У х в а л а

іменем україни

23 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,суддів:
Кузнєцова В.О., Наумчука
М.І.,-розглянувши в попередньому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_4 до Єпархіального управління
Української православної церкви,
парафіяльної ради Української
православної церкви с. Раковець про
поновлення на роботі на посаді
настоятеля та стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу, за касаційною
ОСОБА_4 на рішення Богородчанського
районного суду Івано-Франківської
області від 09 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 25 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Єпархіального
управління Української православної
церкви, парафіяльної ради Української
православної церкви с. Раковець про
поновлення на роботі на посаді
настоятеля та стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову ОСОБА_4
посилався на те, що його незаконно
звільнено з посади священнослужителя
православних церков с. Кричка та с.
Раковець Богордчанського району.
Вказуючи наявність у нього трудової
книжки і записів у ній про виконання
обов'язків настоятеля храмів, вважав,
що перебуває в трудових відносинах з
відповідачем. Крім того, посилався на
укладені трудові угоди з парафіяльними
радами Української православної
церкви с. Крички та с. Раковець
Богородчанського району.

Рішенням Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від 09
липня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 25
вересня 2013 року, в задоволенні позову
ОСОБА_4 до Єпархіального управління
Української православної церкви,
парафіяльної ради Української
православної церкви с. Раковець про
поновлення на роботі на посаді
настоятеля та стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує
питання про скасування оскаржуваних
рішень суду, із ухваленням нового
рішення про задоволення позову,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судами норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Змістом ст. 35 Конституції України, ч. 2
ст. 5 Закону України «Про свободу
совісті та релігійні організації»
передбачено, що церква і релігійні
організації в Україні відокремлені від
держави. А у відповідності до ч. 4 ст. 5
цього ж Закону держава не втручається в
здійснювану в межах закону діяльність
релігійних організацій.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
свободу совісті та релігійні
організації» релігійні організації в
Україні утворюються з метою
задоволення релігійних потреб
громадян сповідувати і поширювати віру
і діють відповідно до своєї
ієрархічної та інституційної
структури, обирають, призначають і
замінюють персонал згідно із своїми
статутами (положеннями).

За таких обставин, відмовляючи в
задоволенні позову, суди попередніх
інстанцій, керуючись Законом України
«Про свободу совісті та релігійні
організації», вимогами законодавства
про працю, враховуючи приписи Статуту
Управління Івано-Франківської єпархії
УПЦ Київського Патріархату, дійшли
обґрунтованого висновку, що ОСОБА_4
трудові обов'язки, в розумінні
законодавства про працю, не виконував,
перебував в юрисдикції правлячого
архієрея, який з урахуванням
Апостольських правил (які є важливою
частиною церковного законодавства) мав
підстави за поведінку, що не відповідає
моральним, християнським і священним
чеснотам і діям, звільнити ОСОБА_4 від
обов'язків настоятеля храму та віддати
під заборону в священному служінні.

Доводи ОСОБА_4 про те, що між ним та
парафіяльними радами Українських
православних церков с. Кричка та с.
Раковець було укладено трудові угоди
не заслуговують на увагу. Наявні в
матеріалах справи договори, на які
посилається заявник, не являються
трудовими договорами в розумінні
чинного трудового законодавства про
працю, не були зареєстровані в
установленому законом порядку та не
свідчать про те, що він, будучи
священнослужителем, перебував у
трудових правовідносинах з релігійною
організацією з дотриманням вимог,
визначених ст. 25 Закону України «Про
свободу совісті та релігійні
організації».

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від 09
липня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 25
вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова Судді:
В.О. Кузнєцов М.І. Наумчук