатия правого
малоберцового нерва с порезом правой
стопы и выраженным нарушением ф-ций на
фоне сросшегося внутрисуставного
перелома тела подвздошной кости без
смещения" (а.с.13).

Довідкою МСЕК серії ДОН-05 № 154650 від
28.09.07 підтверджена втрата
працездатності з виробничої травми в
розмірі 30% та 3 група інвалідності до 28
вересня 2008 року (а.с.23).

Довідкою МСЕК серії ДОН-04 № 068852 від 01
жовтня 2008 року підтверджена втрата
працездатності в розмірі 25% до 01 жовтня
2010 року (а.с.29).

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

При вирішенні питання про право
потерпілого на відшкодування
моральної шкоди суд виходить із вимог
статей 21, 28, 34 Закону № 1105-XIV в їх
сукупності, якими передбачено, що право
на отримання потерпілим страхових
виплат у разі настання стійкої втрати
працездатності, у тому числі виплати
компенсації за моральну шкоду, виникає
у особи з дня встановлення їй стійкої
втрати працездатності вперше
висновком медико-соціальної
експертної комісії.

У разі коли право на відшкодування
моральної шкоди виникло у позивача до 01
січня 2006 року, тобто до набрання
чинності як Законом України «Про
державний бюджет України на 2006 рік»,
так і Законом України «Про державний
бюджет України на 2007 рік», якими було
зупинено дію норм, що передбачали право
потерпілих на відшкодування моральної
шкоди, та Законом України № 717-V
потерпілі мали право на відшкодування
моральної шкоди з Фонду соцстраху,
незалежно від моменту звернення до
суду та дати ухвалення судового
рішення з наступних підстав.

Таким чином, підприємство на якому
ОСОБА_1 отримав виробничу травму, що
підтверджено актами форми Н-1 та Н-5, є
належним відповідачем по справі,
оскільки первинно втрата
непрацездатності по нещасному випадку
встановлена МСЕК 06 березня 2006 року.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що
шкода, заподіяна працівникам каліцтвом
або іншим ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням трудових
обов'язків, відшкодовується у
встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
страти нормальних життєвих зв'язків та
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
врахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995р. №4 „Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат, їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги та заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
справи.

Доказами, наявності факту заподіяння
позивачу моральної шкоди, є акти про
нещасний випадок, що стався на
виробництві, рішення МСЕК про
встановлення позивачу втрати
працездатності, документи, що
підтверджують знаходження позивача на
лікуванні протягом тривалого часу.

В судовому засіданні на основі аналізу
приведених вище доказів встановлено
вину відповідача у спричинені
позивачеві моральної шкоди внаслідок
пошкодження здоров'я.

З врахуванням викладеного, суд вважає
законними та обґрунтованими вимоги
позивача про відшкодування моральної
шкоди, так як внаслідок професійної
травми позивачу заподіяні фізичний
біль і душевні страждання. Дані
обставини знайшли своє підтвердження в
поясненнях позивача, матеріалах
справи, досліджених у ході судового
розгляду.

Прийняти до уваги заперечення
представника відповідача про те, що
позивач не довів факту спричинення
йому моральної шкоди внаслідок
спричиненої травми, суд не може,
оскільки це твердження спростовується
наданим позивачем та дослідженими в
судовому засіданні доказами.

Доводи відповідача, з приводу того,
що факт моральних страждань позивачем
не доведений, не заслуговують на увагу,
оскільки у п. 4.1 рішення
Конституційного Суду України від 27
січня 2004 року № 1-9/2004 р. зазначено, що
ушкодження здоров'я, заподіяне
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності
вже спричиняють йому моральні і
фізичні страждання.

Щодо визначення розміру моральної
шкоди, суд виходить із фактичних
обставин справи, характеру та обсягу
спричинених позивачу моральних
страждань, принципів справедливості та
розумності, а також з того, що позивач
має порушення здоров'я зі стійким
розладом функцій організму,
обумовленими травмою на виробництві,
що спричинило йому моральні
страждання. У зв'язку із зазначеним, суд
вважає, що стягненню на користь
позивача підлягає сума в розмірі 13000
гривень.

В іншій частині позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди слід
відмовити.

У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з
відповідача слід стягнути на користь
держави судовий збір.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р ІШ И В:

Позов ОСОБА_1 до державного
підприємства "Вугільна компанія
"Краснолиманська" про відшкодування
моральної шкоди - задовольнити
частково.

Стягнути з державного підприємства
"Вугільна компанія "Краснолиманська",
юр.адреса: 85310, Донецька область, м.
Родинське, вул. Перемоги, 9, ,
р/р 1 в Філії Красноармійське
відділення № 2863 ВАТ "Державний Ощадний
банк України", МФО 394233, на користь
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт НОМЕР_1
виданий 13 жовтня 2006 року
Добропільським МРВ УМВС України в
Донецькій області, ІНН НОМЕР_2,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, в
рахунок відшкодування моральної шкоди
13000,00 грн. (тринадцять тисяч гривень).

Стягнути з державного підприємства
"Вугільна компанія "Краснолиманська"
судовий збір на користь держави в
розмірі 229,40 грн. (двісті двадцять
девять гривен 40 копійок) на р/рахунок
0035, код платежу 22030001,
МФО 834016, банк отримувач - ДУ ДКУ
Донецької області.

В решті позову відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом 10 днів з дня його
проголошення, до апеляційного суду
Донецької області через
Добропільський міськрайонний суд
Донецької області. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст рішення надруковано
власноручно у нарадчій кімнаті в
одному примірнику.

Головуючий суддя
Мамалуй М.В.

29.01.2014