Справа № 161/8428/13-ц Провадження №
22-ц/773/135/14 Головуючий у 1 інстанції:
Кухтей Р.В. Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

при секретарі - Шоцькій О.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача Нестерука
Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до публічного акціонерного
товариства (далі - ПАТ) «УкрСиббанк»,
приватного нотаріуса Луцького
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про визнання недійсними кредитних та
іпотечного договорів за апеляційною
скаргою відповідача ПАТ «УкрСиббанк»
на заочне рішення Луцького
міськрайонного суду від 18 червня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

20 травня 2013 року ОСОБА_3 пред'явив до
суду зазначений позов, посилаючись на
те, що у вересні 2008 року він звернувся у
відділення № 900 ПАТ «УкрСиббанк» в м.
Луцьку з проханням надати споживчий
кредит в сумі 1463207,35 грн. або еквівалент
цієї суми в доларах США для придбання
нерухомого майна. Відповідач погодився
надати кредитні кошти, але 04 вересня 2008
року повідомив його про необхідність
підписати всі наступні договори:

- договір про надання споживчого
кредиту з Правилами № 0 від 04
вересня 2008 року на суму 193741,00 доларів
США;

- договір про надання споживчого
кредиту з Правилами № 0 від 04
вересня 2008 року на суму 10000,00 доларів
США;

- договір про надання споживчого
кредиту з Правилами № 0 від 04
вересня 2008 року на суму 7997,35 грн.;

- договір про надання споживчого
кредиту з Правилами № 0 від 04
вересня 2008 року на суму 96529,00 доларів
США.

Вважає, що вказаними договорами
порушено його права як споживача
банківських послуг. Він не зміг
використати отримані кошти на
придбання майна, оскільки відповідно
до встановлених відповідачем умов 193741
долар США було перераховано у ПАТ
«Промінвестбанк» на рефінансування
кредитної заборгованості з метою
звільнення предмета іпотеки з-під
обтяження, 7997,35 грн. були перераховані
на рахунок страхової компанії як
страховий платіж за договором
страхування предмета застави.

При укладенні кредитних договорів
відповідач не надав йому розрахунок
вартості кредиту з врахуванням витрат
на посвідчення нотаріусом договору
забезпечення, послуг реєстратора на
обтяження предмета іпотеки, а також сум
страхових платежів по страхуванню на
користь банку заставленого майна.

Кредитні договори не містять
попереджень щодо валютних ризиків. В
цих договорах відсутні істотні умови,
які регулюють права та обов'язки сторін
та їх відповідальність за невиконання
або неналежне виконання умов.

04 вересня 2008 року в забезпечення
виконання зобов'язань за вищевказаними
кредитними договорами між ним та
відповідачем укладено договір іпотеки,
за яким він передав в іпотеку банку
належну йому на праві власності
п'ятикімнатну квартиру загальною
площею 228,4 кв. м. по АДРЕСА_1.

Іпотека має похідних характер від
основного зобов'язання і є дійсною до
припинення основного зобов'язання.

04 вересня 2008 року приватний нотаріус
ОСОБА_4 здійснила реєстрацію обтяження
нерухомого майна іпотекою в Державному
реєстрі іпотек та наклала заборону
відчуження предмета іпотеки в Єдиному
реєстрі заборон відчуження нерухомого
майна.

У зв'язку з викладеним просив визнати
недійсними усі вищевказані договори
про надання споживчого кредиту та
договір іпотеки і зобов'язати
приватного нотаріуса ОСОБА_4 вчинити
дії по звільненню предмета іпотеки
з-під обтяження, зняти заборону його
відчуження, здійснити реєстрацію
відомостей про зняття заборони
відчуження нерухомого майна в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно.

Заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду від 18 червня 2013
року позов задоволено частково.
Постановлено визнати недійсним
договір про надання споживчого кредиту
з Правилами № 0 від 04 вересня 2008
року, укладений між акціонерним
комерційним банком «УкрСиббанк» та
ОСОБА_3 Визнати недійсним договір про
надання споживчого кредиту з Правилами
№ 0 від 04 вересня 2008 року,
укладений між акціонерним комерційним
банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 Визнати
недійсним договір про надання
споживчого кредиту з Правилами №
0 від 04 вересня 2008 року, укладений
між акціонерним комерційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_3 Визнати
недійсним договір про надання
споживчого кредиту з Правилами №
0 від 04 вересня 2008 року, укладений
між акціонерним комерційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_3 Визнати
недійсним договір іпотеки від 04
вересня 2008 року, укладений між
акціонерним комерційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_3, посвідчений
приватним нотаріусом Луцького
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрований в реєстрі за р. № 4463.
Стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» на користь
ОСОБА_3 458 грн. 80 коп. сплаченого
судового збору та на користь держави -
114 грн. 70 коп. судового збору.

Додатковим рішенням Луцького
міськрайонного суду від 18 грудня 2013
року постановлено відмовити в
задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 до
приватного нотаріуса Луцького
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про зобов'язання вчинити дії щодо
предмета іпотеки.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ
УкрСиббанк» просить скасувати заочне
рішення від 18 червня 2013 року і ухвалити
нове рішення про відмову в позові,
покликаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права.

В запереченні позивач ОСОБА_3 просить
відхилити апеляційну скаргу і залишити
рішення суду без змін, зазначаючи про
його законність та обґрунтованість.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких мотивів.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного
кодексу (далі - ЦК) України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що 04
вересня 2008 року між акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк», правонаступником якого є
ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено
договір про надання споживчого кредиту
з Правилами № 0 на суму 193741 долар
США для особистих потреб, а саме - для
рефінансування кредитної
заборгованості перед КБ
«Промінвестбанк», під 14,5 % річних на
строк до 04 вересня 2018 року (а. с. 9),
договір про надання споживчого кредиту
з Правилами № 0 на суму 10000 доларів
США для особистих споживчих потреб під
14,5 % річних на строк до 04 вересня 2018 року
(а. с. 3), договір про надання споживчого
кредиту з Правилами № 0 на суму 96259
доларів США для особистих споживчих
потреб під 14,5 % річних на строк до 04
вересня 2018 року (а. с. 4), договір про
надання споживчого кредиту № 0 на
суму 7997 грн. 35 коп. для виконання
зобов'язань позичальника за договором
страхування майна під 20,90 % річних на
строк до 04 вересня 2018 року (а. с. 5-8).

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України
«Про іпотеку» іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
законом. Іпотека виникає на підставі,
зокрема, договору. Взаємні права і
обов'язки іпотекодавця та
іпотекодержателя за іпотечним
договором виникають з моменту його
нотаріального посвідчення. Іпотекою
може бути забезпечене виконання
дійсного зобов'язання або задоволення
вимоги, яка може виникнути в
майбутньому на підставі договору, що
набрав чинності.

04 вересня 2008 року в порядку
забезпечення виконання зобов'язань
позивача за вищевказаними договорами
про надання споживчого кредиту між
банком і ОСОБА_3 укладено нотаріально
посвідчений договір іпотеки, за яким
позивач передав в іпотеку банку
п'ятикімнатну квартиру АДРЕСА_1
житловою площею 157,2 кв. м., загальною -
228,4 кв. м. в будинку АДРЕСА_1 заставною
вартістю 2079610 грн. (а. с. 10-11).

Задовольняючи позов про визнання
недійсними згаданих кредитних
договорів та договору іпотеки, суд
першої інстанції виходив з того, що ці
договори укладено з порушенням вимог
Закону України «Про захист прав
споживачів» та Правил надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених постановою
Правління Національного банку України
№ 168 від 10 травня 2007 року, чим були
порушені права позивача ОСОБА_3 як
споживача фінансових послуг.

Однак такі висновки не відповідають
обставинам справи і зроблені з
порушенням норм матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» в редакції, що
діяла на момент укладення оспорюваних
договорів, договір про надання
споживчого кредиту укладається між
кредитодавцем та споживачем,
відповідно до якого кредитодавець
надає кошти (споживчий кредит) або бере
зобов'язання надати їх споживачеві для
придбання продукції у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
споживач зобов'язується повернути їх
разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання
споживчого кредиту кредитодавець
зобов'язаний повідомити споживача у
письмовій формі про: особу та
місцезнаходження кредитодавця;
кредитні умови, зокрема: мету, для якої
споживчий кредит може бути витрачений;
форми його забезпечення; наявні форми
кредитування з коротким описом
відмінностей між ними, в тому числі між
зобов'язаннями споживача; тип
відсоткової ставки; суму, на яку кредит
може бути виданий; орієнтовну сукупну
вартість кредиту та вартість послуги з
оформлення договору про надання
кредиту (перелік усіх витрат,
пов'язаних з одержанням кредиту, його
обслуговуванням та поверненням,
зокрема таких, як адміністративні
витрати, витрати на страхування,
юридичне оформлення тощо); строк, на
який кредит може бути одержаний;
варіанти повернення кредиту, включаючи
кількість платежів, їх частоту та
обсяги; можливість дострокового
повернення кредиту та його умови;
необхідність здійснення оцінки майна
та, якщо така оцінка є необхідною, ким
вона здійснюється; податковий режим
сплати відсотків та про державні
субсидії, на які споживач має право, або
відомості про те, від кого споживач
може одержати докладнішу інформацію;
переваги та недоліки пропонованих схем
кредитування.

В частині 4 статті 11 даного Закону
зазначено, що договір про надання
споживчого кредиту укладається у
письмовій формі, один з оригіналів
якого передається споживачеві. У
договорі про надання споживчого
кредиту зазначаються: сума кредиту;
детальний розпис загальної вартості
кредиту для споживача; дата видачі
кредиту або, якщо кредит
видаватиметься частинами, дати і суми
надання таких частин кредиту та інші
умови надання кредиту; право
дострокового повернення кредиту; річна
відсоткова ставка за кредитом; інші
умови, визначені законодавством.

Висновок суду про порушення банком
вимог ст. 11 Закону «Про захист прав
споживачів» спростовується наявними у
справі доказами.

Згідно з укладеними сторонами
договорами про надання споживчого
кредиту від 04 вересня 2008 року банк
надав відповідачу кредитні кошти, а
ОСОБА_3 зобов'язався використати їх за
цільовим призначенням та повернути
кредит у порядку та на умовах,
зазначених у договорах.

Із змісту підписаних ОСОБА_3 кредитних
договорів вбачається, що їх
підписанням він підтвердив, що на дату
укладення цих договорів він
ознайомлений з усіма Тарифами по
розрахунково-касовому обслуговуванню
та Тарифами банку, перед укладенням
договорів отримав від банку
інформаційний лист згідно з вимогами
законодавства України, зокрема, Закону
України «Про захист прав споживачів»,
що він ознайомлений і погоджується з
умовами усіх додатків до договорів, що
він ознайомлений і погоджується з
Правилами (договірними умовами)
споживчого кредитування позичальників
АКІБ «УкрСиббанк», які є невід'ємною
частиною договорів, що він або його
уповноважений представник отримав
оригінали договорів з усіма додатками
в день їх підписання. Додатками до
договорів є: 1) графік погашення
кредиту, 2) графік платежів, визначення
сукупної вартості кредиту, 3) тарифи
банку (а. с. 3, 4, 9).

Всі істотні умови кредитних договорів
викладені у Правилах (договірних
умовах) споживчого кредитування
позичальників АКІБ «УкрСиббанк» (а. с.
104-119). Зокрема, пунктом 6.2 розділу 1 цих
Правил встановлено, що підписанням
договору позичальник підтверджує, що
при отриманні кредиту в іноземній
валюті він усвідомлює можливість
виникнення курсових різниць (коливань)
валюти кредиту при отриманні кредитних
коштів та їх використанні за цільовим
призначенням згідно умов договору,
внаслідок чого може виникнути потреба
у доплаті ним за рахунок власних коштів
повної вартості продукції
(товару/робіт/послуг), яку він придбаває
за рахунок кредитних коштів банку, або
зміниться розмір платежу та
заборгованості за кредитом у
перерахунку в національну валюту і
погоджується з цим.

При укладені договорів про надання
споживчого кредиту сторони узгодили
всі його істотні умови. У договорах
вказана сума кредиту, дата видачі
кредиту, річна відсоткова ставка, умови
повернення кредиту, нарахування та
сплати відсотків, право дострокового
виконання зобов'язань за договорами та
його умови. Відповідачем надані
документи на підтвердження того, що
ОСОБА_3 у письмовій формі був
ознайомлений з орієнтовним
розрахунком загальної вартості
кредиту, з графіком повернення кредиту
та сплати відсотків, що є додатками до
договорів. На час укладення кредитних
договорів позичальник був
ознайомлений з умовами кредитування,
сторони мали необхідний обсяг
цивільної дієздатності і
волевиявлення учасників договорів
було вільним.

Виконання банком зазначених умов
підтверджено позивачем, який особисто
підписав кредитні договори, чим
засвідчив отримання вищевказаної
інформації та те, що він погодився з
умовами цих договорів. Крім того,
відповідно до ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» у разі
ненадання інформації, яка зазначена у
частині 2 даної статті, банк несе
відповідальність, яка встановлена ст.
ст. 15 та 23 цього Закону. Тобто споживач
має право на відшкодування завданих
такими діями збитків, однак закон не
передбачає можливості визнання
недійсними у даному випадку кредитних
договорів.

На момент укладення кредитних
договорів ОСОБА_3 не навів жодних
зауважень щодо змісту цих правочинів,
не звертався до банку з пропозиціями
щодо викладення у певній редакції чи
зміни умов договорів.

В судовому засіданні не встановлено
порушення прав та інтересів позивача і
ним не доведено, що укладені договори
суперечить нормам Цивільного кодексу
України, Закону України «Про захист
прав споживачів».

Безпідставними є доводи ОСОБА_3 про те,
що частина коштів, які мали бути йому
надані банком згідно з умовами
кредитних договорів, були перераховані
не на його поточний рахунок, а іншим
особам, зокрема у ПАТ «Промінвестбанк».

Відповідно до пунктів 1.2.5 кредитних
договорів №№ 0, 0, 0 банк
надає позичальнику кредит шляхом
зарахування кредитних коштів на
поточний рахунок позичальника НОМЕР_1 у
банку (а. с. 3, 4, 9). На підтвердження того,
що кредитні кошти були перераховані
саме на вказаний рахунок позивача банк
надав суду копію виписки з цього
рахунку (а. с. 103).

Той факт, що надані ОСОБА_3 кошти в сумі
193741 долар США за договором про надання
споживчого кредиту з Правилами №
0 він використав на
рефінансування кредитної
заборгованості перед КБ
«Промінвестбанк», не суперечить
вимогам законодавства та умовам
договору, згідно з п. 1.2.6 якого вказані
кошти надавалися йому банком саме для
цієї мети (а. с. 9).

Також не заслуговують на увагу доводи
позивача про перерахування банком
коштів у сумі 7997,35 грн. за договором про
надання споживчого кредиту з Правилами
№ 0 на рахунок страхової компанії
як страхового платежу за договором
страхування предмета застави, оскільки
ці доводи не підтверджені жодними
доказами. Згідно з п. 1.7 згаданого
договору банк надає позичальнику
кредитні кошти шляхом зарахування їх
на вищевказаний рахунок позичальника
(а. с. 4-8). Цільове призначення даного
кредиту - виконання зобов'язань
позичальника за договором страхування
його майна (п. 1.6 договору). Отже ОСОБА_3
за своїм власним волевиявленням
отримав у банку вказані кредитні кошти
для конкретної мети і використав їх
згідно з цільовим призначенням.

Таким чином, ПАТ «УкрСиббанк» при
укладенні оспорюваних кредитних
договорів та наданні кредитних коштів
не було порушено прав ОСОБА_3 як
споживача банківських послуг.

Враховуючи вищевикладене, підстав для
задоволення позовних вимог про
визнання кредитних договорів
недійсними немає.

Оскільки іпотека має похідний характер
від основного зобов'язання, то
відповідно відсутні і підстави для
визнання недійсним укладеного
сторонами договору іпотеки.

У зв'язку з допущеними судом першої
інстанції вищенаведеними порушеннями
норм матеріального права та
невідповідністю його висновків
обставинам справи, що призвело до
неправильного її вирішення,
оскаржуване рішення слід скасувати і
ухвалити нове рішення про відмову в
позові відповідно до вимог ст. 309
Цивільного процесуального кодексу
(далі - ЦПК) України.

Додаткове рішення Луцького
міськрайонного суду від 18 грудня 2013
року в даній справі, яким відмовлено у
задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 до
приватного нотаріуса Луцького
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про зобов'язання вчинити дії щодо
предмета іпотеки, відповідає
обставинам справи та вимогам
законодавства і сторонами в
апеляційному порядку не оскаржується.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ПАТ
«УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
від 18 червня 2013 року в даній справі
скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
про визнання недійсними кредитних та
іпотечного договорів відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: