Справа №2-2906/2007 16.10.2014 16.10.2104 16.10.2014
Провадження №22-ц/784/2682/14
Головуючий у першій інстанції-Горбенко
Категорія 5
Доповідач апеляційної
інстанції-Данилова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Лівінського
І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі - Горенко Ю.В.,

за участю представника апелянта -
ОСОБА_1,

представника
відповідача - Валевської Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_3

на рішення Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 21 грудня 2007 року у
цивільній справі за позовом

ОСОБА_4

до відкритого акціонерного товариства
«Миколаївобленерго»

про визнання права власності

У С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2007 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до ВАТ «Миколаївобленерго» про
визнання права власності.

Позивач зазначав, що з 1978 року постійно
проживав у АДРЕСА_1, який знаходився на
балансі Первомайського РЕМ. Згідно
рішення загальних зборів колективу
Первомайського РЕМ від 21 березня 1996
року він придбав 2/3 частин будинку,
сплатив кошти до каси підприємства, але
договір купівлі-продажу сторони не
укладали.

Посилаючись на перешкоди в укладенні
угоди та добросовісне володіння
будинком більше десяти років, ОСОБА_4
просив визнати за ним право власності
на 2/3 частини нерухомості.

Представник відповідача ВАТ
«Миколаївобленерго» позов визнав.

Рішенням Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 21 грудня 2007 року позов
задоволено, за ОСОБА_4 визнано право
власності на 2/3 частини житлового
будинку.

У вересні 2014 року з апеляційною скаргою
на судове рішення звернулась ОСОБА_3
Апелянт зазначала, що вона проживає в
іншій частині спірного будинку, яка
складає його половину. Посилаючись на
те, що визначена судом частка ОСОБА_4 не
відповідає жодним обставинам та
порушує її права, але до участі у справі
її не залучено, ОСОБА_3 просила рішення
скасувати, а за ОСОБА_4 визнати право на
? частину спірного будинку.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 з 1978
року проживав у житловому будинку, який
належав відповідачу, та сплатив
останньому вартість нерухомості. Крім
того, добросовісно володіючи спірним
будинком з 1996 року, позивач не знав і не
міг знати про володіння чужим майном,
що відповідно до статті 344 ЦК є
підставою набуття права власності.
Визначаючи частку позивача суд
послався на рішення загальних зборів
колективу Первомайської РЕМ від 21
березня 1996 року.

Проте зазначені судом обставини
суперечать матеріалам справи, а
висновки суду - вимогам цивільного
законодавства.

Так, відповідно до частини 1 статті 344
ЦК особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Виходячи зі змісту статті 344 ЦК та
враховуючи положення пункту 8
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
про те, що правила статті 344 ЦК про
набувальну давність поширюються також
на випадки, коли володіння майном
почалося за три роки до набрання
чинності цим кодексом, та беручи до
уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня
2004 року, положення статті 344 ЦК
поширюються на правовідносини, що
виникли з 01 січня 2001 року. Отже,
визнання судом права власності на
нерухоме майно за набувальною давністю
може мати місце не раніше 01 січня 2011
року. Коли строк давнісного володіння
почався раніше 01 січня 2001 року, то до
строку, який дає право на набуття права
власності за набувальною давністю,
зараховується лише строк з 01 січня 2001
року (пункти 9, 11 Постанови №5 Пленуму
ВССУ від 7 лютого 2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»).

Таким чином, для застосування правил
статті 344 ЦК, як підстави набуття права
власності, необхідно встановити всі
обставини, зазначені статтею 344 ЦК, в
тому числі підстави заволодіння та
строк володіння чужим майном.

Крім того, для застосування правил
статті 344 ЦК необхідно, встановити, що у
володільця немає іншої правової
підстави володіти майном, в тому числі
і за договором, та відсутні інші
правовідносини між ним та
зацікавленими особами, в тому числі і
щодо майна, яким особа користувалась на
підставі інших попередніх угод (розділ
6 «Аналіз деяких питань застосування
судами законодавства про право
власності при розгляді цивільних
справ». Верховний суд України. 2013).

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 проживає АДРЕСА_2 з 1978 року (а.с.
5). Спірний будинок числиться за ВАТ
«Миколаївобленерго» (а.с. 6).

Будинок складається з двох окремих
квартир загальною площею по 43,4 кв.м (а.с.
16).

На підставі рахунку № 16 від 9 жовтня 1990
року Первомайської РЕМ ОСОБА_4 сплатив
610 руб. як остаточну вартість житлового
будинку (а.с. 8,9) та отримав доручення на
оформлення будинку (а.с.10).

Загальними зборами колективу
Первомайського РЕМ від 21 березня 1996
року прийнято рішення про продаж ?
частини (половини) житлового будинку
НОМЕР_1 жилою площею 23,1 кв.м вартістю 612
крб. - ОСОБА_4 та ? частини (половини)
цього ж будинку площею 23,1 кв.м вартістю
612 крб. - ОСОБА_5 (а.с. 13).

Отже, висновок суду про те, що
зазначеним рішенням дозволено продаж
ОСОБА_4 2/3 частин житлового будинку
НОМЕР_1 суперечить змісту цього
документу.

Не звернув суд належної уваги і на
строки, передбачені статтею 344 ЦК, та
порядок їх обчислення за пунктом 8
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
та всупереч їх змісту фактично
обчислив строк добросовісного
володіння позивачем частиною будинку
з 1996 року.

Проте, перебіг строку володіння
нерухомістю для визнання права
власності на неї за набувальною
давністю не може розпочатися з 1996 року,
так як на той час були відсутні
законодавчі приписи стосовно
набувальної давності.

Не встановив суд і всіх дійсних
учасників спірних правовідносин та не
залучив до участі у справі
користувачів (або власників) іншої
частини спірного будинку - ОСОБА_5 або
його спадкоємців.

Не визначив суд і характер спірних
правовідносин, дійсні підстави
володіння майном та підстави набуття
позивачем права власності на частку
нерухомості (угода про викуп,
купівлю-продаж відомчого житла,
добросовісне володіння чужою річчю
тощо).

До того ж, матеріали справи не містять
відомостей про наявність та технічний
стан всіх будівель та споруд, які
фактично розташовані на земельній
ділянці за НОМЕР_1 на час розгляду
справи.

Таким чином, суд першої інстанції
неповно з'ясував обставини спору,
дійшов висновків, які суперечать
матеріалам справи та порушив норми
цивільного законодавства, що є
підставою для скасування судового
рішення.

При вирішенні спору по суті колегія
суддів, діючи в межах повноважень суду
апеляційної інстанції, виходить з того,
що зазначені позивачем підстави
позову - рішення відповідача про
продаж йому частки житлового будинку
та здійснення ним, позивачем, оплати
вартості майна, унеможливлюють
застосування до цих правовідносин
правил статті 344 ЦК.

До того ж, учасником цього спору має
бути користувач (власник) іншої частини
спірної нерухомості, залучення до
участі у справі якого виходить за межі
повноважень апеляційного суду.

Крім того, з наданих суду апеляційної
інстанції документів вбачається, що
власником спірної частини (2/3) будинку у
теперішній час є ОСОБА_6 (а.с. 39).

Таким чином, виходячи з підстав
заявленого ОСОБА_4 позову, а також кола
залучених відповідачів та інших
обставин (укладення цивільних угод на
підставі оскаржуваного рішення),
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення позовних вимог та визнання
за ОСОБА_4 права власності на 2/3 частин
житлового будинку НОМЕР_1 за правилами
статті 344 ЦК.

Відповідно до статті 88 ЦПК з позивача
підлягає стягненню 122 грн. судового
збору, сплаченого апелянтом при подачі
апеляційної скарги.

Керуючись статтями 309,316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Первомайського міськрайонного
суду Миколаївської області від 21
грудня 2007 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 122
грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді