№ 2/679/66/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року Нетішинський міський
суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді
Гаврищук Л.П.

при секретарі -
Василюк Л.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Нетішин
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики в сумі 3850 гривень,

ВСТАНОВИВ:

Згідно позовної заяви та усних
пояснень представника позивача
ОСОБА_3 у судовому засіданні, 06.02.2013 року
за участі транспортних засобів під
керуванням позивача та відповідача
відбулась дорожньо-транспортна
пригода.

Факт вчинення ДТП було оформлено
шляхом складання європротоколу.

Оцінивши вартість робіт по
відновлювальному ремонту
транспортного засобу відповідача, 06
лютого 2013 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2
гроші в сумі 3850 гривень, які останній
зобов'язувався повернути на протязі 10
днів після отримання компенсації за
пошкодження транспортного засобу від
страхової компанії ПРАТ СК «Провідна».

На підтвердження укладеного договору
позики ОСОБА_2 надав позивачу розписку.

Протягом травня - червня 2013 року
позивач звертався до ОСОБА_2 з вимогою
про повернення коштів.

14 червня 2013 року ОСОБА_1 була направлена
претензія - вимога №1 ОСОБА_2 про
повернення боргу рекомендованим
листом з повідомлення про вручення, але
поштове відправлення повернулося за
закінченням терміну зберігання.

06 вересня 2013 року повторно направлена
претензія - вимога №1 про повернення
боргу позики, яку позивач отримав
особисто згідно рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення 10.09.2013 року, але претензію
він залишив без відповіді і борг не
повернув.

Враховуючи те, що за договором
позики відповідач взяв на себе
зобов'язання повернути кошти після
отримання страхових виплат, але
отримавши такі виплати у
встановлений договором позики та
претензією - вимогою строк борг не
повернув, тому просить стягнути з
ОСОБА_2 на корисить ОСОБА_1 3850 грн.
боргу за договором позики.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав
вказавши, що 06 лютого 2013 року ОСОБА_1,
керуючи автомобілем в м. Нетішин по
вул.Незалежності, порушив правила
дорожнього руху, що призвело до
зіткнення з автомобілем під його
керуванням.

На місці дорожньо-транспортної пригоди
ОСОБА_1 попросив оформити
правопорушення шляхом складання
європротоколу без інформування ДАІ про
настання ДТП. Він погодився на
запропоновані позивачем умови. У
присутності свідків, вони оцінили
орієнтовану вартість нанесених його
автомобілю збитків у сумі 3850,00 грн.
Зазначені кошти ОСОБА_1 дав йому на
місці ДТП, а він в свою чергу обіцяв
повернути такі кошти одразу після
отримання відшкодування страховою
компанією.

Однак, звернувшись на станцію
технічного обслуговування з приводу
ремонту автомобіля, з'ясувалось, що на
ремонт такого потрібно 4330 грн., що є
більшим, а ніж надав йому для
ремонту ОСОБА_1

Крім того, з 06.02.2013 року по 13.02.2013 року
його автомобіль знаходився на
автостоянці, за що ним сплачено 80,00 грн.
Для ремонту авто він також купував
необхідні запчастини, вартість яких
склала 2990,00 грн. Загальна вартість
ремонту автомобіля внаслідок
пошкоджень, завданих ОСОБА_1 в
результаті ДТП, склала 7400,00 грн., з яких:
4330,00 (послуги СТО), 80,00 (автостоянка), 2990,00
(запчастини).

Оскільки відшкодування від страхової
компанії він отримав в сумі 3540,13 грн., то
вартість непокритих страховим
відшкодуванням збитків склала 3859,87
грн. Оскільки сума страхових виплат є
майже рівною сумі, яку йому надав
ОСОБА_1 в рахунок відшкодування
збитків, в момент скоєння ДТП, вважає,
що він не повинен повертати кошти
позивачу.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов
не визнала, вказавши, що між
сторонами відсутні зобов'язання які
виникають з договору позики,
оскільки позивачем не позичено, а
надано відповідачу кошти на
проведення ремонтних робіт по
відновленню транспортного засобу
після дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
задоволенню не підлягає.

Згідно розписки ОСОБА_2 від 06.02.2013
року, яка міститься в матеріалах
справи, останній стверджує те, що
06.02.2013 року по питанню
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася поблизу магазину «Наш Край»
за участі автомобіля «Тойота»,
жодних притензій не має та в
подальшому мати не буде.

Гроші в сумі 3850 грн. він отримав та
зобов'язується повернути протягом 10
днів ОСОБА_1, власнику автомобілю
«Тойота», після компенсації збитків
страховою компанією.

Сторни в судовому засіданні не
заперечили факту
дорожньоо-транспортної пригоди 06.02.2013
року за учатю позивача ОСОБА_1 та
відповідача ОСОБА_2, а також передачу
та отримання коштів на проведення
ремонтно-відновлювальних робіт
тарнспортного засобу ОСОБА_2

Представник позивача вказує на те, що
надана ОСОБА_2 розписка підтверджує, що
останній позичив у ОСОБА_1 кошти, а
тому між сторонами виникли
правовідносини, які випливають з
договору позики.

Згідно статті 1046 Цивільного кодексу
України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України,
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

У відповідності із статтів 207 ЦК
України, правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо його
зміст зафіксований в одному або
кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами). Правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою.

Згідно Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 18 вересня 2013 року,
належними доказами укладення договору
позики є письмові докази. В правовій
позиції, зокрема, зазначається, що
досліджуючи боргові розписки чи
договори позики, суди повинні виявляти
справжню правову природу
укладеного договору, незалежно від
найменування

документа, і залежно від установлених
результатів робити відповідні правові
висновки.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України,
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків,
встановлених законом. Заперечення
однією із сторін факту вчинення
правочину або оспорювання окремих
його частин може доводитися
письмовими доказами, засобами
аудіо-відеозапису та іншими доказами.
Рішення суду не може грунтуватися на
свідченнях свідків.

Аналізуючи правовідносини, які
випливають із заявлених позовних
вимог, вбачається, що даний спір між
сторонами виник не на підставі
договору позики, оскільки кошти
позивачем було передано відповідачу
за результатами
дорожньо-транспортної пригоди з метою
проведення ремонтно-відновлювальних
робіт транспортного засобу
відповідача, який було пошкоджено з
вини позивача.

За таких обставин зобов'язання
відповідача повернути кошти
позивачу після отримання страхових
виплат, судом не може розцінюватись
як позика.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 10, 60, 215-218 ЦПК України, ст.ст. 207,
218, 1046, 1047 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики в
сумі 3850 гривень - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Хмельницького
апеляційного суду, через Нетішинський
міський суд, протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя
Гаврищук Л.П.