АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/941/14
Головуючий 1 інстанції -
Категорія : трудові,поновлення на
Доповідач - Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого-судді :
Гальянової І.Г.

суддів:
Бородіна М.М.

Міненкової Н.О.

при секретарі:
Сватенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 16 грудня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Фідобанк», третя особа у справі:
ОСОБА_4 про поновлення на роботі та
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА :

05 листопада 2013 року позивач
звернулась у суд з позовом в якому
просила поновити її на роботі на посаду
провідного спеціаліста по
операційно-касовому обслуговуванню
клієнтів Харківського відділення № 6
філії ПАТ «Фідобанк» та стягнути з
відповідача на її користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що з
01 серпня 2008 року була прийнята на
посаду касира Харківського відділення
№ 4 ТОВ «ЕрстеБанк», 05.06.2013 року ТОВ
«ЕрстеБанк» булор перейменовано на
ПУАТ «Фідокомбанк» та з 24.07.2013 року вона
займала посаду провідного спеціаліста
по операційно-касовому обслуговуванню
клієнтів Харківського відділення № 6
філії ПУАТ «Фідобанк». Позивач
зазначає, що 19.09.2013 року вона
знаходилась на робочому місті та
наприкінці робочого дня нею була
виявлена недостача в касі грошових
коштів на суму 200 000 грн. та в процесі
розгляду причини її виникнення вона
адміністрації надавала пояснення ,
однак 29.10.2013 року представником
правління ПАТ «Фідокомбанк»
Ромушкіним Ю.О. було видано наказ №
1956/10к про її звільнення з роботи з 30.10.2013
року за п.2 ст. 41 КЗпП України , у зв»язку
з втратою довіри.

Позивач вважає вказане звільненні
незаконним, посилаючись на те, що
звільнення за вказаною нормою КЗпП
України можливо тільки в разі її винних
дій, однак в чому полягає її вина їй
ніхто з керівництва банку не повідомив
та ніхто її в порядку кримінального чи
адміністративного судочинства не
визнав винною, та не виключаючи
можливість того, що недостача грошових
коштів могла стати наслідком злочинних
дій з боку інших осіб, які мали в той
день доступ в приміщення каси , вважає,
що підстави для її звільнення відсутні.
Позивач зазначає, що з 30.10.2013 року ПАО
«Фідокомбанк» став філією ПУАТ
«Фідобанк» , у зв»язку з чим всі права
та обов»язки перейшли до відповідача
ПУАТ «Фідобанк».

В судовому засіданні суду першої
інстанції позивач підтримала позовні
вимоги з зазначених підстав та просила
їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні суду першої інстанції
позовні вимоги позивача не визнав.
Визнаючи факт знаходження позивача в
трудових правовідносинах з 01.08.2008 року
по 30 .10.2013 року, свої заперечення
обґрунтовував тим, що у зв»язку з
переведенням позивача з посади
провідного фахівця з
операційно-касового обслуговування
клієнтів Центрального відділення ПАТ
«ФКБ БАНК» в м. Харків на посаду
провідного фахівця з
операційно-касового обслуговування
клієнтів Харківського відділення N6 ПАТ
«ФКБ БАНК» 24.07.2013 року вона була
ознайомлена з відповідною посадовою
інструкцією. Та з нею було укладено
договір про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність. 19.09.2013 р.
в касі Харківського відділення №6 ПАТ
«ФКБ БАНК» (тобто на робочому місці
Позивача) було виявлено недостачу
грошових коштів у розмірі 200 000 гривень.
По результатам перерахунку коштів у
касі Харківського відділення N6 ПАТ
«ФКБ БАНК» відсутність грошових коштів
у розмірі 200 000 гривень була
підтверджена, про що складено
відповідний акт ревізії N913 від 19.09.2013 р.
У зв'язку з виявленням недостачі
працівниками Банку було проведено
службове розслідування по результатам
якого встановлено , що конструкції
перед сховищем не порушені,
проникнення сторонніх осіб у
приміщення каси було неможливе ,
надлишку коштів у банкоматі та у
Харківському відділення N6 ПАТ «ФКБ
БАНК» не виявлено , територіальне
управління НБУ в Харківській області
провело перевірку коштів отриманих
19.09.2013 р. від Харківського відділення №6
ПАТ «ФКБ БАНК» і надлишку грошових
коштів не встановило.

Представник відповідача зазначив,
що такі факти призвели до втрати
довір»я відповідача до ОСОБА_3, як
матеріально відповідальної особи,
оскільки інших фактів, окрім порушень
касової дисципліни з боку ОСОБА_3, які
призвели до виникнення нестачі,
виявлено не було , а така втрата довіри
унеможливлює подальшу роботу з
матеріальними цінностями у зв'язку з
можливим повторенням факту нестачі, що
призводить до прямих матеріальних
збитків Банку та підриває репутацію
Банківської установи. Посилаючись на
вказані обставини вважав звільнення
позивача за п.2 ст. 41 КЗпП України
законним.

Справу розглянуто судом першої
інстанції за відсутності третьої
особи.

Рішенням Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 16 грудня
2013 року в задоволенні позовних вимог
позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
просить скасувати вказане рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити її позовні
вимоги, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм п.2 ст. 41 КЗпП
України, невідповідності висновків
суду наявним у справі доказам та
зазначає, що відповідач не надав
доказів її вини в недостачі грошових
коштів в сумі 200 000 грн..

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які з»явились,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до висновку, що апеляційна
скарга позивача не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи позивачу в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з обгрунтованості звільнення
позивача з роботи за п.2 ст. 41 КЗпП
України.

При цьому судом першої інстанції
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами та цей факт сторонами
не заперечується, що з 01.08 2008 року
позивач знаходиться з відповідачем у
трудових правовідносинах та з 24.07.2013
року з нею як провідним фахівцем з
оперативно-касового обслуговування
клієнтів Харківського відділення №6
ПАТ «ФКБ Банк» було укладено договір
про повну індивідуальну матеріальну
відповідальність( а.с.39) та в цей же день
вона була ознайомлена з своєю
посадовою інструкцією (42-48).

Згідно до пункту 4 вказаної
посадової інструкції на позивача було
покладено відповідальність зокрема за
схоронність готівки операційної каса,
недотримання чинного законодавства, за
допущення помилок під час виконання
посадових обов»язків, порушення вимог
касової роботи, за залишення грошей і
цінностей при тимчасовій відсутності
на робочому місті, допуску в середину
кабіни будь-яких інших сторонній осіб.

Судом першої інстанції також
встановлено, підтверджено наявними у
справі доказами та цей факт також
сторонами не заперечується, що 19.09.2013
року в касі Харківського відділення N6
ПАТ «ФКБ БАНК» (тобто на робочому місці
позивача) було виявлено недостачу
грошових коштів у розмірі 200 000 грн. По
результатам перерахунку коштів у касі
Харківського відділення №6 ПАТ «ФКБ
БАНК» відсутність грошових коштів у
розмірі 200 000 грн. була підтверджена, про
що складено відповідний акт ревізії №13
від 19.09.2013 року ( а.с.126-128).

У зв'язку з виявленням недостачі
працівниками Банку було проведено
службове розслідування, за результатам
якого встановлено грубе порушення
касової дисципліни з боку провідного
фахівця з операційно касового
обслуговування клієнтів Харківського
відділення N 6 ПАТ «ФКБ» ОСОБА_3, також
виконуючої обов»язки начальника
відділення Черновол, а саме
встановлено, що в період з 16 по 19
вересня 2013 року по обслуговуванню
грошових цінностей до роботи було
залучено інших працівників, які не мали
такого допуску, а також допущення до
касового вузла прибиральницю вже після
відкриття сховища цінностей та коли
частину грошових коштів вже було
перенесено до її касової кабіни також
іншими працівниками банку,які призвели
до настання негативних наслідків для
Банку, тобто, недостачі коштів від
фактичної наявності в касі
Харківського відділення N 6 ПАТ «ФКБ
Банк» в сумі 200 000 грн..

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України
крім підстав, передбачених статтею 40
цього Кодексу, трудовий договір з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу може бути
розірваний також у випадках: винних дій
працівника, який безпосередньо
обслуговує грошові, товарні або
культурні цінності, якщо ці дії дають
підстави для втрати довір'я до нього з
боку власника або уповноваженого ним
органу.

Відповідно до п. 28 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 1992 року N 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів» судам
роз'яснено, при розгляді справ про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за п.2 ст. 41 КЗпП , судам слід врахувати,
що розірвання трудового договору з цих
підстав не є заходом дисциплінарного
стягнення і тому вимоги ст. ст . 148, 149
КЗпП України про строк і порядок
застосування дисциплінарних стягнень
на ці випадки не поширюються, а також
те, що звільнення з підстав втрати
довір'я суд може визнати обґрунтованим,
якщо працівник, який безпосередньо
обслуговує грошові або товарні
цінності (зайнятий їх прийманням,
зберіганням, транспортуванням,
розподілом і т.п.) вчинив умисно або
необережно такі дії, які дають власнику
або уповноваженому ним органу підстави
для втрати до нього довір'я (зокрема,
порушення правил проведення операцій з
матеріальними цінностями).

Оскільки визначення вини Кодекс
законів про працю України не містить,
то у відповідності до ч.8 ст.8 ЦПК
України, при характеристиці цього
поняття використовується положення
карного права.

Визначення вини встановлено в ст. 23 КК
України та є психічним ставленням
особи до вчинення дії чи бездіяльності
та її наслідків , виражене у формі
умислу або необережності.

Визначення необережності як форми вини
встановлені в ст. 25 КК України, якою
передбачено поділення необережності
на самовпевненість та недбалість.

Вказаною нормою КК України визначено,
що самовпевненість це , передбачення
особою можливості настання наслідків
дії або бездіяльності , але легковажне
розрахування на їх відвернення.
Недбалість, це не передбачення особою
можливості настання небезпечних
наслідків своїх дії чи бездіяльності,
хоча ця особа повинна була і могла їх
передбачити.

Факт виявлення в касі позивача, яка
безпосередньо обслуговувала грошові
кошти та несла повну матеріальну
відповідальність за забезпечення їх
цілісності, допущення до каси осіб, які
не мали допуску до обслуговування
грошових коштів, давали відповідачу
підстави для втрати до неї довіри та
звільнення за п.2 ст. 41 КЗпП України.

З огляду на наведене судова колегія
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до обгрунтованого висновку щодо
відсутності підстав для задоволення
вказаних позовних вимог позивача.

Доводи, викладені позивачем в
апеляційній скарзі висновків суду не
спростовують та не дають підстав для
скасування чи зміни ухваленого у
справі рішення.

З огляду на наведене судова
колегія приходить до висновку про
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317, 319, 218
ЦПК України , судова колегія -,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 16 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді: