Провадження №22-ц/784/2944/14
Головуюча першої інстанції:Подзігун
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А

Іменем
України

10 листопада 2014 р.
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Миколаївського
апеляційного суду в складі:

головуючого: Галущенка
О.І. суддів:
Самчишиної Н.В..

Серебрякової Т.В.

із секретарем - Романенко
Ю.О..

з участю:

представника

відповідача - Руснакової
Т.А.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною
скаргою

ОСОБА_4 на рішення Центрального
районного суду м.Миколаєва від 18.09. 2014
р., у справі за

позовом

ОСОБА_4 до Державної
казначейської служби України та
Управління Міністерства внутрішніх
справ України у Миколаївській області
про відшкодування моральної шкоди,
завданої неправомірним зволіканням у
ході досудового розслідування по
кримінальному провадженню,

встановила:

18.08.2014 р. ОСОБА_4 звернулася з
позовом до Державної казначейської
служби України та Управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Миколаївській області про
відшкодування моральної шкоди,
завданої неправомірним зволіканням у
ході досудового розслідування по
кримінальному провадженню.

Позивачка зазначала, що 24.10.2013 р.
вона від імені ОСОБА_5 подала до
Центрального РВ ММУ УМВС України в
Миколаївській області заяву про
порушення кримінальної справи за
фактом внесення працівником
Миколаївського ММБТІ неправдивих
даних у технічний паспорт на житловий
будинок АДРЕСА_1 , виданий 11.05.2012
р.ОСОБА_6

26.04.2014 р. заява внесена до Єдиного
реєстру досудових розслідувань за ст.
364 КК України.

З повідомлення прокурора
Центрального району м. Миколаєва від
28.07.2014 р. їй стало відомо, що досудове
розслідування не завершено, а слідчим
допущено необґрунтована тяганина.

Незаконними діями органу
досудового слідства їй завдано
моральної шкоди, розмір якої, на її
думку, складає 6000 грн.

Посилаючись на ці обставини і
положення ст. 56 Конституції України та
вимоги Закону України «Про Міліцію»,
позивачка просила про задоволення
позову за рахунок держави.

Рішенням Центрального районного
суду м.Миколаєва від 18.09. 2014 р. у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка
вимагає скасування рішення та
ухвалення нового про задоволення
позову, посилаючись на невідповідність
висновків суду вимогам Конституції
України щодо підстав та порядку
відшкодування шкоди, завданої
громадянину внаслідок бездіяльності
посадових осіб органів державної влади
і, зокрема працівниками органів
досудового слідства.

Перевіряючи законність та
обгрунтованність рішення в межах
оскарження, визначених ст.. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до положень ст. ст. 3
ЦПК України та статтей 12, 15 ЦК України,
кожна особа звертаючись за захистом
цивільного права самостійно обирає
способи його захисту, відповідно до
переліку наведеного у диспозиції ст. 16
ЦК України.

Обравши способом захисту
відшкодування моральної шкоди,
позивач в силу ст.10 ЦПК України
зобов'язаний довести саме ті обставини,
на які він посилається, а відповідно до
положень ст.212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду
наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність і взаємний
зв'язок доказів в їх сукупності.

Стаття 56 Конституції України
передбачає, що кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

За правилами ч.1 ст. 23 ЦК України,
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Пунктом 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31
березня 1995 року за № 4 роз'яснено, що
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати,
чим підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює

заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Право на відшкодування шкоди,
завданої фізичній особі незаконними
діями органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду, виникає у випадках,
передбачених законом.

Статтею 1176 ЦК України
передбачений спеціальний перелік
підстав виникнення права на
відшкодування шкоди, завданої фізичній
особі незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду.

Зокрема ч.ч. 6, 7 наведеної статті
передбачено, що шкода, завдана фізичній
або юридичній особі внаслідок іншої
незаконної дії або бездіяльності чи
незаконного рішення органу, що
здійснює оперативно-розшукову
діяльність, органу досудового
розслідування, прокуратури або суду,
відшкодовується на загальних
підставах. Порядок відшкодування такої
шкоди встановлюється законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» від 01 грудня 1994
року (в редакції, яка діяла на час
виникнення спірних правовідносин),
підлягає відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок: 1)
незаконного засудження, незаконного
повідомлення про підозру у вчиненні
кримінального правопорушення,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
кримінального провадження обшуку,
виїмки, незаконного накладення арешту
на майно, незаконного відсторонення
від роботи (посади) та інших
процесуальних дій, що обмежують права
громадян; 2) незаконного застосування
адміністративного арешту чи
виправних робіт, незаконної
конфіскації майна, незаконного
накладення штрафу; 3) незаконного
проведення оперативно-розшукових
заходів, передбачених законами
України «Про оперативно-розшукову
діяльність», «Про
організаційно-правові основи боротьби
з організованою злочинністю» та іншими
актами законодавства.

Статтею 2 зазначеного Закону
передбачено, що право на відшкодування
шкоди в розмірах і в порядку,
передбачених цим Законом, виникає у
тому числі: у випадках постановлення
виправдувального вироку суду, закриття
кримінального провадження за
відсутністю події кримінального
правопорушення, відсутністю у діянні
складу кримінального правопорушення
або невстановленням достатніх доказів
для доведення винуватості особи у суді
і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до положень ст. 4
Закону відшкодування моральної шкоди
провадиться у разі, коли незаконні дії
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
і суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

При цьому, моральною шкодою
визнаються страждання, заподіяні
громадянинові внаслідок фізичного чи
психічного впливу, що призвело до
погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок і бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, інших негативних
наслідків морального характеру.

З матеріалів справи вбачається,
що 24.10.2013 р. позивачка від імені ОСОБА_5
подала до Центрального РВ ММУ УМВС
України в Миколаївській області заяву
про порушення кримінальної справи за
фактом внесення працівником
Миколаївського ММБТІ неправдивих
даних у технічний паспорт на житловий
будинок АДРЕСА_1 , виданий 11.05.2012
р.ОСОБА_6

26.04.2014 р. заява внесена до Єдиного
реєстру досудових розслідувань за ст.
364 КК України.

З повідомлення прокурора
Центрального району м. Миколаєва від
28.07.2014 р. їй стало відомо, що досудове
розслідування не завершено, а слідчим
допущено необґрунтована тяганина.

В той же час,з пояснень
представника УМВС вбачається, що
підозра у вчиненні злочину нікому не
оголошувалась, стосовно слідчого
заходів дисциплінарного впливу не
вживались, судових рішень про визнання
бездіяльності слідчого неправомірною
не ухвалювалось.

Доказів які б спростовували
встановлене позивачкою не надано.

Суд повно та всебічно дослідив
зазначені обставини справи, дав
належну оцінку наданим доказам і
прийшов обґрунтованого цими доказами
висновку про недоведеність факту
порушення особистих немайнових прав
позвачки.

З врахуванням такого висновку
судом ухвалене правильне та законне
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

До того ж, місцевий суд вірно
зазначив, що діюче законодавство
передбачає можливість відшкодування
моральної шкоди, завданої діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність, лише
особі, якій завдано шкоди такими діями
та не передбачає відшкодування шкоди
особі, яка є представником потерпілого
від злочину.

Доводи апеляційної скарги про
неправомірну бездіяльність слідчого,
що потягло причинення їх моральної
шкоди не заслуговують на увагу,
оскільки доказів, які підтверджували
такі твердження матеріали справи не
містять.

Посилання на положення ст. 56
Конституції України, як норми прямої
дії, також не можуть бути враховані при
перегляді рішення, оскільки підстави
для її застосування виникають лише
тоді, коли є доведеним, у відповідності
до положень процесуального
законодавства, факт неправомірності
дій чи бездіяльності певних посадових
осіб, внаслідок чого особі завдано
моральної шкоди.

Інших доводів, які б
спростовували висновки суду чи
доводили б порушення ним вимог
матеріального та процесуального права
апеляційна скарга не містить, а тому
колегія суддів не вбачає підстав для
скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312, 314-315
ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
відхилити, а рішення Центрального
районного суду м.Миколаєва від 18.09. 2014
р. залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але з цього часу на протязі двадцяти
днів може бути оскаржено у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:
О.І. Галущенко

Судді:
Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова