Провадження №2/761/9378/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

15 грудня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Фролової І.В.,

при секретарі -
Вітріщаку Р. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

24 листопада 2014 року позивач звернувся
до відповідача із вищезазначеним
позовом, в якому просив стягнути з
відповідача на її користь аліменти на
утримання спільної дитини ОСОБА_3 у
розмірі 1/4 частини з усіх видів
заробітку (доходів) щомісячно, а також
додаткових витрат у розмірі 500 гривень
щомісяця, починаючи з 01 лютого 2014 року
та до досягнення дитиною повноліття.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 18 березня 1995 року
між нею та відповідачем було укладено
шлюб, який був зареєстрований Відділом
реєстрації актів громадянського стану
Шевченківського району м. Києва, про що
в книзі реєстрації актів про укладення
шлюбу зроблено запис за № 239. Спільний
син проживає разом з матір`ю та
знаходиться на її утриманні, згоди між
батьками про добровільне виконання
свого обов`язку з приводу утримання
дитини до досягнення нею повноліття не
досягнуто.

У судове засідання з`явився позивач,
позов підтримав в повному обсязі та
просив його задовольнити з підстав,
викладених у позовній заяві. Проти
винесення заочного рішення не
заперечував.

Відповідач у судове засідання не
з`явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином
(а.с. 18).

Суд, керуючись вимогами ст. ст. 169, 224 ЦПК
України, вважає за можливе розглянути
справу за відсутності відповідача на
підставі наявних в справі доказів,
ухваливши заочне рішення, отримавши на
це згоду позивача.

Вислухавши пояснення позивача,
вивчивши докази у їх сукупності, суд
дійшов до висновку, що заявлений позов
є таким, що підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

18 березня 1995 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
було укладено шлюб, що підтверджується
Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1,
виданого Відділом реєстрації актів
громадянського стану Шевченківського
району м. Києва.

У шлюбі народилася дитина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження
серія НОМЕР_2 від 04 жовтня 1999 року).

Як вказує позивач у позовній заяві, на
час звернення з позовом до суду сторони
разом не проживають, спільна дитина
проживає разом з матір'ю, перебуває на
її утриманні, відповідач у витратах на
сина участі не приймає.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні
розміру аліментів судом враховується
стан здоров'я та матеріальне становище
дитини; стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів;
наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина; інші
обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з медичного висновку №
42/4 від 17 жовтня 2007 року ОСОБА_3
встановлено діагноз ураження
аналізаторної системи, двобічний
неврит, приглухуватість. Крім того, як
зазначає у позові позивач, син постійно
хворіє бронхітом та основним
захворюванням, через яке він є
інвалідом, а тому потребує постійного
лікування. Вказані обставини
підтверджуються, зокрема, копією
медичної картки ОСОБА_3

Разом з тим, до матеріалів позову
позивачем додано трудової книжки
відповідача, з якої вбачається, що
останній 19 березня 2012 року звільнений з
посади сторожа ТОВ «Трейд Шуз» за
власним бажанням. Так, надалі
відповідач не був офіційно
працевлаштованим.

Як визначено ч. 2 ст. 182 СК України,
мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Згідно ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття, проте, згоди
щодо добровільного порядку здійснення
свого обов`язку між позивачем та
відповідачем не досягнуто.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка
заробітку (доходу) матері, батька, яка
буде стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про
захист прав дитини, батько (- ки) або
інші особи, які виховують дитину,
несуть основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист
прав дитини, суд повинен докласти всіх
можливих зусиль для того, щоб
забезпечити визнання принципу
загальної та однакової
відповідальності обох батьків за
виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну
відповідальність за виховання та
розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України
регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально важливим
урахуванням інтересів дитини.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку про те, що позовні вимоги щодо
стягнення аліментів з відповідача на
користь позивача на утримання дитини у
розмірі 1/4 частини з усіх видів
заробітку (доходів) щомісячно до
досягнення дитиною повноліття, є
обґрунтованими.

Що стосується позовної вимоги про
стягнення з відповідача додаткових
витрат на дитину, то слід зазначити
наступне.

Той з батьків, з кого присуджено
стягнення аліментів на дитину, а також
той з батьків, до кого вимога про
стягнення аліментів не була подана,
зобов'язані брати участь у додаткових
витратах на дитину, що викликані
особливими обставинами (розвитком
здібностей дитини, її хворобою,
каліцтвом тощо) (ч. 1 ст. 185 СК України).

Як роз'яснено у Постанову Пленуму
Верховного суду України від 15 травня 2006
року № 3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів» у
цих випадках ідеться про фактично
зазнані або передбачувані витрати,
тому їх необхідно визначати у твердій
грошовій сумі. При одночасному
розгляді вимог про стягнення аліментів
і додаткових витрат їх має бути
визначено у рішенні окремо.

Враховуючи, що позивачем надано докази
на підтвердження хвороби дитини, а саме
ураження аналізаторної системи,
двобічний неврит, приглухуватість, суд
вважає, що мають місце особливі
обставини у розумінні ч. 1 ст. 185 СК
України, а тому позовна вимога про
стягнення з відповідача додаткових
витрат на дитину підлягає задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 199 СК України
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову.

За ч. 2 ст. 199 СК України аліменти за
минулий час можуть бути присуджені,
якщо позивач подасть суду докази того,
що він вживав заходів щодо одержання
аліментів з відповідача, але не міг їх
одержати у зв'язку з ухиленням
останнього від їх сплати. У цьому разі
суд може присудити аліменти за минулий
час, але не більш як за три роки.

Аналізуючи матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позивачем не
надано жодного належного та
допустимого доказу на підтвердження
намагання одержати аліменти з
відповідача, проте не отримання їх у
зв'язку з ухиленням останнього від їх
сплати, що не відповідає вимогам ч. 2 ст.
199 СК України.

Таким чином, позовна вимога щодо
стягнення аліментів за минулий час, а
саме з 01 лютого 2014 року задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо
позивача, на користь якого ухвалено
судове рішення, звільнено від сплати
судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10, 60, 88, 208, 209, 212-218 ЦПК України та
ст.ст. 180-183 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
аліменти на утримання спільної дитини
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4
частини з усіх видів заробітку
(доходів) щомісячно, починаючи з 24
листопада 2014 року, до досягнення
дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
додаткові витрати на ОСОБА_3, жовтня
ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 500 гривень
щомісяця, починаючи з 24 листопада 2014
року, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави
судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню в
частині стягнення аліментів за один
місяць.

Рішення може бути оскаржене позивачем
в апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва через Шевченківський
районний суд м. Києва шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку. У
цьому разі строк на апеляційне
оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

СУДДЯ: