Провадження № 2-6999/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 грудня 2014 року Солом'янський
районний суд м. Києва
в складі головуючого судді - Букіної
при секретарі - Назарчук
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Індіго» до ОСОБА_1 про відшкодування
шкоди, завданої дорожньо-транспортною
24.10.2014 року позивач звернувся до суду з
позовом та просив стягнути з
відповідача суму страхового
відшкодування в порядку регресу в
розмірі 24 892,01 грн. та судовий збір в
Свої вимоги мотивує тим, що 07.06.2011 року
між ТДВ «СК «Індіго» (страховик) та
ОСОБА_2 (страхувальник) було укладено
договір добровільного страхування
якого позивач прийняв на себе
зобов'язання відшкодувати збитки, що
може зазнати страхувальник у
результаті пошкодження, знищення або
втрати транспортного засобу "Toyota" д. н.
Зазначає, що 23.10.2011 року в м. Києві на
вул. О. Гончара сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
застрахованого в ТДВ «СК «Індіго»
автомобіля "Toyota" д. н. НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Volvo»
д. н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1
Посилається, що Постановою
Шевченківського районного суду м.
Києва від 29.11.2011 року ОСОБА_1 було
визнано винною у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого КУпАП та притягнуто до
відповідальності у вигляді штрафу в
25.10.2011 року ОСОБА_2 звернувся до
позивача із заявою про настання
страхового випадку та виплату
страхового відшкодуванні та надав всі
необхідні документи, у зв'язку з чим ТДВ
«СК «Індіго» на підставі Страхового
Рахунку-фактури № АКК-003200 від 15.11.2011
року та розрахунку суми страхового
відшкодування перерахувало на рахунок,
визначений страхувальником, страхове
відшкодування у розмірі 24 892,01 грн.
Посилається, що згідно Полісу № 5761246
від 05.11.2010 року, відповідно до якого
було застраховано автомобіль «Volvo» д. н.
НОМЕР_2, особою, яка застрахувала свою
відповідальність є ОСОБА_3, а даний
поліс відноситься до третього типу
договорів, тобто передбачає
страхування цивільно-правової
відповідальності особи, визначеної в
договорі страхування.
Враховуючи вищевикладене, позивач
просив позов задовольнити та стягнути
з відповідача, як з винної особи, суму
страхового відшкодування, оскільки у
позивача виникло право вимоги до
відповідача про відшкодування
завданої шкоди в порядку регресу.
Представник позивача в судове
засідання не з'явився, подав до суду
заяву, зі змісту якої вбачається, що
представник позивача позов підтримує у
повному обсязі, проти ухвалення
заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не
з'явилася, хоча належним чином
повідомлявся про дату, час та місце
судового засідання, про причини неявки
суд не повідомила.
Представник третьої особи подав до
суду клопотання про слухання справи у
їх відсутності. В своїй заяві також
повідомив про наявність Полісу ВЕ
№5671246 діючий станом на 23.10.2011 року, що
офіційно внесено до МТСБУ. Згідно
витягу, даний Поліс мав саме Третій тип
Згідно ст. 224 Цивільного Процесуального
Кодексу України у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомленні
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Дослідивши та оцінивши матеріали
справи, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ст. 20 Закону України
"Про страхування", при настанні
страхового випадку страховик
зобов'язаний здійснити виплату
страхового відшкодування, розмір якого
визначається умовами договору.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про
страхування", страхове відшкодування -
це страхова виплата, яка здійснюється
страховиком у межах страхової суми за
договором майнового страхування при
настанні страхового випадку.

Відповідно з ст. 4 Закону України "Про
страхування" страхування
транспортного засобу належить до
майнового страхування.

Відповідно ст. 27 Закону України "Про
страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно положень ст. 1187 ЦК України шкода
спричинена джерелом підвищеної
небезпеки відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. При цьому, особа,
яка здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Судом встановлено, що 07.06.2011 року між
ТДВ «СК «Індіго» та ОСОБА_2 було
укладено договір добровільного
страхування наземного транспорту №
206-01309-11, згідно якого позивач прийняв на
себе зобов'язання відшкодувати збитки,
що може зазнати страхувальник у
результаті пошкодження, знищення або
втрати транспортного засобу "Toyota" д.н.з.
НОМЕР_1 (а.с.4-6).

23.10.2011 року в м. Києві на вул. О. Гончара
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю застрахованого в ТДВ «СК
«Індіго» автомобіля "Toyota" д.н. НОМЕР_1,
під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля
«Volvo» д.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1,
внаслідок чого автомобіль "Toyota" отримав
механічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Києва від 29.11.2011 року, ОСОБА_1
визнано винною у ДТП, що сталась 23.10.2011
року за ст. 124 КУпАП та накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 340,00 гривень. Дана
постанова набрала законної сили (а.с.14).

Згідно з постановою Шевченківського
районного суду м. Києва від 29.11.2011 року
вищевказана дорожньо-транспортна
пригода відбулась внаслідок порушення
водієм - ОСОБА_1 п. 13.3 Правил дорожнього
руху, затверджених постановою Кабінету
Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001
року.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України за №14 від 18.12.2009 року "Про
судове рішення" (з наступними змінами)
передбачено, що відповідно до принципу
безпосередності судового розгляду
рішення може бути обґрунтоване лише
тими доказами, які одержані у
визначеному законом порядку і
перевірені в тому судовому засіданні, в
якому постановлюється рішення.

Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказується
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини, а отже,
виходячи з даних правил, постанова суду
у справі про адміністративне
правопорушення, якою встановлена вина
притягнутої до адміністративної
відповідальності особи, є обов'язковою
для суду, що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено постанову, з
питань щодо того, чи мали місце ці дії
та чи вчинені вони цією особою.

Отже, виходячи із вищенаведеного, суд
вважає, що вина відповідача ОСОБА_1 в
тому, що вона спричинила ДТП, що сталася
23 жовтня 2011 року, доведена.

25.10.2011 року ОСОБА_2 звернувся до
позивача із заявою про настання
страхового випадку та виплату
страхового відшкодування (а.с.7-8).

Судом встановлено, що ТДВ «СК «Індіго»
на виконання умов договору
страхування, на підставі Страхового
акту № 15323/206 від 19.01.2012 року,
рахунку-фактури № АКК-003200 від 15.11.2011
року та розрахунку суми страхового
відшкодування перерахувало на рахунок,
визначений ОСОБА_2, страхове
відшкодування у розмірі 24 892,01 грн.
(а.с.9-13).

Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа,
яка відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27
Закону України "Про страхування", до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Судом встановлено, що автомобіль «Volvo»
д.н. НОМЕР_2 був застрахований згідно
полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності №
5761246 від 05.11.2010 року, тип Договору третій
(а.с.16,38).

Третій тип договору відповідно до п.3
ст. 15 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» (у редакції на
момент укладення полісу) передбачає
страхування цивільно-правової
відповідальності особи, визначеної в
договорі страхування, або однієї з
осіб, зазначених у договорі.

Відповідно до п. 4. Полісу особою, яка
застрахувала свою цивільно-правову
відповідальність є ОСОБА_3, а не ОСОБА_1,
тобто відповідач по справі.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що ПрАТ «АСК «Інго Україна» не
відповідає за зобов'язаннями ОСОБА_1,
оскільки остання не зазначена у
вказаному договорі страхування, як
особа цивільно-правова
відповідальність якої застрахована в
ПрАТ "АСК "ІНГО Україна", суд приходить
до висновку про обґрунтованість вимог
позивача та стягнення з відповідача на
користь позивача в порядку регресу 24
892,01 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню витрати по сплаті
судового збору в сумі 248,92 грн.

На підставі викладеного, керуючись
Законом України "Про страхування",
Законом України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", ст.ст. 993, 1187,1191 ЦК
України, ст.ст. 3, 4, 10-11, 57-61, 88, 169, 212-215, 218,
224-233 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Індіго» до ОСОБА_1 про відшкодування
шкоди, завданої дорожньо-транспортною
пригодою - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Індіго» в порядку регресу суму
страхового відшкодування в розмірі 24
892,01 грн., судовий збір у розмірі 248,92 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення.

Суддя: