06.11.2014 Справа № 756/3746/14-ц
Унікальний №756/2391/14
Провадження№2/756/2391/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року Оболонський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді
Белоконної І.В.

при секретарях
Коцюрубі С.І., Клімковскої Х.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, яка діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2 до Головного
управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_3,
треті особи: ОСОБА_4, Служба у справах
дітей Оболонської районної в м. Києві
державної адміністрації про визнання
свідоцтва про право на спадщину за
законом недійсним, стягнення майнової
шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, яка діє в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_2
звернулась із позовом до Головного
управління юстиції в м. Києві, третя
особа: Служба у справах дітей
Оболонської районної в м. Києві
державної адміністрації про внесення
змін до свідоцтва про право на спадщину
за законом. Під час розгляду справи
представник позивача уточнив позовні
вимоги, дані уточнення були прийняті
судом, за клопотанням представника
позивача судом залучено в якості
співвідповідача ОСОБА_3, третю особу -
ОСОБА_4 З урахуванням уточнених
позовних вимог позивач просила суд
визнати свідоцтво про право на
спадщину за законом від 17.03.2011 року, яке
видано на ім'я ОСОБА_2, 1945 р.н. недійсним,
стягнути з відповідача ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 1996 р.н. майнову шкоду у
розмірі 317275,00 грн., обґрунтовуючи
наступним.

Неповнолітній ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3
(надалі - позивач) є рідним сином
ОСОБА_2 1969 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_6.
Спадкоємцями після померлого батька
позивача були: його син (позивач) ОСОБА_2
1996 р.н. та його батько (дідусь позивача)
ОСОБА_2 1945 р.н.

18.11.2010 р. Одинадцятою державною
нотаріальною конторою була заведена
спадкова справа №1447/10 (у спадковому
реєстрі №50314742) за якою свідоцтво про
прийняття спадщини було видано лише
дідусеві позивача ОСОБА_2 1945 р.н., як
єдиному спадкоємцю. Зазначене
свідоцтво про спадщину нотаріальною
конторою було видано з порушенням
закону, зокрема в ньому не було
зазначено всіх спадкоємців за законом,
а саме не був зазначений син померлого,
який на момент відкриття спадщини був
неповнолітній, та вважається таким, що
прийняв спадщину. Про наявність
зазначеної спадкової справи №1447/10
позивачу стало відомо тільки після
смерті його дідуся ОСОБА_2 1945 р.н., який
помер ІНФОРМАЦІЯ_7.

23.08.2012 року позивач, через свого
законного представника , подав до
нотаріальної контори (відповідач 1)
заяву про надання копії спадкової
справи та внесення змін до свідоцтва
про право на спадщину, оскільки
дізнався про те, що його, як
неповнолітнього сина після смерті
батька не включено до кола спадкоємців
за законом.

13.09.2012 року позивач отримав відповідь
від 11-ї Київської державної
нотаріальної контори, у якій
повідомлялось, що оскільки матір'ю
малолітнього ОСОБА_2 1996 р.н. з 12.09.10 року
по 17.03.2011 року не було здійснено жодних
дій щодо прийняття спадщини
малолітнім, то у нотаріальної контори
на день видачі свідоцтва про прийняття
спадщини були відсутні відомості про
наявність ще одного спадкоємця, а
відтак, матір'ю ОСОБА_5, як законним
представником дитини, було порушено
його спадкові права.

Крім того, 05.03.2013 року позивач подав до
11-ї Київської державної нотаріальної
контори заяву про внесення змін до
свідоцтва про право на спадщину,
оскільки порушено право ОСОБА_2 1996 р.н.
на отримання обов'язкової частини
спадщини, яку він прийняв автоматично.
На що відповідач 1 , посилаючись на ст.1300
ЦК України, повідомив про неможливість
внесення змін до виданого свідоцтва на
спадщину, оскільки ОСОБА_2 1945 р.н. після
отримання листа від нотаріальної
контори про внесення змін до виданого
свідоцтва про право на спадщину не
виявив бажання здійснити дану
процедуру.

Як стало відомо позивачу з
Інформаційної довідки з Реєстру прав
власності на нерухоме майно від 28.05.2014
року, власником спадкового майна, після
померлого ОСОБА_2 1969 р.н., а саме:
квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 (далі - третя
особа 1), яка набула право власності на
спірну квартиру на підставі договору
купівлі - продажу від 14.03.2012 року. У
відповідності до даного договору,
продавцем у ньому виступав ОСОБА_2 1945
р.н., та зазначено, що спірна квартира
належить продавцю на праві власності,
що підтверджується свідоцтвом про
право на спадщину за законом, виданим
державним нотаріусом 11-ї київської
державної нотаріальної контори від
17.03.2011 року (спадкова справа №1447/10).
Вартість відчужуваної квартири при
укладання договору купівлі - продажу
становила 49000 доларів США, що на день
подання позовної заяви у відповідності
до офіційного курсу НБУ становить 634550,00
грн.

Дід позивача ОСОБА_2 1945 р.н.
померІНФОРМАЦІЯ_7 , спадкова справа
після його смерті заведена приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_7, з який
вбачається, що єдиним спадкоємцем
останнього за заповітом, укладеним
27.07.2012 року є ОСОБА_3 ( далі - відповідач
2), яка, у відповідності до положень
ст.1231 ЦК України, несе обов'язок
відшкодувати майнову шкоду (збитки),
яка була завдана спадкодавцем.

03.09.2102 року відповідач 2 подала до
нотаріальної контори заяву, якою
виразила свою згоду стосовно прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_2 1945 р.н. У
відповідності до матеріалів спадкової
справи, до маси спадкового майна
померлого належить нерухоме майно, а
саме квартира АДРЕСА_2. Майнова шкода,
яка була завдана спадкодавцем,
відшкодовується спадкоємцем у межах
вартості рухомого чи нерухомого майна,
яке було одержано ним у спадщину. Таким
чином, на думку позивача, відповідач 2
повинен відшкодувати неповнолітньому
позивачу майнову шкоду, завдану
спадкодавцем ОСОБА_2, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_7 суму половини вартості
відчуженої спірної квартири у розмірі
317275,00 грн.

У судовому засіданні представники
позивача повністю підтримали позовні
вимоги, просили суд задовольнити у
повному обсягу з урахуванням уточнень,
які були прийняти судом в процесі
розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник
проти позову заперечували надавши суду
письмові заперечення, в яких зазначали,
що позовні вимоги не визнають та
просять в задоволенні позовних вимог
про стягнення майнової шкоди
відмовити, зазначивши про те, що батько
спадкодавця ОСОБА_2 1945 р.н. та
спадкодавець ОСОБА_2 1969 р.н. батько
позивача не мали ні з ким ніяких
договірних зобов'язань. Відповідно ст..
1230ЦК України до спадкодавців
відносяться права на відшкодування
збитків у договірних зобов'язаннях. До
спадкодавця переходить обов'язок
відшкодувати майнову шкорду, яка була
завдана спадкодавцем у відповідності
до ст.1231 ЦК України, але це право
нерозривно пов'язується з вимогами
ст.1219 ЦК України, яка вказує на
неможливість успадкування обов'язків
спадкодавця.

Третя особа ОСОБА_4 та її представник у
судовому засіданні позов визнавали
частково, а саме в частині стягнення з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1996 р.н.
майнової шкоди, в інший частині
позовних вимог просили відмовити, на
підставі того, що на момент відкриття
спадщини ОСОБА_2 1996 р.н. вже досяг 14
років, а тому мав право скористатися
положеннями ст. 1269 ЦК України та
самостійно протягом 6 місяців подати
заяву про прийняття спадщини за
законом, але ОСОБА_2 1996 р.н. протягом
строку, встановленого ст.1272 ЦК України
(6 місяців) не подав заяву про прийняття
спадщини, та він вважається таким, що не
прийняв її. ОСОБА_2 та його законний
представник не звертались до суду про
поновлення терміну для отримання
спадкового майна. Отже, відповідно до
положень ст.1280 ЦК України якщо після
спливу строку для прийняття спадщини і
після розподілу її між спадкоємцями
спадщину прийняли інші спадкоємці
(статті друга і третя статті 1272 цього
Кодексу), вона підлягає перерозподілу
між ними. Такі спадкоємці мають право
вимагати передання їм у натурі частини
майна, яке збереглося, або сплати
грошової компенсації.

Представник третьої особи ГУЮ в м.
Києві у судове засідання не з'явився,
просив розглядати справу за їх
відсутності, проти задоволенню позову
заперечував, з тих підстав, що матір'ю
малолітнього ОСОБА_2 не було здійснено
жодних дій щодо прийняття спадщини
малолітнім, то в нотаріальної контори
на день видачі свідоцтва про право на
спадщину після померлого ОСОБА_2 1969 р.н.
були відсутні відомості про наявність
ще одного спадкоємця, а відтак матір'ю,
як законним представником дитини, було
порушено його спадкові права.

Представник третьої особи Служби у
справах дітей Оболонської районної
державної адміністрації в м. Києві у
судове засідання не з'явився, просив
розглядати справу за їх відсутності і
винести рішення відповідно до чинного
законодавства.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із свідоцтва про смерть,
ОСОБА_2 1969 р.н. помер ІНФОРМАЦІЯ_6. (а.с.7)

Відповідно до свідоцтва про народження
позивач ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_8,
з якого вбачається, що його батьком є
ОСОБА_2 1969 р.н. (а.с.5)

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2
1969 р.н. його батьком є ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_5, відповідно ОСОБА_2 1996 р.н. є
онуком останнього.

Отже, у відповідності до ст.1261 ЦК
України, спадкоємцями першої черги
після померлого ОСОБА_2 1969 р.н. за
законом мають бути батько ОСОБА_2 1945 р.н.
та неповнолітній син ОСОБА_2 1996 р.н.

Згідно ч.4 ст.1268 ЦК України малолітня,
неповнолітня, недієздатна особа, а
також особа, цивільна дієздатність
якої обмежена, вважаються такими, що
прийняли спадщину, крім випадків,
встановлених частинами другою -
четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.3,4 ст.1273 ЦК України
неповнолітня особа віком від
чотирнадцяти до вісімнадцяти років
може відмовитися від прийняття
спадщини за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальника і органу
опіки та піклування. Батьки
(усиновлювачі), опікун можуть
відмовитися від прийняття спадщини,
належної малолітній, недієздатній
особі, лише з дозволу органу опіки та
піклування.

У відповідності п. 3 ст. 1269 ЦК України
особа, яка досягла чотирнадцяти років,
має право подати заяву про прийняття
спадщини без згоди своїх батьків або
піклувальника.

Правовий аналіз наведених норм закону
дозволяє дійти висновку, що
неповнолітня особа за загальними
правилами вважається такою, що
прийняла спадщину. Єдиним виключенням
з цього може бути відмова законних
представників такої особи, або самої
особи, якщо вона досягла 14 років, від
спадщини. Разом з тим, законодавець
передбачив право неповнолітнього у
віці з 14 до 18 років, самостійно подати
заяву про прийняття спадщини, але якщо
особо не скористалась таким право, це
жодним чином не впливає на факт
прийняття неповнолітню особою
спадщини в порядку передбаченому ч. 4
ст.1268 ЦК України. Тому посилання
представника третьої особи ОСОБА_4 на
невиконання ОСОБА_2 1996 р.н свого
обов'язку, щодо подання при прийняття
спадщини не може бути прийнято до
уваги, оскільки такого обов'язку
законодавцем не встановлено, отже
ОСОБА_2 1996 р.н. є таким, що прийняв
спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_6
батька ОСОБА_2

Як вбачається з спадкової справи №1447/10
щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_6
ОСОБА_2 1969 р.н, яка міститься у
матеріалах цивільної справи №2/2605/6192
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про
стягнення грошової компенсації та за
клопотанням представника позивача
була досліджена судом під час судового
розгляду, до 11-ї Київської державної
нотаріальної контори 18.11.2010 року
звернувся ОСОБА_2 1945 р.н. з заявою про
прийняття спадщини, вказавши про той
факт, що інших спадкоємців,
передбачених ст.1261 ЦК України, немає.

Державним нотаріусом 11-ї київської
державної нотаріальної контори 17.03.2011
року видано на ім'я ОСОБА_2 1945 р.н.
свідоцтво про право на спадщину за
законом (спадкова справа №1447/10,
зареєстровано в реєстрі №8-584).
Спадщина, на яку видано свідоцтво
складається з: квартири АДРЕСА_3.

Згідно ст.1301 ЦК України свідоцтво про
право на спадщину визнається недійсним
за рішенням суду, якщо буде
встановлено, що особа, якій воно видане,
не мала права на спадкування, а також в
інших випадках, встановлених законом.

Окрім того, при вирішенні питання
правозастосування у цій частині суд
керується абз. 3 п. 27 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
№7 «Про судову практику у справах про
спадкування» вбачається, що свідоцтво
про право на спадщину може бути визнано
недійсним не лише тоді, коли особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, але й з інших підстав,
установлених законом. Іншими
підставами можуть бути: визнання
заповіту недійсним, визнання відмови
від спадщини недійсною, визнання шлюбу
недійсним, порушення у зв'язку з
видачею свідоцтва про право на
спадщину прав інших осіб тощо.

За таких обставинах суд приходить до
висновку, під час видачі державним
нотаріусом свідоцтва про право на
спадщину за законом від 17.03.2011 року
видане на ім'я ОСОБА_2 1945 р.н. на спірну
квартиру останній набув право лише на 1
/2 спадкового майна, оскільки
спадкоємцями за законом щодо майна
померлого були син ОСОБА_2 1996 р.н. та
батько ОСОБА_2 1945 р.н.

Отже ОСОБА_2 1945 р.н. не мав права на
спадкування спірної квартири в повному
обсязі, що є підставою для визнання
свідоцтва про на спадщину за законом
від 17.03.2011 року після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2, 1969 року народження
(спадкова справа №1447/10, зареєстровано в
реєстрі №8-584) недійсним в порядку ст. 1301
ЦК України.

Вирішуючи питання про
обґрунтованість позовних вимог про
стягнення з відповідача ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 1996 р.н майнової шкоди у
розмірі 317 275,00 грн, суд виходить з
наступного.

Судом встановлено, що згідно
договору купівлі - продажу квартири
АДРЕСА_4 від 14.03.2012 року посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
(зареєстровано в реєстрі за №386),
продавцем у якому виступав ОСОБА_2 1945
р.н., та зазначено, що зазначена
квартира належить продавцю на праві
власності, що підтверджується
свідоцтвом про право на спадщину за
законом, виданим державним нотаріусом
11-ї київської державної нотаріальної
контори від 17.03.2011 року (спадкова
справа №1447/10 щодо майна померлого
ОСОБА_2 1969 р.н.), покупцем зазначеного
договору є ОСОБА_4.

Згідно матеріалів спадкової справи
№11/2102, щодо майна померлого ОСОБА_2 1945
р.н. та як вбачається із свідоцтва про
смерть, ОСОБА_2 1945 р.н. помер
ІНФОРМАЦІЯ_7.

Згідно заповіту від 27.07.2012 року
зареєстрованого державним нотаріусом
11-ї київської державної нотаріальної
контори ОСОБА_9, ОСОБА_2 1945 р.н. заповів
ОСОБА_10 все майно.

03.09.2012 року ОСОБА_3 звернулась до
приватного нотаріуса київського
міського нотаріального округу ОСОБА_11
про прийняття спадщини після померлого
ОСОБА_2 1945 р.н.

Згідно ст.1231 ЦК України до спадкоємця
переходить обов'язок відшкодувати
майнову шкоду (збитки), яка була завдана
спадкодавцем. До спадкоємця
переходить обов'язок відшкодування
моральної шкоди, завданої
спадкодавцем, яке було присуджено
судом зі спадкодавця за його життя. До
спадкоємця переходить обов'язок
сплатити неустойку (штраф, пеню), яка
була присуджена судом кредиторові із
спадкодавця за життя спадкодавця.
Майнова та моральна шкода, яка була
завдана спадкодавцем, відшкодовується
спадкоємцями у межах вартості рухомого
чи нерухомого майна, яке було одержане
ними у спадщину.

Збитками в розумінні ст. 22 ЦК України є:
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Судом не встановлено факту завдання
спадкодавцем ОСОБА_2 1945 р.н.
матеріальної шкоди (збитків) за життя.
Дії ОСОБА_2 1945 р.н., щодо продажу спірної
квартири не зумовлюють виникнення у
його спадкоємця ОСОБА_3 обов'язків щодо
відшкодування матеріальної шкоди
ОСОБА_2 1996 р.н., в порядку ст. 1231 ЦК
України, оскільки ОСОБА_2 1945 р.н.
здійснив розпорядження майном, яке
належало йому на праві власності, та не
порушував договірні або позадоговірні
зобов'язання, а тому суд дійшов
висновку про необґрунтованість
заявлених вимог в частині стягнення з
відповідача ОСОБА_3 на користь позивача
майнової шкоди та вважає їх такими, що
не підлягають задоволенню

Разом з тим, суд зазначає, що позивач не
позбавлений звернутися до суду з
віндикаційним позовом.

Керуючись ст. 4, 10, 11, 14, 15, 60, 62, 212, 213, 214, 215,
218 ЦПК України, ст. с.22, 1231, 1269,1273, 1301 ЦК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, яка діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2 до Головного
управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_3,
треті особи: ОСОБА_4, Служба у справах
дітей Оболонської районної в м. Києві
державної адміністрації про визнання
свідоцтва про право на спадщину за
законом недійсним, стягнення майнової
шкоди - задовольнити частково.

Визнати свідоцтво про право
спадщину за законом від 17 березня 2011
року, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_6
ОСОБА_2, 1969 року народження (спадкова
справа №1447/10, зареєстровано в реєстрі
№8-584) - недійсним.

В інший частині позовних вимог -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається Апеляційному суду м. Києва
через Оболонський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
рішенням суду, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
І.В. Белоконна