Справа № 219/7304/2013-ц
Артемівський міськрайонний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.01.2014 року

Артемівський міськрайсуд Донецької
області у складі:

головуючого судді
- Радченко Л.А.,

при секретарі
- Коваленко О.В.,

з участю представника
позивача - Руденко О.О.,

представника відповідача
- ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Артемівська
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Український
Бізнес Банк» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за договором про
надання кредиту та поруки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
договором про надання кредиту та
поруки, в якому вказав, що 23 вересня 2008
року між Акціонерним банком
«Український Бізнес Банк»,
правонаступником якого по всіх правах
та обов'язках, відповідно до п. 1.2
Статуту, є ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС
БАНК», та ОСОБА_4 був укладений Договір
про надання кредиту та поруки № 29.179.337,
відповідно до якого позивач в разовому
порядку надав відповідачу у тимчасове
користування кредит на споживчі цілі в
розмірі 8470,00 грн., строком користування
з 24.09.2008 р. по 23.09.2010р.

Згідно зі ст.526 Цивільного Кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору.

Стаття 627 ЦК України встановлює, що
сторони є вільними в визначенні умов
договору з урахуванням вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зміст договору, відповідно до
ст. 628 ЦК України, становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін та
погоджені ними. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). При цьому, приписи
ст. 525 ЦК України встановлюють загальне
правило щодо заборони односторонньої
відмови від зобов'язання або
односторонньої його умов, що
кореспондується із вимогами ст.629 ЦК
України, щодо обов,язковості договору
для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором Банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення ЦК України,
які регламентують договір позики, якщо
інше не встановлено ЦК України і не
випливає із суті кредитного договору.

Відповідно п. 3.1 договору, відповідач,
під час користування кредитом, повинен
дотримуватися принципів кредитування:
терміновості, зворотності, платності,
забезпеченості.

Позичальник повинен дотримуватись
графіку погашення, якій міститься у п.3.3
договору, днем остаточного погашення
кредиту, відповідно до п.3.4 договору є
23.09.2010р.

Відповідно до п.9.1 договору, сукупна
вартість кредиту, яка включає вартість
всіх супутніх послуг та інших
фінансових зобов,язань наведена в
додатку № 1, який є невід,ємною частиною
договору.

Відповідно до п.9.2 договору, сторони
підтверджують, що позивальнику надана
повна інформація про всі умови
кредитування банком фізичних осіб, та з
усіх запропонованих, позичальник обрав
саме умови кредитування, які містяться
у даному договорі.

Позивач свої обов'язки за договором
перед відповідачем виконав в повному
обсязі. На сьогоднішній день,
відповідач свої зобов'язання по
погашенню кредиту належним чином не
виконує, що призвело до створення
простроченої заборгованості.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Положення ст. 612 ЦК України встановлює
поняття прострочення боржника,
відповідно до даної норми боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідач не виконав умови договору
передбачені п.п. 3.1 - 3.4 та відповідно до
законодавства вважається таким, що
прострочив виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 624 ЦК України якщо за
порушення зобов'язання встановлено
неустойку, то вона підлягає стягненню у
повному розмірі, незалежно від
відшкодування збитків.

Пунктом 6.3 договору передбачено, у
випадку не погашення простроченої
заборгованості протягом 30 днів,
позивач має право стягнути з
відповідача штраф в розмірі 5% (п'яти)
відсотків від суми простроченої
заборгованості.

Станом на 15.08.2013 року заборгованість
ОСОБА_4 складає - 4827,58 грн., а саме: сума
заборгованості за кредитом - 3219,99грн.;
сума заборгованості за відсотками -
1377,70грн.; сума штрафних санкцій - 229,89
грн., яку позивач просить стягнути з
відповідача, а також, судовий збір в
сумі 229,40грн.

У судовому засіданні представник
позивача наполягав на позовних вимогах
та просив їх задовольнити, дав
пояснення аналогічні викладеним в
позові. Додатково пояснив, що проценти
нараховані згідно до умов договору , а
також, ст.1048 ЦК України. Також, оскільки
відповідачем здійснювалися щомісячні
платежі , тому, згідно до ст. 264 ЦК
України перебіг позовної давності
переривався і до спірних правовідносин
не можуть бути застосовані наслідки
спливу позовної давності.

Представник відповідача позовні
вимоги визнав частково та пояснив суду,
що 23.09.2008р. між позивачем та ОСОБА_4 було
укладено договір про надання кредиту №
29.179.337 , відповідно до якого банк надав в
тимчасове користування за споживчі
цілі ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 8470 грн.
на строк з 24.09.2008р. по 23.09.2010р. зі сплатою
30 % річних. Відповідним договором була
прописана сума повернення з
урахуванням нарахованих процентів, які
ОСОБА_4 зобов,язаний був повернути в
установлений в договорі строк, однак
ОСОБА_4 не в повному обсязі виконав в
установлені договором строки свої
зобов,язання. Віповідно до ч.1 ст.1050 ЦК
України якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов,язаний
сплатити грошову суму відповідно до
ст.625 ЦК України. Якщо позичальник
своєчасно не повернув речі, визначені
родовими ознаками, він зобов,язаний
сплатити неустойку відповідно до
ст.ст.549-552 цього Кодексу, яка
нараховується від дня, коли речі мали
бути повернуті, до дня їх фактичного
повернення позикодавцеві, незалежно
від сплати процентів, належних йому
відповідно до ст.1048 цього Кодексу,
відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов,язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст.1048 цього Кодексу.
Тобто, оскільки, ОСОБА_4 дійсно
прострочив своєчасне повернення
грошових коштів у встановлений
договором строк, але продовжував, після
закінчення строку дії договору, на який
було надано кредит, сплачувати
заборгованість, тому, вважає, що до
нього повинні бути застосовані норми
ст.625 ЦК України. Однак, такі вимоги
позивач в позові не заявляє.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст.612 ЦК
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов,язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом; боржник, який прострочив
виконання зобов,язання, відповідає
перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення. Данні вимоги, за
спричинені збитки до ОСОБА_4 не
пред,являються, також, строк їх
загальної позовної давності,
передбачений ЦК України минув. Тому,
просить застосувати строк позовної
давності.

Відповідно до ст.258 ЦК України
передбачено спеціальний строк
позовної давності один рік за
стягнення неустойки (штраф, пеня), які
нараховуються з часу, коли права банка
були порушені, тобто з 23.09.2010року.

Відповідно до часткового визнання
позовних вимог ОСОБА_4, останній визнає
суму у розмірі 640,19грн., дана сума була
розрахована виходячи із даних наданих
банком в судове засідання 29.10.2013р., з
яких вбачається, що станом на 23.09.2010р.
борг становить 8240,19грн. Крім того, банк
після закінчення строку дії
вищевказаного договору, продовжує
нараховувати проценти, а ОСОБА_4
сплачує заборгованість. За період з
23.09.2010р. по 12.03.2012р. включно, ОСОБА_4
сплатив заборгованість в сумі 7600грн.,
відповідно різниця між боргом станом
на 23.09.2010р. та сумою сплаченої станом на
12.03.2012р. включно і є сумою
заборгованості (8240,19 грн. - 7600 грн.).

Як вбачається з кредитного договору
вказані дві суми: сума отриманого
кредиту та сума, яку ОСОБА_4
зобов,язаний був повернути з
урахуванням 30 % ставки річних.
Відповідно до квитанції та розрахунку
банку, ОСОБА_4 сплатив 12750грн., що на
1000грн. більше ніж вказано сума в
договорі. ОСОБА_4 вважав, що свої
зобов,язання перед банком він виконав,
у випадку, якщо банк повідомив би його
про наявність заборгованості, він би її
сплатив.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
вимоги позивача підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлений
той факт, що між АБ « Український Бізнес
Банк», правонаступником якого є
позивач, та ОСОБА_4 23.09.2008 р. було
укладено договір про надання кредиту
та поруки № 29.179.337, згідно до умов якого
ОСОБА_4 отримав кредит на споживчі цілі
в розмірі 8470,00 грн., строком
користування з 24.09.2008 р. по 23.09.2010 р.
(а.с.8-10).

Відповідно п. 3.1 договору, ОСОБА_4 під
час користування кредитом повинен
дотримуватися принципів кредитування:
терміновості, зворотності, платності,
забезпеченості.

Позичальник повинен дотримуватись
графіку погашення, якій міститься у п.3.3
договору, днем остаточного погашення
кредиту, відповідно до п.3.4 договору є
23.09.2010р.

Відповідно до п.9.1 договору, сукупна
вартість кредиту, яка включає вартість
всіх супутніх послуг та інших
фінансових зобов,язань наведена в
додатку № 1, який є невід,ємною частиною
договору.

Відповідно до п.9.2 договору, сторони
підтверджують, що позичальнику надана
повна інформація про всі умови
кредитування банком фізичних осіб, та з
усіх запропонованих, позичальник обрав
саме умови кредитування, які містяться
у даному договорі.

Пунктом 6.3 договору, у випадку не
погашення простроченої заборгованості
протягом 30 днів, позивач має право
стягнути з відповідача штраф в розмірі
5% (п'яти) відсотків від суми
простроченої заборгованості.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного Кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов,язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню
у цей строк.

Згідно з розрахунком заборгованості
за укладеним договором, з яким
погоджується суд, загальний розмір
невиконаних зобов*язань ОСОБА_4 перед
банком станом на 15.08.2013р. становить 4827,58
грн., а саме: сума заборгованості за
кредитом - 3219,99грн.; сума заборгованості
за відсотками - 1377,70грн.; сума штрафних
санкцій - 229,89 грн. (а.с.7, 45-46), тому,
вказана заборгованість підлягає
стягненню з останнього відповідно до
ст.ст.526,536, 530, 1050,1048 ЦК України.

Приймаючи таке рішення, суд, також,
виходив з наступного.

Згідно до ч.1 ст.1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором. У разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються щомісячно до дня
повернення позики.

Таким чином, виходячи з положень
ст.1048 ЦК України суд вважає правомірним
нарахування процентів згідно до
наданого розрахунку і після настання
строку повернення кредиту, а саме,
після 23.09.2010 р. ( а.с.46).

Згідно до ст.264 ч.1 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов,язку.

Пунктом 8.3 договору встановлено
порядок та черговість направлення
грошових коштів в погашення
заборгованості.

З наданої позивачем розшифровки
погашення відповідачем кредиту, яка
останнім не спростована, вбачається,
що останнім щомісячно, починаючи з
22.09.2009р. по 12.03.2012р. здійснювалося
погашення заборгованості по процентам
та по тілу кредиту ( а.с. 45), тобто,
відповідачем в зазначений період були
вчинені дії, що свідчать про визнання
останнім боргу за кредитним
договором, тому, суд прийшов до
висновку про переривання строку
позовної давності, навпаки, підстав
для застосування наслідків спливу
позовної давності судом не
встановлено.

Судові витрати підлягають
стягненню з відповідача відповідно до
ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.5,6,10,88,107,208,215 ЦПК
України, ст.ст.526,527,530, 1048-1050, 1054 ЦК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Український
Бізнес Банк» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за договором про
надання кредиту та поруки -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Український Бізнес Банк»
заборгованість за договором про
надання кредиту та поруки № 29.179.337 від
23.09.2008р. в сумі 4827,58 грн., а саме: сума
заборгованості за кредитом - 3219,99грн.;
сума заборгованості за відсотками -
1377,70грн.; сума штрафних санкцій - 229,89
грн., а також, судовий збір у розмірі
229,40грн.

На рішення може бути подана
протягом 10 днів з дня його проголошення
апеляційна скарга до Апеляційного
суду Донецької області через
Артемівський міськрайонний суд
Донецької області. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Головуючий суддя
Л.А.Радченко