УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року м.
Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Закропивного О.В., Лесько А.О.,
Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Войківська сільська рада
Згурівського району Київської області,
про визнання заповіту нікчемним за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
апеляційного суду Київської області
від 6 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з указаним позовом, в якому
просила визнати заповіт ОСОБА_3
нікчемним.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її сестра - ОСОБА_3
З метою прийняття спадщини за законом, 6
серпня 2013 року вона звернулась до
Згурівської районної державної
нотаріальної контори, де їй стало
відомо про існування заповіту від 14
лютого 2013 року, посвідченого
Войківською сільською радою, згідно з
яким ОСОБА_3 заповіла все своє майно
ОСОБА_2 Зазначала, що заповіт є
нікчемним, оскільки його було
посвідчено з грубим порушенням вимог
закону щодо його форми та порядку
посвідчення.

Рішенням Згурівського районного суду
Київської області від 9 грудня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 6 березня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено.

Визнано заповіт, складений 14 лютого 2013
року ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2,
посвідчений секретарем Войківської
сільської ради Згурівського району
Київської області Скрипкою О.А.,
зареєстрований в реєстрі під № 10,
нікчемним.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить рішення
апеляційного суду скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне
застосування судом матеріального чи
порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, виходив із того, що
позивачем обраний не вірний спосіб
захисту прав, оскільки нікчемність
заповіту, складеного з порушенням
вимог щодо його форми і порядку
посвідчення, встановлена законом, а
тому визнання його нікчемним судом не
вимагається.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та задовольняючи
позов, виходив із того, що, в порушення
вимог ст. 1247 ЦК України, в оспореному
заповіті та у реєстрі для реєстрації
нотаріальних дій не вказано фактичне
місце його складання, він не породжує
будь - яких прав та обов'язків, а тому є
нікчемним, оскільки вчинений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення.

Проте повністю з таким висновком
апеляційного суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_3

14 лютого 2013 року ОСОБА_3 заповідала все
своє майно ОСОБА_2

ОСОБА_1 6 серпня 2013 року звернулась до
Згурівської районної державної
нотаріальної контори, де їй стало
відомо про існування заповіту від 14
лютого 2013 року, посвідченого
Войківською сільською радою, згідно з
яким ОСОБА_3 заповіла все своє майно
ОСОБА_2

Відповідно до ст. 1233 ЦК України
заповітом є розпорядження фізичної
особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст. 1244 ЦК України право на
заповіт має фізична особа з повною
цивільною дієздатністю. Право на
заповіт здійснюється особисто.

Як вбачається зі змісту заповіту, він
прочитаний ОСОБА_3 вголос, як такий, що
повністю відповідає волевиявленню
останньої та її дійсним намірам (а.с. 5).

Вимоги щодо порядку посвідчення
заповіту встановлені ст. ст. 1251-1252 ЦК
України.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України
нікчемним є заповіт, складений особою,
яка не мала на це право, а також заповіт,
складений із порушенням вимоги щодо
його форми та посвідчення.

Судом встановлено, що заповіт був
посвідчений 10 лютого 2013 року
секретарем Войківської сільської ради
Згурівського району Київської області
Скрипкою О.А., якій рішенням
Войківської сільської ради від 15
червня 2012 року надано право на вчинення
нотаріальних дій.

Як роз'яснено у п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" від 6
листопада 2009 року № 9 вимога про
встановлення нікчемності правочину
підлягає розгляду в разі наявності
відповідного спору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 52 Закону
України "Про нотаріат" про всі
нотаріальні дії, вчинені нотаріусами
або посадовими особами органів
місцевого самоврядування, робиться
запис у реєстрах для реєстрації
нотаріальних дій після того, як
нотаріус зробить посвідчувальний
напис на документі або підпише
документ, що ним видається.

Кожна нотаріальна дія реєструється під
окремим порядковим номером. Номер, під
яким нотаріальна дія зареєстрована,
зазначається на документі, що
видається нотаріусом, чи в
посвідчувальному написі.

Згідно з ст. 56 зазначеного закону
нотаріуси або посадові особи, які
вчиняють нотаріальні дії, посвідчують
заповіти дієздатних громадян, складені
відповідно до вимог законодавства
України і особисто подані ними
нотаріусу або посадовій особі, яка
вчиняє нотаріальні дії, а також
забезпечують державну реєстрацію
заповітів у Спадковому реєстрі
відповідно до порядку, затвердженого
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету
Міністрів України "Про затвердження
Порядку державної реєстрації
заповітів і спадкових договорів у
Спадковому реєстрі" від 11 травня 2011
року № 491 (далі - Постанова) державній
реєстрації у Спадковому реєстрі
підлягають заповіти і спадкові
договори, посвідчені нотаріусами,
консульськими установами України,
посадовими та службовими особами, що
зазначені в статтях 1251 і 1252 Цивільного
кодексу України, ст. 37 та ч. 1 ст. 40 Закону
України "Про нотаріат", а також зміни до
них, скасування заповітів та
розірвання спадкових договорів

У п. 14 цієї Постанови зазначено, що
реєстратор здійснює державну
реєстрацію посвідчених заповітів і
спадкових договорів, а також змін до
них, скасування заповітів та
розірвання спадкових договорів у
Спадковому реєстрі у день вчинення
відповідної нотаріальної дії.

Наказом Міністерства юстиції України
від 11 листопада 2011 року № 3306/5
затверджено Порядок вчинення
нотаріальних дій посадовими особами
органів місцевого самоврядування (далі
- Порядок) та визнано таким, що втратив
чинність, наказ Міністерства юстиції
України від 25 серпня 1994 року № 22/5 "Про
затвердження Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій посадовими
особами виконавчих комітетів
сільських, селищних, міських Рад
народних депутатів України",
зареєстрований у Міністерстві юстиції
України 26 жовтня 1994 року за № 256/466.

За змістом ст. 1251 ЦК України, якщо у
населеному пункті немає нотаріуса,
заповіт, крім секретного, може бути
посвідчений уповноваженою на це
посадовою особою відповідного органу
місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 13-1 Закону України "Про
нотаріат" нотаріальний округ -
територіальна одиниця, в межах якої
нотаріус здійснює нотаріальну
діяльність і в межах якого знаходиться
державна нотаріальна контора, в якій
працює державний нотаріус, або робоче
місце (контора) приватного нотаріуса.

Відповідно до п. п. 1.1-1.3 Порядку перелік
нотаріальних дій, що вчиняються
посадовими особами органів місцевого
самоврядування, визначено статтею 37
Закону України "Про нотаріат".

Нотаріальні дії вчиняють посадові
особи, на яких за рішенням відповідного
органу місцевого самоврядування
покладено вчинення цих дій. Відповідно
до статті Закону України "Про нотаріат"
посадові особи органів місцевого
самоврядування, які вчиняють
нотаріальні дії, у своїй діяльності
керуються законами України,
постановами Верховної Ради України,
указами і розпорядженнями Президента
України, постановами і розпорядженнями
Кабінету Міністрів України, а на
території Автономної Республіки Крим,
крім того, - законодавством Автономної
Республіки Крим, наказами Міністра
юстиції України, нормативними актами
обласних, Київської та
Севастопольської міських державних
адміністрацій.

Пунктом 2.1. Порядку визначено, що
нотаріальні дії вчиняються в
приміщенні органу місцевого
самоврядування. В окремих випадках,
коли громадянин не може з'явитися в
зазначене приміщення, нотаріальні дії
можуть бути вчинені поза вказаним
приміщенням.

Якщо нотаріальна дія вчиняється поза
приміщенням органу місцевого
самоврядування, то в посвідчувальному
написі на документі і в реєстрі для
реєстрації нотаріальних дій
записується місце вчинення
нотаріальної дії із зазначенням
адреси, а також причини, з якої
нотаріальна дія вчиняється поза
приміщенням органу місцевого
самоврядування.

З матеріалів справи убачається, що
оспорюваний заповіт складений у
письмовій формі та посвідчений
повноважною на те особою Скрипкою О.А. -
секретарем Войківської сільської ради
Згурівського району Київської області
з зазначенням місця вчинення
нотаріальної дії - с. Войково
Згурівського району Київської області,
тобто в межах нотаріального округу, та
часу.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції, дійшов
правильного висновку про те, що позивач
правильно обрала спосіб захисту, однак
не врахував, що посвідчення заповіту
було вчинено в межах нотаріального
округу, не у повній мірі визначився з
тим, чи є підстави за таких обставин
вважати заповіт нікчемним та чи є
підстави для визнання його нікчемним у
відповідності до ст. 1257 ЦК України, а
також не з'ясував у повному обсязі
волевиявлення заповідача при
складанні заповіту.

Таким чином, апеляційний суд,
переглядаючи справу, неповно встановив
фактичні обставини справи, не
визначився із характером
правовідносин сторін та правовою
нормою, яка підлягає до застосування
при їх вирішенні, тобто ухвалив рішення
з порушенням норм ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК
України, а тому рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції з
підстав, передбачених ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338, 343-345 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 6 березня 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко