АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________
Справа №623/1536/13.
Головуючий 1 інст.: - Бутенко В.М.
Провадження: №22-ц/790/1074/14.
Суддя-доповідач: - Кокоша В.В.
Категорія: відшкодування шкоди.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2014 року. Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - судді: -
Кокоші В.В.,

суддів: - Бобровського В.В.,
Шевченко Н.Ф.,

при секретарі: - Гелашвілі
Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 25 грудня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_7,
ОСОБА_8 до ОСОБА_6 - про відшкодування
майнової та моральної шкоди, заданої
внаслідок злочину,

в с т
а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_7, ОСОБА_8
звернулися в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог
зазначали, що 28 лютого 2011 року з вини
відповідача ОСОБА_6, який керуючи
мікроавтобусом в м. Ізюм Харківської
області грубо порушив пункти 1.5, 12.3
Правил дорожнього руху України,
сталася ДТП, в результаті якої був
смертельно травмований їх малолітній
син ОСОБА_9.

Постановою Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області від 5 січня 2012 року ОСОБА_10
звільнено від кримінальної
відповідальності за скоєння злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у
зв'язку з актом амністії.

При похованні сина вони витратили на
ритуальні послуги і обряди 3 193 грн.,
поминальні обіди і продукти 7 805 грн. 19
коп., встановлення меморіального
пам'ятника на могилу сина 28 350 грн., а
всього 39 348 грн. 19 коп.

Крім того, неправомірними діями
відповідача їм завдано моральної
шкоди, яка полягає у непоправимому
горі, яке визвано смертю їх сина,
безповоротній втраті самої рідної та
найдорожчої людини, у фізичних та
моральних стражданнях від злочинних
дій відповідача, оскільки з цієї
жахливої трагедії їх стан здоров'я
різко погіршився, вони змушені стати на
диспансерний облік до лікаря
терапевта, періодично лікуватися.

Посилаючись на вказані обставини та
ст. ст. 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 просили суд стягнути з ОСОБА_6 на
їх користь майнову шкоду у сумі 39 348 грн.
19 коп., моральну шкоду у сумі 200 000 грн.

Відповідач ОСОБА_6 позов визнав
частково.

При цьому посилався на те, що на
відшкодування майнової шкоди він
добровільно сплатив позивачам
еквівалент 2 000 доларів США та 4000 грн.

Рішення Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 25 грудня
2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7,
ОСОБА_8 на відшкодування майнової
шкоди 23 362 грн. 19 коп., маральної (
немайнової ) шкоди 200 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь
держави судовий збір у сумі 233 грн. 62
коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
постановити нове рішення по суті
справи.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України, в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
визнає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
виходи з того, що діями відповідача, з
вини якого сталася ДТП в результаті
якого загинула малолітня дитина,
позивачам завдано майнової шкоди у
сумі 23 362 грн. 19 коп. та маральної (
немайнової ) шкоди у сумі 200 000 грн.

Проте погодитися повністю з таким
висновком суду не можна, оскільки
розмір майнової шкоди визначений
судом з порушенням норм матеріального
і процесуального права.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України
джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо - і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

З матеріалів справи вбачається, що
28 лютого 2011 року з вини ОСОБА_6, який
керуючи мікроавтобусом «FIAT - IVEKO»,
транзитний номер НОМЕР_1 в м. Ізюм
Харківської області грубо порушив
пункти 1.5, 12.3 Правил дорожнього руху
України, сталася ДТП, в результаті якої
був смертельно травмований малолітній
син позивачів ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с.
11-13).

Постановою Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області від 5 січня 2012 року ОСОБА_10
звільнено від кримінальної
відповідальності за вчинення злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у
зв'язку із застосуванням Закону
України «Про амністію», а провадження у
кримінальній справі закрито з підстав,
передбачених ст. 6 п. 4 КПК України (а. с.
14-16).

Відповідно до ст. 1201 ЦК України
особа, яка завдала шкоди смертю
потерпілого, зобов'язана відшкодувати
особі, яка зробила необхідні витрати на
поховання та на спорудження
надгробного пам'ятника, ці витрати.

При визначені розміру майнової
шкоди, суд виходив з того, що на
організацію поховання сина, двох
поминальних обідів, придбання
продуктів харчування, алкогольних
напоїв позивачі витратили 3 193 грн. та 7
805 грн. 19 коп. відповідно (а. с. 22, 24-28).

На виготовлення пам'ятника для
могили сина позивачі витратили 28 350 грн.
(а. с. 21, 23).

Загальна сума витрат позивачів на
поховання сина, поминальні обіди та
виготовлення меморіального
гранітного комплексу склала 39 348 грн. 19
коп.

Вказана сума витрат частково
відшкодована відповідачем позивачці
ОСОБА_8 11 лютого 2012 року шляхом передачі
2 000 доларів США, що є еквівалентом 15 986
грн.

Загальна сума витрат, яка підлягала
стягненню з ОСОБА_6 на користь
позивачів на поховання сина,
встановлення пам'ятника на цвинтарі, з
урахуванням добровільно виплачених
відповідачем 2000 доларів США, становила
23 362 грн. 19 коп.

Статтею 2 Закону України «Про
поховання та похоронну справу»
визначено, що поховання померлого -
комплекс заходів та обрядових дій, які
здійснюються з моменту смерті людини
до поміщення труни з тілом або урни з
прахом у могилу або колумбарну нішу,
облаштування та утримання місця
поховання відповідно до звичаїв та
традицій, що не суперечать
законодавству.

Під комплексом заходів та
обрядових дій розуміється, зокрема,
організація поховання померлого і
проведення у зв'язку з цим ритуальних
послуг відповідно до місцевих умов.

Cтягуючи з відповідача на користь
позивачів витрати на поминальні обіди,
придбання продуктів харчування,
алкогольних напоїв у сумі 7 805 грн. 19
коп., суд першої інстанції помилково
дійшов висновку, що поминальні обіди,
які відбувалися після поховання
померлого, відносяться до витрат,
пов'язаних з похованням померлого.

Зазначені витрати понесені
позивача після поховання сина та не
відносяться до витрат на поховання
померлого.

Із пояснень ОСОБА_7, ОСОБА_8, наданих в
судовому засіданні апеляційної
інстанції вбачається, що 11 лютого 2012
року ОСОБА_6 передав їм в рахунок
відшкодування майнової шкоди 2 000
доларів США, а в подальшому додатково
виплатив їм 4 000 грн.

Станом на 11 лютого 2012 року
еквівалент 2 000 доларів США складав за
офіційним курсом Національного банку
України 15 979 грн. 80 коп. (при офіційному
курсі НБУ - 1 долар США = 7, 9899 грн.) (а. с.65).

Таким чином, розмір майнової шкоди,
який підлягав стягненню з ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_7, ОСОБА_8 ставив 11 563 грн. 20
коп. (3 193 грн. + 28 350 грн. = 31 543 - 15 979 грн. 80
коп. - 4 000 грн., де 3 193 грн. - витрати на
поховання; 28 350 грн. - витрати на
виготовлення пам'ятника; 15 979 грн. 80 коп.
і 4 000 - добровільно сплачені виплати).

За таких обставин, колегія суддів
визнає, що розмір майнової шкоди,
стягнутої з відповідача на корить
позивачів підлягає зменшенню з 23 362
грн. 19 коп. до 11 563 грн. 20 коп.

За змістом ст. 1167 ЦК України, якщо
моральної шкоди завдано каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки, така моральна
шкода відшкодовується незалежно від
вини органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим,
органу місцевого самоврядування,
фізичної або юридичної особи, яка її
завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України
моральна шкода, завдана смертю
фізичної особи, відшкодовується її
чоловікові (дружині), батькам
(усиновлювачам), дітям (усиновленим), а
також особам, які проживали з нею
однією сім'єю.

Встановивши, що смерть сина
позивачів настала внаслідок дії
джерела підвищеної, яким керував
відповідач, суд обґрунтовано дійшов
висновку про стягнення з ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_7 ОСОБА_8 моральної шкоди,
завданої смертю їх дитини.

При визначенні розміру моральної
шкоди, суд першої інстанції виходив із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6
про те, що при визначенні розміру
моральної шкоди суд не врахував, що він
не працює, має на утриманні двох
неповнолітніх дітей, хвору матір, не
можуть бути прийняті до уваги колегією
суддів.

Відповідач не позбавлений
можливості працевлаштуватися на
роботу, працювати, отримувати
заробіток та сплачувати позивачам
кошти на відшкодування моральної
шкоди.

Частиною 3 ст. 88 ЦПК України
передбачено, що якщо позивача, на
користь якого ухвалено рішення,
звільнено від сплати судового збору,
він стягується з відповідача в дохід
держави пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Відповідно до роз'яснень,
викладених в абзаці 1 п. 12 постанови
Пленуму Верховного Cуду України №2 від
12 червня 2009 року «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції», визначаючи
розмір судового збору, суди повинні
мати на увазі, що заяви, в яких
порушується питання про одночасне
вирішення майнового і немайнового
спорів, оплачуються судовим збором за
ставками, встановленими для позовів
майнового характеру, і ставками для
вимог немайнового характеру.

Згідно з підпунктами 1, 2 пункту 1
ст. 4 Закону України «Про судовий збір»
ставка судового збору за подання до
суду позову майнового характеру
становить 1 відсоток ціни позову, але не
менше 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати ( тобто 229 грн. 40 коп.)
та не більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати (тобто 3 441 грн.); за
подання до суду позову немайнового
характеру ставка судового збору
становить 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати ( тобто 229 грн. 40 коп.)

Cтягуючи з ОСОБА_6 на користь держави
судовий збір у сумі 233 грн. 62 коп., суд
вказані обставини не врахував та
допустився помилки при визначенні
розміру судового збору, який підлягав
стягненню на користь держави.

Таким чином, судовий збір, що
підлягає стягненню з відповідача на
користь держави становить 458 грн. 80 коп.

З огляду на викладене, судова
колегія вважає за необхідне змінити
рішення суду в частині стягнення з
відповідача на користь позивачів
майнової шкоди, стягнення з
відповідача на користь держави
судового збору та зменшити розмір
майнової шкоди, стягнутої з ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_7, ОСОБА_8 з 23 362 грн. 19 коп.
до 11 563 грн. 20 коп., а також стягнути з
ОСОБА_6 на користь держави судовий збір
в розмірі 458 грн. 80 коп.

В іншій частині рішення суду
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування чи зміни
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307,
п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319
ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 -
задовольнити частково.

Зменшити розмір майнової шкоди,
стягнутої з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7,
ОСОБА_8 з 23 362 грн. 19 коп. до 11 563
(одинадцяти тисяч п'ятсот шістдесяти
трьох) грн. 20 (двадцяти) коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави
судовий збір в розмірі 458 (чотириста
п'ятдесят вісім) грн. 80 (вісімдесят) коп.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: