У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

Журавель
В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом виселення, зняття з
реєстраційного обліку та визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням;

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
ОСОБА_8, ОСОБА_7, третя особа - приватний
нотаріус Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_9, про
визнання правочинів недійсними,
визнання права власності та
витребування майна з чужого
незаконного володіння,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
рішення апеляційного суду Харківської
області від 28 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2010 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у
користуванні власністю шляхом
виселення, зняття з реєстраційного
обліку та визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що 19 лютого 2009 року між ОСОБА_3
та ОСОБА_10, від імені якого за
довіреністю діяв ОСОБА_8, був укладений
договір купівлі-продажу житлового
будинку АДРЕСА_1. Відповідно до умов
цього договору

ОСОБА_3 за 200 000 грн придбав у власність
спірний будинок. Після набуття ОСОБА_3
права власності на цей будинок
відповідачі у добровільному порядку
звільнити його відмовляються. Тому
ОСОБА_3 просив усунути перешкоди у
користуванні власністю шляхом
виселення, зняти з реєстраційного
обліку та визнати осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням.

У липні 2010 року ОСОБА_10 звернувся до
суду із зустрічними позовними вимогами
до ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_7, третя особа -
приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
про визнання правочинів недійсними,
визнання права власності та
витребування майна з чужого
незаконного володіння.

У звʼ?язку зі смертю ОСОБА_10, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, до участі у справі в
якості його правонаступників залучено
дружину -

ОСОБА_11 та сина - ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 померла.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що у 2007 році

ОСОБА_10, будучи людиною похилого віку
та маючи незадовільний стан здоровʼ?я,
вирішив скласти заповіт на спірний
будинок на ім'я свого онука ОСОБА_7 При
цьому останній запевнив ОСОБА_10, що
ОСОБА_8 є його товаришем, який
домовиться про посвідчення заповіту у
знайомого нотаріуса без будь-яких черг.
ОСОБА_10 погодився на це, оскільки
останнім часом стан його здоровʼ?я
значно погіршився, внаслідок
перенесеного інфаркту. Прибувши до
нотаріуса разом зі своїм онуком ОСОБА_7,

ОСОБА_10 підписав документ, який він
вважав заповітом. Проте у подальшому
з'ясувалося, що 16 квітня 2007 року ОСОБА_10
була підписана довіреність, якою він
уповноважив сторонню для нього особу -

ОСОБА_8 бути його представником перед
усіма третіми особами з питання
розпорядження від його імені спірним
житловим будинком. Лише у лютому 2010
року із позовної заяви ОСОБА_3 про їх
виселення

ОСОБА_10 та інші члени його родини
дізналися про існування спірного
договору купівлі-продажу житлового
будинку та про реєстрацію права
власності на будинок за ОСОБА_3 Тому
ОСОБА_4 просив визнати правочини
недійсними, визнати право власності та
витребувати майно з чужого незаконного
володіння.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 16 січня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_4,

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом виселення, зняття з
реєстраційного обліку, визнання
такими, що втратили право користування
житловим будинком, відмовлено.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до
ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_7, третя особа -
приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
про визнання правочинів недійсними,
визнання права власності та
витребування майна з чужого
незаконного володіння задоволено
частково. Визнано недійсною
довіреність, посвідчену приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 16 квітня
2007 року, зареєстровану в реєстрі за

№ 1784, видану ОСОБА_10 на імʼ?я ОСОБА_8
Визнано недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку,
розташованого за адресою:

АДРЕСА_1, посвідчений приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_9

19 лютого 2009 року, зареєстрований в
реєстрі за № 1784. В іншій частині
позовних вимог відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 28 липня

2014 року рішення Червонозаводського
районного суду м. Харкова від

16 січня 2014 року скасовано та ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_7, третя особа -
приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
про визнання правочинів недійсними,
визнання права власності та
витребування майна з чужого
незаконного володіння відмовлено.
Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4,

