Справа №:101/493/13-цГоловуючий суду першої
інстанції:Прищепа А.В.№
провадження:22-ц/190/821/14Доповідач суду
апеляційної інстанції:Любобратцева Н.
________________________________________________________________________
______________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого судді:Любобратцевої Н.І.,
суддів:Філатової Є.В., Харченко І.О., при
секретарі:Урденко Г.В.,

за участю позивача ОСОБА_6, відповідача
ОСОБА_7, його представника ОСОБА_8,
третьої особи ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Сімферополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
треті особи - Служба у справах дітей
Алуштинської міської ради, ОСОБА_9, про
припинення права на частку в спільному
майні, визнання права власності,

за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6
про встановлення порядку користування
квартирою, зобов'язання не чинити
перешкоди в користуванні квартирою,

за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на
рішення Алуштинського міського суду АР
Крим від 18 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а :

04 лютого 2013 року ОСОБА_6 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_7 про
припинення права на 1/3 частку в
квартирі АДРЕСА_1, визнати на нею право
власності на зазначену частку квартири
з виплатою грошової компенсації.
Вимоги мотивовані тим, що їй та
відповідачу на підставі договору
купівлі-продажу належить зазначена
квартира в таких частках: позивачці - 2/3
частки, відповідачу - 1/3 частка. В
квартирі крім позивачки проживає її
дочка та онука. Після розлучення з
дочкою позивачки відповідач виїхав на
постійне місце проживання до м. Києва,
де він має своє житло. Під час приїзду
відповідач вчиняє сварки, а тому
проживати з ним в одній квартирі
неможливо. Оскільки частка відповідача
є незначною, а розділити квартиру з
технічної точки зору неможливо,
просила припинити право спільної
часткової власності на квартиру,
визнати за нею право власності на
квартиру в цілому з виплатою на його
користь вартості 1/3 частки квартири
після встановлення її судовою
бухгалтерською експертизою.

24 квітня 2013 року ОСОБА_7 звернувся
до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6
про встановлення порядку користування
квартирою, виділивши йому у
користування кімнати площею 11,6 кв.м, а
ОСОБА_6 - двох кімнат площею 13,6 кв.м та 9,4
кв.м, залишивши у спільному
користуванні коридор площею 6,4 кв.м,
ванну - площею 2,0 кв.м, туалет - площею 0,6
кв.м, вбудовану шафу - площею
0,6кв.м,балкон -2,0 кв.м.. Також просив суд
зобов'язати ОСОБА_6 не чинити йому
перешкоди у користуванні квартирою
шляхом надання вільного доступу до неї.

Рішенням Алуштинського міського
суду АР Крим від 18 листопада 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7
про припинення права на частку в
спільному майні, визнання права
власності відмовлено .У зустрічному
позові ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про
встановлення порядку користування
квартирою, зобов'язання не чинити
перешкоди в користуванні квартирою
відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід
держави судовий збір в сумі 2070 грн.59
коп.

Не погодившись з таким рішенням суду,
ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій
просить його скасувати в частині
відмови в задоволенні зустрічного
позову та ухвалити нове рішення про
його задоволення в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що судом першої інстанції
проігноровано висновки судової
експертизи, яка була проведена в межах
даної цивільної справи, відповідно до
якої експертом було зазначено про
можливість встановлення порядку
користування спірною квартирою по
варіантам, які не порушують права
співвласників. Крім того, в наслідок
прийняття оскаржуваного рішення
порушено право ОСОБА_7 на вільне
користування майном, яке належить
останньому на праві власності.

В частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_6 про припинення права на частку в
спільному майні, визнання права
власності рішення суду першої
інстанції ніким не оскаржено, а тому
відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в
цій частині його законність і
обґрунтованість колегією суддів не
перевіряється і не аналізується.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги в межах вимог ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів знаходить, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_7 про встановлення
порядку користування квартирою, суд
першої інстанції зазначив, що спірні
правовідносини повинні бути
врегульовані з урахуванням положень
норм житлового законодавства, зокрема
положень ст.ст.48, 63 Житлового кодексу
України щодо предмету договору найма
та дотримання мінімально встановлених
законом стандартів жилої площі на одну
особу. Що стосуються вимог про
зобов'язання не чинити перешкоди у
користуванні квартирою, то суд першої
інстанції відмовив в задоволенні цих
вимог через недоведеність створення
перешкод ОСОБА_7 у здійсненні його
права користування та розпорядженні
своїм майном.

Проте з такими висновками місцевого
суду не може погодитися колегія суддів,
оскільки вони не відповідають
фактичним обставинам, встановленим під
час розгляду справи, а також
ґрунтуються на нормах матеріального
права, які до спірних правовідносин не
можуть бути застосовані.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_7, суд керувався вимогами ст.ст.63,
48 ЖК України, не звернувши при цьому
увагу на те, що сторони у справі не є
наймачами спірного житлового
приміщення, а у певних частках є його
власниками. Виходячи з цього судження
суду щодо договору найму житлового
приміщення, його розміру в межах норми
жилої площі, які можуть бути
самостійним предметом договору найму,
не мають правового значення для
правильного вирішення спору, оскільки
мова не йдеться про договір найму
взагалі і про його зміну зокрема.

Відповідно до вимог статті 358
Цивільного кодексу України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. За відсутності згоди щодо
порядку користування спільним майном,
такий порядок встановлюється у
судовому порядку за позовом одного зі
співвласників.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі договору купівлі-продажу від
05 грудня 2006 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7
набули право спільної часткової
власності на квартиру АДРЕСА_1, а саме в
таких частках: ОСОБА_6 - 2/3 частки,
ОСОБА_7 - 1/3 частка зазначеної квартири.
Згідно п.2 договору цього квартира у
цілому має загальну площу 51,0 кв.м, у
тому числі житлову 34,6 кв.м, та
складається з наступних приміщень:
коридор №1, туалет № 2, ванна № 3, кухня
№ 4, житлова № 5, житлова № 6, житлова № 7,
вбудована шафа №.8(а.с.5-6).

На теперішній час між сторонами існує
спір щодо користування квартирою.

З метою з'ясування обставин справи,
судом першої інстанції була
призначена та проведена судова
будівельно-технічна експертиза №
1008/1009, відповідно до висновку якої
визначити порядок користування
спірною квартирою за існуючим
плануванням на двох співвласників
відповідно до 2/3 та 1/3 частками можливо
лише за умови перепланування квартири
та з відступом від ідеальних часток
(а.с.105-122).

Вирішуючи питання щодо можливості
встановлення порядку користування
спірною квартирою, колегія суддів
виходить з того, що квартира
залишається у спільній частковій
власності сторін та складається з
трьох жилих кімнат, з яких, згідно з
висновком судової експертизи, дві жилі
кімнати є ізольованими (площею 11,5 кв.м
та 9,0 кв.м відповідно), одна жила кімната
прохідна (площею 20,5 кв.м). Із
схематичного плану квартири
вбачається, що саме через неї фактично
здійснюється загальний вхід в
квартиру, вхід до приміщення № 3 - кухні.
Тільки через це приміщення можна
потрапити в жилі кімнати № 5 площею 9
кв.м та № 7 площею 11,5 кв.м
(а.с.99,110-зворот). Тому при виділенні у
користування будь-якому із
співвласників будь - якої ізольованої
кімнати значною мірою будуть порушені
права другого співвласника.

Колегія суддів також приходить до
висновку, що ні один із запропонованих
експертизою варіантів визначення
порядку користування спірною
квартирою не може бути прийнятний,
оскільки без перепланування та
переобладнання вони неможливі. При
цьому усі три варіанти потребують
істотного перепланування квартири,
влаштування із житлової кімнати
площею 20,5 кв.м кімнати площею 9,5 кв.м і
переведення останньої площі цієї
кімнати у коридор, тобто в нежитлове
приміщення; влаштування двох
перегородок з дверними прорізами
(а.с.114-зворот -119), що потребує
погодження із органами місцевого
самоврядування, переведення частини
житлового приміщення у нежитлове і
таке інше.

Зазначені обставини свідчать про те, що
немає технічної можливості визначити
порядок користування спірною
квартирою без обмеження прав та
інтересів другого співвласника. При
цьому колегія суддів враховує, що в
спірній квартирі разом з ОСОБА_6
проживає малолітня донька позивача за
зустрічним позовом ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_9,
шлюб з якою ОСОБА_7 було розірвано на
підставі рішення суду від 21 червня 2012
року (а.с.13,17). Тому при вирішенні спору
про встановлення порядку користування
спірною квартирою права та законні
інтереси члені сім'ї власників
квартири повинні бути враховані.

Враховуючи вищевикладені обставини,
колегія суддів приходить до висновку,
що позовні вимоги в частині визначення
порядку користування квартирою не
підлягають задоволенню, однак з інших
підстав, ніж ті, на які посилався суд
першої інстанції, а саме відсутності
технічної можливості встановлення
користування квартирою з урахуванням
її планування та розташування в неї
жилих кімнат. Посилання суду першої
інстанції, як на підставу відмову у
позові щодо невідповідності заявлених
вимог нормам житлового законодавства є
помилковим та не засновано на законі,
оскільки останні не регулюють спірні
правовідносини щодо захисту стороною
належного йому права користування
майном, яке є складовою частиною права
спільної часткової власності.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_7
про зобов'язання не чинити перешкоди в
користуванні квартирою, то колегія
суддів апеляційного суду зазначає
наступне.

Відповідно до вимог статті 41
Конституції України право власності є
непорушним та підлягає захисту у
встановленому законом порядку. Згідно
зі ст.ст. 383, 391 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має право
використовувати його для промислового
виробництва. Власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Колегія судді не може погодитися з
висновком суду першої інстанції про
недоведеність факту наявності
перешкод у користуванні квартирою
ОСОБА_7 з боку іншого співвласника
ОСОБА_6 Так, з матеріалів справи
вбачається, що між сторонами склалися
вкрай неприязні відносини, що
підтверджено судовими рішеннями
(а.с.13,14), багатьма постановами органів
досудового слідства та прокуратури
(а.с.21-31,47). В судовому засіданні суду
апеляційної інстанції відповідач за
зустрічним позовом ОСОБА_6 та третя
особа ОСОБА_9 визнали, що дверні замки
змінено, ключів від квартири у ОСОБА_7
немає, потрапити в квартиру він не має
можливості. Дані обставини свідчать
про те, що у позивача за зустрічним
позовом ОСОБА_7 існують перешкоди у
користуванні його власністю, а тому в
цій частині його порушене право
підлягає судовому захисту.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7
не можна визнати законним та
обґрунтованим, а тому в цій частині
рішення місцевого суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення цього позову.

На підставі викладеного і
керуючись статтями 303, 307, 308, 309 313, 314
Цивільного процесуального кодексу
України, статтями 358,391 Цивільного
кодексу України колегія суддів судової
палати по цивільних справах,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7
задовольнити частково.

Рішення Алуштинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 18
листопада 2013 року скасувати в частині
відмови у позові ОСОБА_7 про
встановлення порядку користування
квартирою та зобов'язання не чинити
перешкоди в користуванні квартирою і
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким зустрічний позов ОСОБА_7
задовольнити частково. Усунути ОСОБА_7
перешкоди у користуванні квартирою
АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_6 надати
ОСОБА_7 вільний доступ до квартири
АДРЕСА_1.

В задоволенні інший частині
зустрічного позову відмовити з інших
підстав і мотивів.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7
судові витрати у розмірі 229 грн. 40 коп.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 14
грн.20 коп.

В інший частині рішення Алуштинського
міського суду Автономної Республіки
Крим від 18 листопада 2013 року залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Судді

Любобратцева Н.І.

Філатова Є.В.

Харченко І.О.