Провадження №2-з/761/159/2014
У Х В А Л А

іменем України

21 червня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді
Гайдук С.В.,

при секретарі
Савенко О.І.

розглянувши заяву представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
дарування.

12 червня 2014 року надійшла заява
представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2
про забезпечення позову, шляхом
накладення арешту на групу нежилих
приміщень загальною площею 153,60 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивач обґрунтовує заяву
тим, що у позивача ОСОБА_1 є підстави
вважати, що вказаним майном
відповідачка заволоділа
недобросовісно, оскільки використала
тяжкі життєві обставини, у яких
перебував позивач та шляхом введення
його в оману спонукала до укладення
договору дарування. За таких умов, слід
очікувати, що відповідачка й надалі
вчинятиме неправомірні дії, спрямовані
на передачу прав власності на вказане
майно до третіх осіб.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про
забезпечення позову розглядається
судом, у провадженні якого перебуває
справа, в день її надходження без
повідомлення відповідача та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Суд, вивчивши позовні вимоги, заяву про
забезпечення позову, вважає, що заява
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України суд
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити, передбачені цим
кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду. (ч. 3 ст. 151 ЦПК
України)

Згідно до п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов
може бути забезпечений накладенням
арешту на майно або грошові кошти, що
належать відповідачеві і знаходяться
у нього або в інших осіб.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 22.12.2006, № 9 «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» визначено, що
вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів, оскільки може призвести до
незворотних наслідків.

Окрім того відповідно до вимог п. 4
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22.12.2006, № 9, суд має
пересвідчитись, що існує реальна
загроза невиконання чи утруднення
виконання можливого рішення суду про
задоволення позову.

Разом з тим, представником позивача не
надано доказів на підтвердження того,
що у відповідачки ОСОБА_3 є наміри на
вчинення дій спрямованих на передачу
прав власності на майно до третіх осіб.

Крім цього стороною позивача не
доведено належними доказами, що
невжиття заходів забезпечення позову
можу утруднити чи унеможливити
виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 130, 151-153 ЦПК України,
суд,

У
Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову
- відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути
подано протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали. Апеляційна скарга
подається до Апеляційного суду м. Києва
через Шевченківський районний суд м.
Києва.

СУДДЯ: