Справа №345/7130/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.09.2014 р.

м.Калуш

Калуський міськрайонний суд
Івано-Франківської області

в складі: головуючого- судді Якиміва
Р.В.

секретаря Рибчук Ю.М.

з участю представника позивача
Кендиша В.Ф.

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Калуші
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та кредит» до СПД - ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22 про визнання
недійсними договорів про пайову участь
в реконструкції багатоповерхового
житлового будинку, суд-

В С Т А Н О В И В:

Між відповідачем СПД ОСОБА_3 та АТ «Банк
«Фінанси та Кредит» 01.07.2004 р. укладено
Договір іпотеки, за яким відповідач, з
метою забезпечення виконання
зобов'язань, що випливають з умов
договору про відкриття не
відновлювальної кредитної лінії № 305
ру-04 від 01.07.2004р. щодо повернення
кредиту у сумі 250 000,00 дол. США та
відсотків, комісій, неустойки за
користування кредитними ресурсами,
передав в іпотеку нежитлові приміщення
гуртожитку, загальною площею 4136,9 м. кв.
по АДРЕСА_1.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 29.12.2009р. задоволено позов АТ
«Банк «Фінанси та Кредит» про
стягнення із ОСОБА_3 заборгованості за
кредитним договором № 305 ру-04 від
01.07.2004р. у розмірі 3 023 113 (три мільйони
двадцять три тисячі сто тринадцять)
грн.26 коп.

За умовами договору іпотеки (п.п. 8.1.2 -
8.1.4.) іпотекодавець зобов'язаний
вживати всіх необхідних заходів щодо
захисту предмету іпотеки від посягань
будь-яких третіх осіб; не здійснювати
дій, що викликають погіршення предмету
іпотеки; без письмової згоди
іпотекодержателя не здійснювати дій
пов'язаних зі зміною права власності на
предмет іпотеки. Більше того, п. 8.1.8
договору іпотеки передбачено обов'язок
іпотекодавця не здійснювати
реконструкції предмету іпотеки без
письмового дозволу іпотекодержателя.

Вказані положення договору іпотеки
презюмуються із ст. 9 Закону України
«Про іпотеку» згідно якої
іпотекодавець має право виключно на
підставі згоди іпотекодержателя
передавати предмет іпотеки в спільну
діяльність.

Ч. 2 ст. 10 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що іпотекодавець повинен
своєчасно повідомляти
іпотекодержателя про будь-яку загрозу
знищення, пошкодження, псування чи
погіршення стану предмета іпотеки, а
також про будь-які обставини, що можуть
негативно вплинути на права
іпотекодержателя за іпотечним
договором.

Іпотекодавець СПД ОСОБА_3 жодним чином
не повідомив позивача про наявність
укладених із рядом фізичних осіб
договорів про пайову участь у
реконструкції предмету іпотеки, за
якими інвестори після здачі об'єкту
реконструкції набувають права
власності на його частини, що в свою
чергу якраз і є тими обставинами, які
негативно впливають на права
іпотекодержателя за договором іпотеки.
Такі висновки випливають із того, що
зміна титулу іпотечного майна із
гуртожитку на багатоквартирний
житловий будинок фактично
унеможливлює АТ «Банк «Фінанси та
Кредит» задоволити з нього свої
майнові вимоги.

В порушення вищевказаних умов
укладеного із банком договору іпотеки,
ОСОБА_3 не отримував жодних письмових
погоджень щодо зміни титулу даної
нерухомості і укладення договорів про
пайову участь в його реконструкції.

Протягом 2005 - 2007 років СПД ОСОБА_3 уклав
дев'ятнадцять договорів про пайову
участь в реконструкції, власне
нерухомого майна, яке було передано ним
же в іпотеку банку з метою забезпечення
виконання кредитних зобов'язань.

Під-час проведення реєстрації права
власності на квартири ОСОБА_3 не
повідомлено інвесторів про існування
арешту всього майна ОСОБА_3 накладеного
постановою державного виконавця про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 30.03.2010р.
в процесі виконавчого провадження №
18335142 та актів опису та арешту
шестиповерхового будинку із всіма
квартирами по АДРЕСА_1 від 17.06.2009 р. і
20.02.2013 р., які були складені в
присутності жильців даних квартир.

Аналізуючи зміст оскаржуваних
договорів про пайову участь в
реконструкції, чітко вбачається, що
фізичні особи приймають участь у
реконструкції нерухомого майна -
гуртожитку по АДРЕСА_1, вносячи
відповідні кошти з умовою отримання
від забудівника (ОСОБА_3.) у власність
квартири.

Оскаржувані договори носять всі ознаки
інвестиційного договору, який згідно
до Закону України «Про інвестиційну
діяльність» є двохсторонньою угодою
між особою, що володіє правами на об'єкт
будівництва та інвестором, який
вносить відповідні кошти в результаті
чого отримує у власність житло.

Статтею 4 Закону України «Про
інвестиційну діяльність» інвестування
та фінансування будівництва об'єктів
житлового будівництва з використанням
недержавних коштів, залучених від
фізичних та юридичних осіб, може
здійснюватися виключно через фонди
фінансування будівництва, фонди
операцій з нерухомістю, інститути
спільного інвестування, а також шляхом
емісії цільових облігацій підприємств,
виконання зобов'язань за якими
здійснюється шляхом передачі об'єкта
(частини об'єкта) житлового
будівництва.

Згідно ст. 22 Закону України «Про
інститут спільного інвестування»
пайовий інвестиційний фонд - це активи,
що належать інвесторам на праві
спільної часткової власності,
перебувають в управлінні компанії з
управління активами та обліковуються
останньою окремо від результатів її
господарської діяльності.

Враховуючи вказані вимоги норм права,
вважають, що договори про пайову участь
в реконструкції гуртожитку по АДРЕСА_1
носять ознаки недійсного правочину,
оскільки суперечать вимогам чинного
законодавства. Такий висновок
випливає, насамперед із того, що вони
спрямовані на інвестування
будівництва (реконструкції) без
створення пайового інвестиційного
фонду та укладені між інвесторами та
забудівником в той час, як законом
визначено вичерпний перелік
інвестиційних угод та внесено заборону
укладення таких договорів напряму із
власником прав на об'єкт будівництва.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право власності громадян на
житловий будинок» від 04.10.1991р. №7, особи,
які приймали участь у будівництві
(реконструкції) житлового будинку не на
підставі угоди про створення
власності, яка відповідає
законодавству, вправі вимагати не
визнання права власності на будинок, а
відшкодування своїх затрат на
будівництво, якщо допомогу забудовнику
вони надавали не безоплатно.

Оскаржуваними договорами чітко
встановлено набуті інвесторами права
власності на житлові приміщення -
квартири, що в свою чергу суперечить
роз'ясненням Верховного суду України,
оскільки вони не створювали із
забудівником спільної власності, атому
набувають права виключно на повернення
власних інвестицій.

Такі дії ОСОБА_3 та інших відповідачів
завдають АТ «Банк «Фінанси та Кредит»
(значної шкоди, оскільки зміна титулу
заставного майна фактично позбавила
позивача законного права зодоволити
свої майнові права за рахунок іпотеки.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю з підстав наведених в
позовній заяві, просить позовні вимоги
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з»явився, хоча належним чином
повідомлявся про час та місце розгляду
справи.

Представник відповідачів у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав, а
також заявив клопотання про
застосування позовної давності та
відмовити позивачу у позові.

Суд, заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи вважає за
необхідне відмовити у позові ПАТ «Банк
«Фінанси та кредит» до відповідачів
про визнання недійсними договорів про
пайову участь в реконструкції
багатоповерхового житлового будинку у
з»язку із спливом позовної давності.

Згідно ЦПК України під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є підстави
допустити негайне виконання судового
рішення; чи є підстави для скасування
заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що між відповідачем
СПД ОСОБА_3 та АТ «Банк «Фінанси та
Кредит» 01.07.2004]і. укладено Договір
іпотеки, за яким відповідач, з метою
забезпечення виконання зобов'язань, що
випливають з умов договору про
відкриття не відновлювальної
кредитної лінії № 305 ру-04 від 01.07.2004р.
щодо повернення кредиту у сумі 250 000,00
дол. США та відсотків, комісій,
неустойки за користування кредитними
ресурсами, передав в іпотеку нежитлові
приміщення гуртожитку, загальною
площею 4 136,9 м. кв. по АДРЕСА_1.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 29.12.2009р. задоволено позов АТ
«Банк «Фінанси та Кредит» про
стягнення із ОСОБА_3 заборгованості за
кредитним договором № 305 ру-04 від
01.07.2004р. у розмірі 3 023 113 (три мільйони
двадцять три тисячі сто тринадцять)
грн.26 коп.

Представник позивача вказує, що
протягом 2005 - 2007 років СПД ОСОБА_3 уклав
дев'ятнадцять договорів про пайову
участь в реконструкції нерухомого
майна, яке було передано ним же в
іпотеку банку з метою забезпечення
виконання кредитних зобов'язань, а
також вказав, що відповідачі повністю
сплатили кошти по зазначеним договорам
та отримали свідоцтво про право
власності на нерухоме майно.

В судовому засіданні представник
відповідачів подав заяву про
застосування позовної давності,
мотивуючи тим, що про укладення
оскаржуваних договорів про пайову
участь в реконструкції
багатоквартирного житлового будинку
позивачу було відомо ще червні 2006 року.
Дана обставина підтверджується заявою
ОСОБА_3 на ім'я в.о. керуючого банку
«Фінанси та кредит» від 27 червня 2006
року про продовження терміну дії
кредитного договору № 338ру-04 від 01
липня 2004 року та доданими до даної
заяви обґрунтуванням і переліком
укладених договорів на пайову участь в
реконструкції багатоквартирного
житлового будинку по АДРЕСА_1

Крім того, його довірителями 26 червня
2009 року було подано апеляційну скаргу
на рішення Калуського міськрайонного
суду від 30 липня 2008 року. Зі змісту
апеляційної скарги, копія якої
направлялась ПАТ «Банк «Фінанси та
кредит», вбачається, що в ній
вказувалось про укладення
оскаржуваних договорів про пайову
участь.

Таким чином позивачем, тобто ПАТ «Банк
«Фінанси та кредит», пропущено строк
позовної давності.

Заперечуючи проти поданої
представником відповідача заяви про
застосування строку позовної давності,
представник позивача не подав суду
доказів щодо не застосування позовної
давності та не просив поновити строк
позовної давності та не навів
поважність причин пропуску строку
позовної давності з врахуванням
обставин, які б свідчили про
відсутність у позивача об»єктивної
можливості здійснити захист своїх прав
або інтересів.

Оскільки позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін, і договір про
збільшення позовної давності
укладається у письмовій формі згідно
статті 259 Цивільного кодексу України,
сторони не укладали договору щодо
збільшення позовної давності.

За змістом статті 256 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

За статтею 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

У силу вимог ч.1 ст.261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

При таких обставинах у 2006 р. позивач
знав про порушення свого права
відповідачами і саме з цієї дати
почався перебіг строку на звернення до
суду з позовом.

Натомість позивач звернувся до суду
20.12.2013 р., що убачається із відбитку
штемпеля канцелярії Калуського
міськрайонного суду про реєстрацію
позовної заяви.

Статтею 266 Цивільного кодексу України
передбачено, що зі спливом позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткових вимог (про
визнання недійсними договорів про
пайову участь в реконструкції
багатоповерхового житлового будинку).

Тому суд вважає, що позовна давність
спливла до вимоги про визнання
недійсними договорів про пайову участь
в реконструкції багатоповерхового
житлового будинку.

Таким чином, за наведених вище обставин
суд вважає доводи представника
відповідачів про сплив строку позовної
давності обґрунтованими.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

На підставі викладеного,
керуючись ст.209, 214 - 215, 218, 267 ЦПК України,
суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити у позові ПАТ «Банк «Фінанси
та кредит» до СПД - ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_22 про визнання недійсними
договорів про пайову участь в
реконструкції багатоповерхового
житлового будинку у з»язку із спливом
позовної давності.

Рішення може бути оскаржене в
Апеляційний суд Івано-Франківської
області через Калуський міськрайонний
суд шляхом подачі в десятиденний строк
апеляційної скарги з дня його
проголошення.

Суддя: