Справа № 265/6205/14-ц
Провадження № 2/265/2542/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

11 листопада 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Яшкові М. М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за
кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя з позовом до
відповідача про стягнення суми боргу
за кредитним договором, посилаючись на
те, що КБ «Приватбанк» уклав із
відповідачем кредитний договір 26 липня
2010 року, згідно якого відповідач
отримав кредит у розмірі 7000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 30% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. Відповідач
підтвердив свою згоду на прийняття
Умов надання банківських послуг,
Правил користування платіжною карткою
та Тарифів банку, відповідно до яких
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання та автоматично
лонгується на той же термін, якщо жодна
зі сторін не запропонує припинення
договору (п. 1.1.7.12). Відповідно до п. 2.1.1.2.3
та п. 2.1.1.2.4 вказаних Умов кредитний
ліміт встановлюється за рішенням
банку, який може у будь-який момент
змінити його, на що погоджується клієнт
банку. Порядок та умови погашення
кредиту, відсотків, комісії та
відповідальність за порушення умов
кредитування передбачено умовами
договору від 26 липня 2010 року. Однак
відповідач не виконав своїх
зобов'язань, на підставі чого
заборгував банку загалом 22000,19 грн.
Враховуючи, що добровільно сплатити
суму боргу відповідач не бажає,
представник позивача просив стягнути
суму боргу з відповідача у вказаному
розмірі разом із судовими витратами.

Представник позивача, яка діє на
підставі довіреності, Пархоменко М. О.,
у судове засідання не з'явилась,
надавши суду заяву з проханням
вирішити спір за її відсутності,
наполягаючи при цьому на задоволені
позову, не заперечуючи проти ухвалення
заочного рішення по справі.

Відповідач у судове засідання не
з'явився за невідомих суду причин
повторно, будучи повідомленим про час
та місце слухання справи належним
чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України в
разі повторної неявки в судове
засідання відповідача, повідомленого
належним чином, суд вирішує справу на
підставі наявних у ній даних чи
доказів, постановлячи заочне рішення.
Тому зі згоди представника позивача
суд ухвалює рішення при заочному
розгляді справи, що відповідає
положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає поданий позов таким, що підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступних міркувань.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти (кредит)
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець
має право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором.

Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику в строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно положень ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

На підставі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Факт укладення договору споживчого
кредитування 26 липня 2010 року між
сторонами по справі підтверджується
копією заяви позичальника від 6 липня
2010 року про надання кредитного ліміту
та копією умов кредитування від 26 липня
2010 року, з яких вбачається, що КБ
«Приватбанк» відкрив ОСОБА_1 кредитний
ліміт з відкриттям карткового рахунку
та зі сплатою відсотків за
використання грошових коштів в розмірі
30 % на рік на суму залишку кредиту. Своїм
підписом відповідач також підтвердив
згоду на Умови надання банківських
послуг, Правила користування платіжною
карткою та Тарифи банку, що є разом із
заявою позичальника договором
кредитування (а. с. 15-16, 17-18, 19-28).

Відповідно до п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов
надання банківських послуг кредитний
ліміт встановлюється за рішенням
банку, який може у будь-який момент
змінити його, на що повністю
погоджується клієнт банку.

На підставі довідки про умови
кредитування вбачається, що
нараховується позичальнику пеня в
розмірі 1% від заборгованості в розмірі
не менше 50 грн. в місяць при
простроченні платежів по кредиту або
по відсоткам 5 та більше днів та на суму
більше ніж 50 грн. (а. с. 17).

За п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських
послуг при порушені позичальником
строків проведення платежів більш ніж
на 30 днів він зобов'язаний сплатити
банку штраф в розмірі 500 грн., а також 5 %
від суми заборгованості.

При цьому відповідно до п. 1.1.7.12
вказаних Умов договір діє протягом 12
місяців з часу його підписання. Якщо
протягом вказаного строку не було
договір припинено за заявою сторони
договору, то він автоматично
вважається пролонгованим на такий же
термін.

Зміна назви юридичної особи КБ
«Приватбанк» на Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«Приватбанк» підтверджується
свідоцтвом про державну реєстрацію
юридичної особи та статутом ПАТ «КБ
«Приватбанк» (а. с. 72, 73).

За положеннями ст. 599 ЦК України, за
якими зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином,
та з урахуванням умов договору від 26
липня 2010 року, суд дійшов висновку, що
угода між сторонами про надання
кредиту є чинною, тому повинна
виконуватись згідно діючого
законодавства та умов укладеного
сторонами договору.

За довідкою-розрахунком вбачається, що
відповідачу був наданий кредитний
ліміт на суму 15658,35 грн., а станом на 9
вересня 2014 року у відповідача мається
заборгованості за кредитним договором
від 26 липня 2010 року перед КБ
«Приватбанк» у загальному розмірі 22000,18
грн., з яких заборгованість по кредиту -
15658,35 грн., заборгованість по відсоткам -
4382,05 грн., борг з пені - 435,97 грн., а також
штраф фіксований - 500 грн. та штраф
відсотковий - 1023,81 грн. (а. с. 7-14).

Факт наявності заборгованості у
позичальника у вказаному вище розмірі
підтверджується умовами договору
кредитування від 26 липня 2010 року, за
яким передбачено порядок повернення
кредиту, сплати відсотків за його
використання, комісії, а також
встановлена відповідальність за
порушення умов договору.

Згідно ст. 61 Конституції України ніхто
не може бути двічі притягнений до
юридичної відповідальності одного
виду за одне й те саме правопорушення.

Однак умовами договору від 26 липня 2010
року закріплена подвійна цивільна
відповідальність позичальника одного
виду за одне й те саме правопорушення,
тобто відповідальність позичальника
сплатити за порушення строків платежів
більш ніж на 30 днів штрафів в розмірі 500
грн. та в розмірі 5% від суми боргу.

Суд натомість зауважує, що згідно
положень ст. 549 ЦК України штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання.

На підставі переліченого суд не вбачає
правових підстав для задоволення вимог
банку в частині стягнення з
відповідача фіксованої суми штрафу в
розмірі 500 грн. за кредитним договором,
оскільки поняття фіксованого штрафу,
що закріплене в Умовах надання
споживчого кредиту, не відповідає
поняттю штрафу, закріпленому в нормах
цивільного законодавства, та є
подвійною цивільною відповідальністю
одного виду за одне й те саме
правопорушення.

За ст. 256 ЦК України позовна давність -
це строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна
давність обчислюється за загальними
правилами визначення строків,
встановленими ст. ст. 253-255 ЦК України, за
ст. 253 якого перебіг строку починається
з наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України «Про
захист прав споживачів» (далі за
текстом - Закон) кошти, які надані
кредитодавцем (банком або іншою
фінансовою установою) споживачеві на
придбання продукції є споживчим
кредитом.

Таким чином суд встановив, що договір
кредитування від 26 липня 2010 року,
укладений між сторонами по справі, є
споживчим кредитуванням, що
безпосередньо зазначено у його умовах.

Відповідно до п. 7 ст. 11 Закону
кредитодавцю заборонено вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

В п. 31 Постанови № 5 від 30 березня 2012
року Пленуму Вищого Спеціалізованого
Суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» наголошено,
що за п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» суди мають
виходити з того, що у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Верховним Судом України у справі №
6-116цс13 було надано правовий висновок,
на підставі якого відповідно до ст. 261
ЦК України початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов. Перебіг позовної
давності за вимогами кредитора, які
випливають з порушення боржником умов
договору (графіка погашення кредиту)
про погашення боргу частинами
(щомісячними платежами) починається
стосовно кожної окремої частини, від
дня, коли відбулося це порушення.
Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу. Несплачені до
моменту звернення кредитора до суду
платежі підлягають стягненню у межах
позовної давності по кожному із
платежів.

Таким чином суд робить висновок, що
згідно до кредитного договору від 26
липня 2010 року відповідач повинен був
погашати борг по кредиту, відсоткам,
комісії та іншим платежам щомісячно.

Тому право зі зверненням до суду до
відповідача в представників банку
виникло з моменту ненадходження
чергового платежу від позичальника у
момент, коли відповідач повинен був
здійснити черговий платіж, внаслідок
чого з відповідної дати необхідно
обраховувати початок перебігу
позовної давності за заявленими
позовними вимогами, що стосується
окремо кожної суми платежу, який
повинен був внести відповідач.

Натомість в судовому засіданні було
встановлено відсутність доказів
переривання строку позовної давності
за вказаним спором.

Оскільки представники позивача
звернулись до суду із позовом до
відповідача в вересні 2014 року, то
заявлені вимоги підлягають
задоволенню в межах позовної давності,
яка дорівнює трирічний період, тобто з
вересня 2011 року по момент звернення до
суду із позовом.

Таким чином вимоги банку підлягають
задоволенню частково, тобто в межах
визначеного судом строку позовної
давності окремо щодо кожного чергового
платежу відповідача.

Згідно до наданого представниками
банку розрахунку вбачається, що за
період з вересня 2011 року по вересень 2014
року заборгованість ОСОБА_1 перед
позивачем за кредитним договором від 26
липня 2010 року становить: по наданій
кредитній лінії - 15658,35 грн. (15658,35 - 0 =
15658,35), по відсоткам за користування
кредитом - 4336,69 грн. (4382,05 - 45,36 = 4336,69), по
пені - 435,97 грн. (435,97 - 0 = 435,97),
відсотковому штрафу - 1021,55 грн. (15658,35 +
4336,69 + 435,97) х 0,05 = 1021,55), тому загальна сума
заборгованості в межах строку позовної
давності у відповідача дорівнює - 21452,56
грн. (15658,35 + 4336,69 + 435,97 + 1021,55 = 21452,56).

На підставі переліченого позовні
вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк» підлягають
частковому задоволенню, у межах строку
позовної давності, в розмірі 21452,56 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України на
користь банку з відповідача підлягають
стягненню витрати позивача по сплаті
судового збору в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 224-226
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
суми боргу за кредитним договором -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_1,
зареєстрованої в АДРЕСА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
від 26 липня 2010 року в сумі 21452 (двадцять
одна тисяча чотириста пятдесят дві)
грн. 56 коп.

У задоволенні решти заявлених позовних
вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ
«Приватбанк» витрати по сплаті
судового збору в сумі 243,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто
Орджонікідзевським районним судом
міста Маріуполя Донецької області за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Рішення суду позивачем може бути
оскаржено до Апеляційного суду
Донецької області протягом десяти днів
з дня отримання його копії шляхом
подання апеляційної скарги через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя.

Суддя