Провадження № 2/750/3204/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2014 року
м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в
складі:

головуючого - судді Коверзнева В. О.,

при секретарі - Мачачі І. П.,

за участю: позивача, її представника -
ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання
договору недійсним,

третя особа - Реєстраційна служба
Чернігівського міського управління
юстиції,

в с т а н о в и в:

13.10.2014 року позивач звернувся до суду з
позовом до відповідачів про визнання
недійсним укладеного ними 06.10.2014 року
договору дарування квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначила, що
відповідач ОСОБА_2 на момент укладення
зі співвідповідачем оскаржуваного
договору не був власником кватири, яка
належить їй на підставі договору
купівлі-продажу від 02.07.2013 року, а тому
не мав права здійснювати її відчуження.

У судовому засідання позивач та її
представник позов підтримали та
наполягали на його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав. Він
вважає, що мав повне право відчужувати
спірну квартиру, оскільки на момент
укладення договору дарування в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно був чинним запис про те,
що саме він є власником квартири.

Співвідповідач ОСОБА_4 та представник
третьої особи не з'явилися, про час і
місце розгляду справи сповіщалися
належним чином.

Судом встановлено такі факти і
відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_3 є власником квартири
АДРЕСА_1 (далі - Квартира) на підставі
договору купівлі-продажу від 02.07.2013
року, який посвідчено приватним
нотаріусом Чернігівського міського
нотаріального округу ОСОБА_5
(реєстровий № 1070).

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 01.11.2013 року, яке
залишено в силі ухвалою Апеляційного
суду Чернігівської області від 20.01.2014
року, вказаний договір купівлі-продажу
Квартири визнано недійсним, а право
власності на Квартиру визнано за
відповідачем ОСОБА_2 Утім, ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09.04.2014 року рішення суду
першої інстанції від 01.11.2013 року та
ухвалу апеляційного суду від 20.01.2014
року скасовано, а справу направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції
(а. с. 4 - 14).

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2
набув право власності на Квартиру на
підставі рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 01.11.2013
року, після його скасування судом
касаційної інстанції 09.04.2014 року він
автоматично втратив право власності на
Квартиру, при цьому вказане право було
відновлено за позивачем, тому що з
09.04.2014 року укладений нею договір
купівлі-продажу Квартири вважався
чинним.

Після повторного розгляду справи,
рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 15.07.2014 року, яке
залишено в силі ухвалою Апеляційного
суду Чернігівської області від 01.10.2014
року, в задоволенні позову ОСОБА_2 про
визнання недійсним укладеного
позивачем договору купівлі-продажу
Квартири від 02.07.2013 року та визнання за
ним права власності на Квартиру
відмовлено (а. с. 15 - 21).

Відповідач ОСОБА_2 був присутнім при
оголошенні рішення суду першої
інстанції від 15.07.2014 року та ухвали
апеляційного суду від 01.10.2014 року, а
тому достовірно знав про відхилення
судами обох інстанції його позову та
залишення права власності на Квартиру
за позивачем ОСОБА_3 Проте
скориставшись тим, що позивач ОСОБА_3 не
встигла звернутися до третьої особи із
заявою про скасування запису про
реєстрацію за ним права власності на
Квартиру, відчужив її своєму синові -
співвідповідачу ОСОБА_4, уклавши з ним
06.10.2014 року договір дарування (а. с. 65).

Як слідує з тексту договору дарування
(пункт 1.3), укладаючи договір відповідач
ОСОБА_2 надав на підтвердження свого
права власності на Квартиру копію
рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 01.11.2013 року, приховавши
від нотаріуса той факт, що станом на
момент укладення договору дарування
вказане рішення суду було скасовано
судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 203
ЦК України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Згідно із частиною першою статті 717
Кодексу за договором дарування одна
сторона передає або зобов'язується
передати в майбутньому другій стороні
(обдарованому) безоплатно майно
(дарунок) у власність.

За своєю правовою природою договір
дарування є договором відчуження
майна, а право відчуження може належить
лише особі, яка є його власником.

Враховуючи те, що станом на 09.04.2014 року
відповідач ОСОБА_2 вже не був власником
Квартири, він не мав права відчужувати
її співвідповідачеві та укладати з ним
06.10.2014 року договір дарування. Тому
укладений відповідачами договір
дарування Квартири є таким, що не
відповідає вимогам ЦК України.

В силу положень частини першої статті
215 ЦК України недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу є
підставою для недійсності правочину.

Враховуючи те, що укладений
відповідачами договір дарування
Квартири напряму порушує права
позивача як власника Квартири, за
приписами частини п'ятої статті 216
Кодексу вона має право його оскарження
в судовому порядку.

За таких обставин, заявлений позов
підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 10, 79, 88, 208, 209, 212 - 215
ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити. Визнати недійсним
договір дарування квартири АДРЕСА_1 від
06.10.2014 року, укладений між ОСОБА_2 і
ОСОБА_4, посвідчений приватним
нотаріусом Чернігівського міського
нотаріального округу ОСОБА_6
(реєстровий № 4434).

Стягнути зі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 по 121 грн 80 коп. з кожного у
відшкодування судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Чернігівської
області протягом 10 днів з дня його
проголошення в порядку, встановленому
статтею 294 ЦПК України.

Повний текст рішення складено та
підписано 15.11.2014 року.

Суддя
В. О. Коверзнев