Апеляційний суд міста Севастополя
Справа №22ц-797/111/2014р.
першій інстанції Лугвіщик А.М.
Доповідач апеляційної
інстанції Клочко В.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Севастополя у
складі:

головуючого судді - Клочка В.П.,

суддів - Козуб О.В., Колбіної
Т.П.,

при секретарі: - Сидорук М.А.,

за участю - позивача ОСОБА_4,
представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6,
представника відповідача ОСОБА_7 -
ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Севастополі апеляційну
скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на
рішення Гагарінського районного суду
м. Севастополя від 07 жовтня 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до Севастопольської міської
державної адміністрації, ОСОБА_7,
ОСОБА_9 про визнання недійсним
охоронного свідоцтва,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року позивачі звернулися до
суду з позовом про визнання недійсним
охоронного свідоцтва (броні) №2597 від
29.09.2009 року, виданого Севастопольської
міською державною адміністрацією
відповідачам на квартиру АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у
1980 році ОСОБА_7 виїхала на роботу в
район Крайньої Півночі м. Заозерськ
Мурманської області.

На період служби її чоловіка було
видано охоронне свідоцтво від 21.08.1980
року. 29.09.2009 року строком по 29.09.2014 року
було видано повторне охоронне
свідоцтво, куди було включено і сина
ОСОБА_7 - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивачі
вважають, що бронь не відповідає
вимогам діючого законодавства і
охоронне свідоцтво підлягає визнанню
недійсним відповідно до п.10 постанови
РМ УРСР №342 «Про затвердження правил
бронювання житлових приміщень в УРСР»
від 09.09.1985 року, ст.77 ЖК України.
Позивачі вказують на ті обставини, що
відповідачі є громадянами РФ, постійно
проживають у Мурманській області у
м.Заозерськ та працюють на території РФ
за трудовими договорами, що укладені на
невизначений строк. Крім того позивачі
вказують, що ОСОБА_9 ніколи не проживав
у м.Севастополі у спірній квартирі.

Рішенням Гагарінського районного суду
м.Севастополя від 07 жовтня 2013 року
позов було задоволено. Визнано
недійсним охоронне свідоцтво(бронь)
№2597 від 29.09.2009 року, видане
Севастопольською міською державною
адміністрацією ОСОБА_7, ОСОБА_9 на
квартиру АДРЕСА_1

Не погодившись з рішенням суду
представник відповідача ОСОБА_7 -
ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій
ставить питання про скасування рішення
Гагарінського районного суду м.
Севастополя від 07 жовтня 2013 року з
підстав незаконності та
необґрунтованості.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді, заслухавши осіб, що з'явилися у
судове засідання, дослідивши матеріали
справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
21.08.1980 ОСОБА_7, у зв`язку з від`їздом у
район Крайньої Півночі на період
служби її чоловіка , було видано
охоронне свідоцтво №2597 на квартиру
АДРЕСА_1

29 вересня 2009 року, у зв`язку зі спливом
строку дії зазначеного охоронного
свідоцтва, Севастопольською міською
державною адміністрацією було видано
повторне охоронне свідоцтво (бронь) №
2597 на ім`я ОСОБА_7, ОСОБА_9 на квартиру
АДРЕСА_1 Строк дії свідоцтва до 29.09.2014
року.

Судом встановлено, що відповідачка
ОСОБА_7 народилася та постійно
проживала на території України до
виїзду на роботу у район Крайньої
Півночі.

Судом першої інстанції було вірно
застосовано до спірних правовідносин
положення Житлового Кодекса, Правила
бронювання житлових приміщень,
затверджені Постановою Верховної Ради
Міністрів УРСР від 9 вересня 1985 року за
№342, розпорядження Кабінету міністрів
України «Про бронювання та придбання
жилих приміщень для осіб, які мають
право на громадянство України» від 24
січня 1997 року за №44-р.

Відповідно до ст.73 ЖК жилі
приміщення, що їх займають наймачі та
члени їх сімей, бронюються при
направлені на роботу за кордон - на
весь час перебування за кордоном, при
виїзді на роботу в райони Крайньої
Півночі і в прирівняні до них
місцевості - на весь час дії трудового
договору, а у випадках, передбачених
законодавством Союзу РСР, - на весь час
перебування в районах Крайньої Півночі
і в прирівняних до них місцевостях.

Відповідно до п.10 Правил бронювання
житлових приміщень, затверджених
Постановою Верховної Ради Міністрів
УРСР від 9 вересня 1985 року за №342
Охоронне свідоцтво (броня) втрачає
чинність по закінченні строку, на який
його було видано, при вибутті
громадянина на постійне проживання до
іншого населеного пункту або в інше
жиле приміщення в тому ж населеному
пункті, а також у випадках, коли воно
судом анульоване достроково чи визнане
недійсним.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
належного встановлення того факту, що
відповідачі постійно проживають і
працюють на території Російської
Федерації.

Відповідно до наданих трудових
договорів від 19.07.2004 року з ОСОБА_7 (а.с.
78) та від 02.12.2008 року з ОСОБА_9І.(а.с.82)
вбачається, що трудові договори
укладені на невизначений строк.

З наданих копій паспортів
громадянина Російської Федерації
вбачається,що відповідачі набули
громадянств о РФ, та зареєстровані за
адресою АДРЕСА_2, ОСОБА_7 - з 24 лютого 1984
року, ОСОБА_9 - з 17 травня 1999 року.

З паспорту на житло вбачається, що
квартира АДРЕСА_3 відноситься до
муніципального житлового фонду(а.с.114).
Відповідно до договору соціального
найму житлового приміщення в будинках
муніципального житлового фонду
м.Заозерська Мурманської області від
01.04.1997 року (а.с. 112), укладеного між
Муніципальним ВП ЖКГ та ОСОБА_7,
вказане житло було передано у
володіння та користування наймачу та
членам її сім`ї для постійного
проживання на підставі ордеру від
01.04.1997 року.

Крім того, судом першої інстанції
з`ясовувалося питання щодо наміру
повернення відповідачів для
проживання у м.Севастополі, з пояснень
вбачається, що чіткої позиції
відповідачка не має, вказує, що не знає
скільки буде працювати та зазначає, що
побут на території РФ вже налагоджений.

На думку колегії суддів, зазначені
обставини у сукупності підтверджують
той факт, що відповідачі вибули на
постійне проживання до іншого
населеного пункту. 01.04.1997 року - день
отримання ордеру на постійне житло, є
днем вибуття відповідачів на постійне
місце проживання до м. Заозерська РФ.

Також колегія суддів погоджується з
висновками суду відносно відповідача
ОСОБА_9. Враховуючи, що відповідач
ОСОБА_9 народився у ІНФОРМАЦІЯ_1 році у
м. Мурманськ-150, ніколи не проживав у
м.Севастополі за спірною адресою та
взагалі на території України, тому у
нього відсутнє право на житлову площу у
м.Севастополі і бронювання житлового
приміщення за ним є безпідставним.

До суду не було надано належних
доказів, що спростовують встановлені
судом першої інстанції обставини.

Відповідно до ч.1,4 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги також
висновків суду не спростовують та не
дають підстав для висновку про
порушення або неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, яке призвело б
до неправильного вирішення справи.

За таких обставин слід визнати, що суд
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому, відповідно до вимог ч.1 ст. 308 ЦПК
України, апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду - залишенню
без змін.

Керуючись викладеним, ст.ст.
303,304,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7
- ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Гагарінського районного суду
м. Севастополя від 07 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
В.П. Клочко

Судді:
Т.П. Колбіна

О.В.
Козуб