Справа №
Провадження № 2/477/227/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року Жовтневий районний
суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі - Федоровській Л.А.,

за участю:

позивачки - ОСОБА_1,

представника позивачки - ОСОБА_2,

представника відповідача ТОВ
«Тарі-Груп» - Репешко В.В.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Тарі-Груп» про стягнення середнього
заробітку за час затримки виплати
заробітної плати та стягнення
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

17 грудня 2013 року позивачка
звернулася до суду із цим позовом,
уточнивши який, остаточно просить
стягнути з відповідача ТОВ «Тарі-Груп»
середній заробіток за час затримки
виплати заробітної плати в сумі 7077,41
грн. та моральну шкоду в розмірі 25000 грн.

В обґрунтування цих вимог
вказувала, що 14 травня 2013 року фактично
приступила до роботи продавця у ТОВ
«Тарі-Груп», розраховуючи на наступне
працевлаштування як то було обіцяно
відповідачем. Однак за період роботи з
14.05.2013 року по 30.06.2013 року їй не було
виплачено заробітної плати, у зв'язку з
чим 30.06.2013 року вона написала заяву про
звільнення. Впродовж трьох місяців з
дня звільнення вона намагалася
самостійно добитися розрахунку із нею,
однак заборгованість із заробітної
плати їй виплачена була після її
численних звернень до прокуратури та
інспекції праці лише в грудні 2013 року у
розмірі 572 грн., хоча розмір її
заробітної плати за травень 2013 року
складає 845 грн. та за червень 2013 року в
сумі 1147 грн. Такими діями відповідача
їй була завдана моральна шкода, що
полягала в додаткових зусиллях
організації її образу життя, сплати
комунальних платежів, необхідністю
пошуку захисту її прав, у зв'язку з чим
просила стягнути на її користь
моральну шкоду в сумі 25 000 грн.

Позивачка ОСОБА_1 та її
представник в судовому засіданні
заявлені позовні вимоги підтримали та
пояснили про вищевикладене.

Представник відповідача Репешко
В.В. проти задоволення позову
заперечував, посилаючись на те, що
виплата заробітної плати не була
проведена вчасно з вини позивачки, яка
не повідомила вірної адреси місця її
проживання та через це відповідач був
позбавлений можливості викликати її
для одержання сум, належних їй при
звільненні. Крім того, вказував на
завдані діями ОСОБА_1 відповідачу
матеріальної шкоди з недостачею товару
за час її роботи.

Вислухавши пояснення позивачки
та представників, дослідивши письмові
докази по справі в межах заявлених
позовних вимог, судом встановлено, що
згідно листа Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Миколаєві від 02.12.2013 року, слідує, що на
підставі наданих ТОВ «Тарі-Груп»
документів позивачці була нарахована
цим товариством заробітна плата за
травень в розмірі 845, 16 грн. та за
червень 2013 року в розмірі 1147 грн. За
заробітною платою ОСОБА_1 начебто не
з'являлася, в зв'язку з чим
підприємством було надіслано лист на
її адресу, що повернувся у зв'язку з
непроживанням адресата (а.с. 9).

Пояснення ОСОБА_1 про розмір
виплаченої їй заробітної плати
підтверджується розпискою головного
бухгалтера ТОВ «Тарі-Груп» Дога О.В. про
виплату 9 грудня 2013 року позивачці
заробітної плати в сумі 572 грн. 64 коп.
(а.с. 10).

За даними наказів № 0/К-000036 від
14.05.2013 року та 0/К-000070 від 30.06.2013 року,
ОСОБА_1 була прийнята продавцем до ТОВ
«Тарі-Груп» 14.05.2013 року та звільнена за
ст. 38 КЗпП України 30.06.2013 року.

Згідно платіжно-розрахункових
відомостей ОСОБА_1 нарахована
заробітна плата за травень та червень
2013 року, що частково виплачена в грудні
2013 року в сумі 572 грн. 64 коп., та за
даними видаткового касового ордеру
залишок суми за травень 2013 року в сумі
273, 16 грн. та борг за червень 2013 року
виплачені лише 14 січня 2014 року вже
після звернення позивачки до суду із
цим позовом (а.с. 29-31).

За вимогами ст.116 КЗпП України, при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Відповідно до положень ст.117 КЗпП,
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п.20 та п.21 Постанови
Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року «Про
практику застосування законодавства
про оплату праці», у разі стягнення сум
відповідно до ст.117 КЗпП, сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності з
виплати середнього заробітку у разі
затримки виплати належних
працівникові при звільненні сум. При
визначенні середньої заробітної плати
заробітку слід виходити з вимог
Порядку обчислення середнього
заробітної плати, затвердженого
постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100.

За вимогами цього Порядку (абз. 3-й
п. 2), працівникам, які пропрацювали на
підприємстві, в установі, організації
менше двох календарних місяців,
середня заробітна плата обчислюється
виходячи з виплат за фактично
відпрацьований час.

Усі виплати включаються в розрахунок
середньої заробітної плати у тому
розмірі, в якому вони нараховані, без
виключення сум відрахування на
податки, стягнення аліментів тощо за
винятком відрахувань із заробітної
плати осіб, засуджених за вироком суду
до виправних робіт без позбавлення
волі (п. 3).

Як встановлено в ході розгляду
справи позивачка пропрацювала в ТОВ
«Тарі -Груп» з 14 травня 2013 року по 30
червня 2013 року, проте заробітна плата
їй була виплачена за відпрацьований
період частково 9 грудня 2013 року в сумі
572 грн. 64 коп., та залишок
заборгованості в повному обсязі
виплачено 14 січня 2014 року, вже після
звернення ОСОБА_1 до суду із цим
позовом.

За такого суд дійшов висновку про
належне право ОСОБА_1 на стягнення
середнього заробітку за час затримки
виплати їй належних при звільненні сум.

Розмір середнього заробітку
ОСОБА_1 обчислюється виходячи з виплат
за фактично відпрацьований час, так у
ТОВ «Тарі-Груп» вона відпрацювала
менше 2-х місяців.

Згідно даних відповідача,
загальний розмір виплат ОСОБА_1
становить 1992, 16 грн., отже за фактично
відпрацьовані 38 днів, розмір її
середньоденного заробітку становить
52,43 грн.

Відповідно до Розділу IV,
вищевказаного Порядку - Нарахування
виплат, що обчислюються із середньої
заробітної плати, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин.

За такого, розмір середнього
заробітку ОСОБА_1 за час затримки їй
виплати заборгованості із заробітної
плати (тобто по 14 січня 2014 року),
становить 7077,41 грн. (52,43 грн. Х на
кількість робочих днів за період з
01.07.2013 року по 14.01.2014 року).

Пояснення представника
відповідача про те, що затримка з
виплати заробітної плати сталася не з
вини підприємства, а вини працівника,
не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні та щодо цього не
було надано будь-яких доказів, тоді як
ст.ст. 10, 61 ЦПК України вказують, що на
сторону покладається надання доказів
на підтвердження її доводів чи
заперечень.

Більш того, звернення ОСОБА_1 до
органів прокуратури та інспекції праці
за захистом своїх трудових прав, а
також проведення з позивачкою
розрахунку частково в грудні 2013 року,
свідчать про умисне ухилення
відповідача від свого обов'язку по
проведенню розрахунку належних ОСОБА_1
при звільненні сум.

Щодо заперечення відповідача
проти позову з посиланням на недостачу
товару та у зв'язку з цим завдані
підприємству збитки діями позивачки,
то вказане не є предметом судового
розгляду, і може бути вирішено за
окремим позовом відповідача до
працівника з наданням відповідних
доказів.

Відносно вимог ОСОБА_1 про
стягнення з відповідача моральної
шкоди, то суд дійшов висновку, що
стягнення з відповідача середнього
заробітку за час затримки виплати їй
заробітної плати є достатньою
компенсацією її моральних страждань.

Більш того, враховуючи нетривалий
термін трудових відносин позивачки із
відповідачем (менше двох місяців), суд
вважає, що розірвання трудових
відносин та затримка виплати
заробітної плати в розмірі 1992 грн. не
могли суттєво вплинути на образ життя
позивачки та докладання нею додаткових
зусиль з організації свого життя.

За такого, суд вважає необхідним у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про
стягнення з ТОВ «Тарі-Груп» моральної
шкоди відмовити.

Згідно з ст.88 ЦПК України, Закону
України «Про судовий збір», з
відповідача підлягає стягненню на
користь держави сума судового збору за
розгляд справи в суді в розмірі 243 грн. 60
коп.

Керуючись ст.ст.212-215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Тарі-Груп» на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час затримки виплати заробітної плати
в сумі 7 077 (сім тисяч сімдесят сім) грн. 41
коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
щодо стягнення з товариства з
обмеженою відповідальністю
«Тарі-Груп» на її користь моральної
шкоди - відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Тарі-Груп» на
користь держави судовий збір по справі
в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області через Жовтневий районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
Л.М.Семенова