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом виселення, зняття з
реєстраційного обліку, визнання
такими, що втратили право користування
житловим будинком задоволено частково.
Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6
із жилого будинку АДРЕСА_1. В іншій
частині позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5
просять скасувати рішення
апеляційного суду Харківської області
від 28 липня 2014 року та залишити в силі
рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 16 січня 2014 року,
мотивуючи свої вимоги порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив із того, що право власності
ОСОБА_3 набуте з порушенням норм
законодавства, а тому позовні вимоги не
підлягають задоволенню. Задовольняючи
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4, суд
першої інстанції виходив із того, що
ОСОБА_10 не мав наміру надавати
довіреність ОСОБА_8 та укладати договір
купівлі-продажу свого будинку, крім
того, на момент видачі довіреності на
імʼ?я ОСОБА_8 ОСОБА_10 був похилого віку
та мав незадовільний стан здоровʼ?я у
звʼ?язку з тяжким захворюванням.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
яким задоволено частково позовні
вимоги ОСОБА_3, суд апеляційної
інстанції виходив із того, що останній
набув права власності на спірний
будинок на законних підставах, крім
того, відмовляючи в задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_4, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що в матеріалах справи не містяться
докази того, що при підписанні
довіреності ОСОБА_10 не розумі значення
своїх дій.

Однак із висновком суду апеляційної
інстанції погодитися не можна з огляду
на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказаних вимог судом апеляційної
інстанції не дотримано.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що житловий
будинок АДРЕСА_1, належав ОСОБА_10 на
підставі договору дарування, від 16
грудня 1964 року реєстровий № 3828,
посвідченого нотаріусом Шостої
харківської державної нотаріальної
контори, земельна ділянка площею 827 кв.
м передана на підставі рішення
виконавчого комітету селища Жихор від
19 липня 1956 року № 1 (а. с. 255-257).

16 квітня 2007 року ОСОБА_10 підписав
довіреність, посвідчену приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_9, якою
уповноважив ОСОБА_8 бути його
представником перед усіма третіми
особами з питання експлуатації та
розпорядження від його імені спірним
житловим будинком (а. с. 212).

Діючи на підставі вказаної довіреності
від імені ОСОБА_10, 19 лютого 2009 року
ОСОБА_8 уклав з ОСОБА_3 договір
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 , за
яким вказаний житловий будинок
переданий у власність ОСОБА_3, а ОСОБА_8
отримав

200 000 грн. Також згідно з п. 13 вказаного
договору до покупця перейшло право
користування земельною ділянкою
площею 827 кв. м (а. с. 254).

Довіреністю, підписаною ОСОБА_10 16
квітня 2007 року, останній уповноважив
ОСОБА_8 бути його представником перед
усіма третіми особами з питання
експлуатації та розпоряджатися від
його імені належним йому житловим
будинком з надвірними будівлями, що
розташований АДРЕСА_1. Крім того, цією
довіреністю передбачено, що
довіреність діє з моменту та на
підставі вчинення виконавчого напису
за договором іпотеки, посвідченим
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
від 16 квітня 2007 року за реєстровим № 1781,
та діє протягом одного року

а. с. 212).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє. Представництво
виникає на підставі договору, закону,
акта органу юридичної особи та з інших
підстав, встановлених актами
цивільного законодавства.

Представництво, яке ґрунтується на
договорі, може здійснюватися за
довіреністю. Довіреністю є письмовий
документ, що видається однією особою
іншій особі для представництва перед
третіми особами (ч. ч. 1, 3

ст. 244 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 239 ЦК України правочин,
вчинений представником, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє.

Перевіряючи в апеляційному порядку
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, апеляційний суд
у порушення вимог ст. ст. 212-214, 309, 316 ЦПК
України належним чином не перевірив
термін, на який видано ОСОБА_10
довіреність від 16 квітня 2007 року,
оскільки на момент укладення договору
купівлі-продажу термін вказаної
довіреності закінчився.

Оскільки при вирішенні спору судом
порушені норми процесуального права та
не застосовані норми матеріального
закону, які підлягали застосуванню, що
призвело до неправильного вирішення
справи, тому в силу ст. 338 ЦПК України
ухвалене у справі судове рішення
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 28 липня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.М. Ситнік Судді:Є.П.
Євграфова О.І. Євтушенко В.І. Журавель
Ю.Г. Іваненко