У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна О.П., суддів:
Гончара В.П., Дербенцевої Т.П,
Леванчука А.О.,Савченко
В.О.,-розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк» до
ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_6,
подану представником ОСОБА_8, на заочне
рішення Ленінського районного суду м.
Харкова від 16 травня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 19 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року Публічне акціонерне
товариство «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ
Банк») звернулося до суду з
вищезазначеним позовом, посилаючись на
те, що 19 березня 2008 року між ВАТ «ВТБ
Банк», правонаступником якого є
позивач, та ОСОБА_7 було укладено
кредитний договір №52Ф-СК-400, відповідно
до умов якого останній отримав кредит у
розмірі 237 000 доларів США, з кінцевим
терміном повернення коштів до 19
березня 2023 року. Згідно умов кредитного
договору ОСОБА_7 зобов'язався
щомісячно, у встановлені договором
строки, здійснювати повернення частин
кредиту та сплачувати нараховані
відсотки за використання кредиту.

У забезпечення виконання ОСОБА_7 своїх
зобов'язань за кредитним договором, 19
березня 2008 року між ОСОБА_6 та ВАТ «ВТБ
Банк» був укладений договір іпотеки №
52Ф-СК-400/z3, предметом якого є належна
іпотекодавцю на праві власності
чотирикімнатна квартира АДРЕСА_1,
загальною площею 73,7 кв.м., житловою
площею 52,3 кв.м. Згідно умов цього
договору, у разі невиконання чи
неналежного виконання зобов'язань за
кредитним договором іпотекодержатель
набуває право звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Позивач, посилаючись на те, що вони
виконали свої договірні зобов'язання
та надали позичальнику кредитні кошти,
проте останній порушив умови договору
і станом на 20 березня 2014 року за ним
рахується заборгованість у загальному
розмірі 2 057 383 грн 23 коп., просили
звернути стягнення на вищезазначений
предмет іпотеки.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Харкова від
16 травня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 19 серпня 2014 року, позов ПАТ
«ВТБ Банк» задоволено.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення суду
першої інстанції та ухвали
апеляційного суду, мотивуючи свої
доводи неправильним застосуванням
судами норм матеріального права та
порушенням норм процесуального права,
із направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Оскаржувані судові рішення не
відповідають цим вимогам.

Судом встановлено, що 19 березня 2008 року
між ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником
якого є позивач ПАТ «ВТБ Банк», та
ОСОБА_7 було укладено кредитний
договір №52Ф-СК-400, відповідно до умов
якого останній отримав кредит у
розмірі 237 000 доларів США, з кінцевим
терміном повернення коштів до 19
березня 2023 року. Згідно умов кредитного
договору ОСОБА_7 зобов'язався
щомісячно, у встановлені договором
строки, здійснювати повернення частин
кредиту та сплачувати нараховані
відсотки за використання кредиту.

У забезпечення виконання ОСОБА_7 своїх
зобов'язань за кредитним договором, 19
березня 2008 року між ОСОБА_6 та ВАТ «ВТБ
Банк» був укладений договір іпотеки №
52Ф-СК-400/z3, предметом якого є належна
іпотекодавцю на праві власності
чотирикімнатна квартира АДРЕСА_1,
загальною площею 73,7 кв.м., житловою
площею 52,3 кв.м. Згідно умов цього
договору, у разі невиконання чи
неналежного виконання зобов'язань за
кредитним договором іпотекодержатель
набуває право звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 не виконав
свої договірні зобов'язання, станом на
20 березня 2014 року за ним рахується
заборгованість у загальному розмірі 2
057 383 грн 23 коп., яка складається з: 193 318,81
доларів США, що еквівалентно 1 917 297 грн 29
коп. строкової заборгованості за
кредитом; 1 821,39 доларів США, що
еквівалентно 18 064 грн 18 коп.
строкової заборгованості за
відсотками, нарахованими за період з 25
лютого 2014 року по 19 березня 2014 року; 3
292,73 доларів США, що еквівалентно 32 656
грн 64 коп. простроченої заборгованості
за кредитом; 8 577,71 доларів США, що
еквівалентно 85 072 грн 01коп.
простроченої заборгованості по сплаті
відсотків, нарахованих за період з
25 жовтня 2013 року по 24 лютого 2014 року
(включно); 1 697 грн 33 коп. пені за
прострочення погашення кредиту, що
нарахована за період з 2 грудня
2013 року по 20 березня 2014 року, 2 091 грн 27
коп. пені за несвоєчасну сплату
процентів, що нарахована за період з 2
грудня 2013 року по 20 березня 2014 року; 169
грн 69 коп. 3% річних, за весь час
прострочення сплати кредиту,
нарахованих за період з 2 грудня 2013
року по 20 березня 2014 року; 334
грн 82 коп. 3% річних за весь час
прострочення сплати процентів,
нарахованих з 2 грудня 2013 року по 20
березня 2014 року.

Встановивши вищезазначені обставини у
справі, суд першої інстанції, з яким
погодився й апеляційний суд, дійшов
висновку про наявність підстав для
задоволення позову ПАТ «ВТБ Банк»,
виходячи із того, що у зв'язку з
невиконанням ОСОБА_7 умов кредитного
договору № 52Ф-СК-400 від 19 березня
2008 року, виникла заборгованість у
загальному розмірі 2 057 383 грн 23
коп., яка у добровільному порядку не
сплачується, внаслідок чого позивач
має право задовольнити свої вимоги за
рахунок майна, переданого відповідачем
в іпотеку для забезпечення виконання
зобов'язань щодо повернення кредиту,
сплати процентів, неустойки та пені.

Однак з таким висновком судів
погодитися не можна, оскільки
звертаючи стягнення на предмет
іпотеки, суди у відповідності до Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», який набрав чинності з 7 червня
2014 року, не з'ясували питання про
наявність у іпотекодавця іншого житла,
належним чином не перевірили
заперечення відповідача з цього
приводу та якими доводами вони
спростовуються.

Крім цього, апеляційний суд
розглядаючи дану справу, допустив
порушення норм процесуального права
вийшовши за межі наданих йому
ст. 303 ЦПК України повноважень та
залучивши до участі у справі у якості
третьої особи ОСОБА_7 Слід зазначити, що
залучення інших осіб до участі у справі
є виключною компетенцією суду першої
інстанції.

Отже, оскільки неповнота з'ясування
обставин у справі та порушення
зазначених норм процесуального права
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення спору і ці
порушення були допущені як місцевим
судом, так і апеляційним судом, то
рішення місцевого суду та ухвала
апеляційного суду підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 345 ЦПК України
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду і цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану
представником ОСОБА_8, задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного
суду м. Харкова від 16 травня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 19 серпня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.
Касьян Судді:

В.П. Гончар
Т.П. Дербенцева
А.О. Леванчук
В.О. Савченко