Справа № 477/2081/14-ц
Провадження № 2/477/1071/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року

м.Миколаїв

Жовтневий районний суд
Миколаївської області в складі:

головуючої - судді Саукової А.А.,

при секретарі судового засідання -
Варламовій Т.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши в м. Миколаєві у
відкритому судовому засіданні в залі
суду Жовтневого районного суду
Миколаївської області цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
стягнення аліментів на утримання
батька,

ВСТАНОВИВ:

01 вересня 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, в якому просив
стягнути з відповідача аліменти на
його утримання як батька в твердій
грошовій сумі в розмірі 800 грн.
щомісячно довічно.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що в січні 1995 року уклав шлюб
з ОСОБА_3, яка ІНФОРМАЦІЯ_1 народила
дитину - сина ОСОБА_4. В свідоцтві про
народження дитини він вказаний батьком
на підставі ч.1 ст.122 Сімейного Кодексу
України, але в 16 років син під час
отримання паспорту змінив своє
прізвище "ОСОБА_4" на прізвище матері
"ОСОБА_4". Позивач вказував, що надавав
посильну допомогу та сплачував
аліменти до 18 років, однак син його
жодного разу не назвав батьком. Під час
перебування на службі в армії та в
результаті участі у ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
отримав опромінення, внаслідок чого
постійно хворіє, отримав ІІІ групу
інвалідності, щомісячно витрачає на
лікування по 500 грн., а син не хоче йому
допомагати і навіть не приходить, в
зв'язку з чим він змушений звернутися
до суду з вказаним позовом та просить
його задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 в
судовому засіданні викладені в позові
обставини підтвердив, позов підтримав,
додатково пояснив, що відповідач
ніколи не називав позивача батьком, не
вітав його з днем народження. Позивач
не може бути батьком відповідача,
оскільки через хворобу не міг мати
дітей, але він сплачував йому аліменти.
Оскільки позивач повинен сплатити
заборгованість по аліментам, то тепер і
син також повинен платити батькові.
Позивач є інвалідом ІІІ групи та
отримує пенсію по інвалідності,
потребує лікування, після відрахування
сум на сплату заборгованості по
аліментам йому залишається 400 грн. на
проживання, тому він потребує
матеріальної допомоги в розмірі 800грн.,
як різниця між розміром прожиткового
мінімуму для непрацездатних осіб та
цією сумою.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
підтримав позов та пояснення свого
представника, а також додатково
пояснив, що на теперішній час він
перебуває у шлюбі та фактично проживає
з жінкою, яка працює, має двох дітей від
іншого шлюбу, сумісних дітей у них
немає, він сам отримує пенсію по
інвалідності та оформлює документи для
отримання матеріальної допомоги як
учасник ліквідації аварії на
Чорнобильській АЕС. Шлюб з матір'ю
відповідача тривав близько трьох
тижнів, зазначений шлюб між ними було
розірвано. Він та відповідач проживали
на території однієї сільської ради, син
навчався в школі, де прцює його
теперішня дружина. Однак, за весь час
після розлучення з матір'ю відповідача,
він з сином бачився лише один раз, коли
той був ще малим, та не відчувши від
дитини ставлення до нього як до батька,
більше з ним не спілкувався, і взагали
міг би сина не впізнати, якщо б зустрів.
Вже дорослим бачив сина під час
проведення експертизи за його позовом
про оспорювання батьківства. З
питаннями про надання можливості
спілкування з дитиною до відповідних
органів або суду він не звертався.
Підтвердив, що в нього виникла
заборгованість за аліментами, однак
зазначив, що близько 5 років тому
заборгованість погасила його мати,
яким саме чином - йому невідомо. Як син
вступив до навчального закладу,
почалися суди. Він також звертався до
суду з позовом про оспорювання
батьківства, оскількив не вірить, що це
його син.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні позов не визнала,
пояснила, що вона з сином дійсно
зверталися до суду з позовом про
стягнення аліментів на утримання сина
до досягнення ним 23-річного віку, у
зв'язку з продовженням навчання, але в
подальшому, враховуючи ставлення
позивача до сина, вирішили, що їм не
треба від нього цих аліментів та
залишили позов без розгляду. Після
розірвання шлюбу з нею позивач двічі
одружувався, але інших дітей у нього
немає. Вважає, що моральне право на
отримання від дітей мають ті батьки,
які належним чином займались
утриманням та вихованням дитини, що
полягає не лише у сплаті аліментів, а і
в піклуванні про його здоров'я,
фізичний та моральний розвиток.
Позивач не вважає сина своєю дитиною,
протягом усього часу ухилявся від
сплати аліментів, його долею не
цікавився, навіть не вітався із сином.
Дитина бачила батька в останній раз в 7
років, після чого син сказав, що більше
не піде до батька. Позивач має ІІІ групу
інвалідності, яка є робочою, він
отримує пенсію по інвалідності, крім
того, перебуває у шлюбі, його дружина
працює. Вважає не доведеним, на
підставі чого позивач потребує
матеріальної допомоги, та її розмір,
оскільки ІІІ група інвалідності є
робочою, за загальним захворюванням.
Також зазначає, що позивач посилається
на відсутність коштів, втім знайшов
кошти в розмірі 3500 грн. на проведення
експертизи за його позовом про
оспорювання батьківства. Зазначила, що
позивач ганебно ставився до дитини та
неї, розповсюджуючи в селі, де вони
проживають, інформацію, що відповідач -
не його син, хоча за результатами
проведеної експертизи він є батьком
дитини, ухилявся від виконання своїх
батьківських обов'язків, не
спілкувався з сином, не приймав участі
в його вихованні та утриманні, не
платив аліменти, внаслідок чого має
заборгованість.

Відповідач ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явився, про час та дату
слухання справи повідомлений
своєчасно, надіслав заперечення, в яких
просив відмовити у позові та вказав, що
його виховували мати, бабуся і дідусь,
якого він до 5 років називав татом,
оскільки батька свого не знав. Коли
йому виповнилося 7 років, мати водила
його до батька, втім, він зрозумів, що не
потрібен ані батькові, ані його матері.
Батько з ним не спілкувався, все життя
про нього турбувались мати та бабуся,
які його виховували, мати
забезпечувала його всім необхідним:
одягала, лікувала, годувала, кожного
року возила влітку на відпочинок.
Вперше він звернувся до батька, коли
мав отримати паспорт, на що останній
створював перешкоди в отриманні
документу. А в день його народження,
ІНФОРМАЦІЯ_3, батько звернувся до суду
із позовом про оспорювання
батьківства, тобто відмовився від
нього як від своєї біологічної дитини,
чим наніс йому моральну травму та
зганьбив його та його матір перед
жителями села, в якому вони проживають.
Батько останні 8 років умисно ухилявся
від сплати аліментів, хоча був офіційно
працевлаштований, в зв'язку з чим
утворилася заборгованість по
несплаченим аліментам в розмірі 46486,53
грн. Також він навчається в
університеті ім. Сухомлинського та
знаходиться на утриманні матері, через
що не має можливості матеріально
утримувати свого батька.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи в межах
заявлених позовних вимог (з
урахуванням заяви про їх зменшення,
поданої на виконання ухвали про
залишення позовної заяви без руху - а.с.
4) та на підставі наданих доказів, суд
дійшов висновку, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про народження
ОСОБА_1 є батьком відповідача ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6). У відповідності до
даних паспорту прізвище відповідача
зазначено як ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

В довідці до акту МСЕК зазначено, що
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є інвалідом ІІІ
групи за загальним захворюванням, яка
встановлена на строк до 01.09.2015 року
(а.с.47).

У відповідності до довідки з місця
навчання за №68 від 23 жовтня 2014 року
ОСОБА_4 навчається на 2 курсі
механіко-математичного факультету
Миколаївського національного
універститету імені В.О.
Сухомлинського на денній формі
навчання з терміном навчання з 01.09.2013
року по 30.06.2017 року (а.с.27).

На підставі розрахунку старшого
державного виконавця Мороз О.В. станом
на 01 жовтня 2014 року за ОСОБА_1 рахується
заборгованість по аліментам в сумі
46485,53 грн. (а.с.38-40).

Ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 20 травня 2014
року залишено без змін ухвалу
Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 02 квітня 2014
року, якою в задоволенні скарги ОСОБА_1
на дії державного виконавця щодо
нарахованої заборгованості по
аліментам в сумі 46486грн.53коп.
відмовлено (а.с.28-29).

Рішенням Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 16 вересня 2014
року, яке набуло законної сили 21 жовтня
2014 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
стягнуто неустойку (пеню) за
прострочення сплати аліментів на
утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі
153355,59 грн. (а.с.30-35).

Рішенням Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 14 липня 2014 року, яке
набрало законної сили 25 липня 2014 року, в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про оспорювання батьківства було
відмовлено (а.с.36-37).

На підставі ч.1 ст.202 Сімейного
Кодексу України повнолітні дочка, син
зобов'язані утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги.

У відповідності до ч.1 ст.204 Сімейного
Кодексу Україні дочка, син можуть бути
звільнені судом від обов'язку
утримувати матір, батька та обов'язку
брати участь у додаткових витратах,
якщо буде встановлено, що мати, батько
ухилялися від виконання своїх
батьківських обов'язків.

Тобто, передумовою покладення на
дітей обов'язків утримувати своїх
батьків, є наступні обставини:
досягнення дитиною повноліття,
непрацездатність батьків та потреба у
матеріальній допомозі, відсутність
обставин для звільнення дітей від
обов'язку утримувати своїх батьків.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006
року "Про застосування судами окремих
норм Сімейного Кодексу України при
розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів",
обов'язок повнолітніх дочки, сина
утримувати своїх непрацездатних
батьків, які потребують матеріальної
допомоги, не є абсолютним. У зв'язку з
цим суд зобов'язаний перевірити їхні
доводи про ухилення батьків від
виконання своїх обов'язків щодо них.
Згідно ч.2 ст. 205 Сімейного Кодексу
України при визначенні розміру
аліментів на непрацездатних батьків
необхідно враховувати можливість
отримання ними матеріальної допомоги
від інших дітей, а також від дружини,
чоловіка та своїх батьків.

Судом встановлено, що позивач є
інвалідом ІІІ групи, яка встановлена на
строк до 01.09.2015року, як зазначив сам
позивач, він отримує допомогу по
інвалідності, перебуває в
зареєстрованому шлюбі та проживає
разом з дружиною, яка працює, та її
дітьми від іншого шлюбу. При цьому суду
не надано належних доказів
матеріального становища позивача, яке
б підтверджувало потребу в отриманні
додаткової матеріальної допомоги від
дитини та розмір такої допомоги,
оскільки сам по собі факт наявності
інвалідності, яка встановлена на один
рік, з черговим переоглядом у 2015 році,
не є достатнім з огляду на положення ст.
202 Сімейного Кодексу України, згідно з
якою підставами виникнення обов'язку
повнолітніх дочки, сина утримувати
батьків, є непрацездатність та потреба
матеріальної допомоги, тобто,
наявність цих обставин у сукупності.
Згідно діючого законодавства, держава
забезпечує необхідне утримання
непрацездатних осіб - пенсією за віком,
пенсією з інвалідності, державною
допомогою, і згідно пояснень позивача,
він таку допомогу отримує. Відповідно
ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. З
урахуванням зазначеного суд приходить
до висновку про відмову у задоволенні
позову у зв'язку з його недоведеністю.

Крім того, як встановлено в судовому
засіданні, позивач ухилявся від
виконання своїх батьківських
обов'язків, на що посилаються в своїх
запереченнях відповідач та його
представник, яке виявилося в усуненні
від виховання, годування, забезпечення
розвитку дитини, здійснення загального
догляду за ним та сплати аліментів на
його утримання, що підтверджується як
письмовими поясненнями відповідача,
поясненнями представника відповідача,
так і самого позивача в судовому
засіданні, який визнав ті обставини, що
він з сином взагалі не спілкувався та
не мав такого бажання, а також
вищезазначеними рішеннями суду, згідно
з якими позивач звертався до суду з
позовом про оспорювання батьківства,
наявності заборгованості по сплаті
аліментів з січня 2005 року, яка станом
на 01.10.2014 року, згідно розрахунку
старшого державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Жовтневого районного управління
юстиції, не погашена. Також рішенням
апеляційного суду Миколаївської
області від 20 травня 2014 року
встановлено, що позивач ОСОБА_1 свідомо
ухилявся від виконання зобов'язань
щодо сплати аліментів, в порушення
вимог ч.6 ст. 12 Закону України "Про
виконавче провадження" приховував
відомості щодо своїх доходів та місця
працевлаштування.

Зазначені обставини також можуть бути
самостійною підставою відмови у
позові, однак з урахуванням
недоведеності позову, суд вважає, що
він не підлягає задоволенню саме з цих
підстав.

Керуючись ст.ст.10, 11, 88, 209, 212-215,
ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
стягнення аліментів на утримання
батька - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через Жовтневий районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
А.А. Саукова