Провадження №2/761/4795/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 серпня 2014 року
м.Київ

Шевченківський районний суд м. Києва в
складі:

головуючого судді
Гриньковської Н.Ю.,

при секретарі Кривошия
О.О.,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про поділ майна, -

в с т а н о в и в:

У травні 2014р. позивач ОСОБА_1 звернувся
до Шевченківського районного суду
м.Києва з позовною заявою, в якій
поставлено питання про здійснення
поділу майна подружжя, що належить йому
та відповідачу ОСОБА_4 по ? частині
кожному.

В обгрунтування вимог зазначено, що під
час шлюбу подружжям було придбано
рухоме та нерухоме майно, яке поділити
за взаємною згодою подружжя не може, що
зумовило звернення до суду з позовом. В
позові поставлено питання про поділ
між сторонами по ? частині кожному
наступного майна: гаражного боксу
АДРЕСА_3; квартири АДРЕСА_1; нежилого
приміщення АДРЕСА_2; ? частини нежилого
приміщення АДРЕСА_2; автомобіля марки
Suzuki Swift д.р.н. НОМЕР_1. При цьому, в ході
розгляду справи позивач надавав свою
згоду на виділення в одноосібне право
власності позивача автомобіль Suzuki Swift,
яким вона користується, а собі вимагав
компенсацію своєї частки в цьому
автомобілі.

У судовому засіданні позивач та
представник позивача позов підтримали
у повному обсязі з підстав, викладених
у ньому.

Представник відповідача у судовому
засіданні визнала позов в частині
вимог про поділ між сторонами
спільного майна по ? частині крім вимог,
що стосуються поділу квартири АДРЕСА_1.
Сторона відповідача стверджувала, що
оскільки придбання зазначеної
квартири відбулось за рахунок власних
коштів відповідача, які були отримані
від продажу їншої квартири, а також для
придбання цієї квартири відповідач
позичала кошти у ОСОБА_5, то згідно ст.57
СК України, це майно є особистою
приватною власністю відповідача.

Вислухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, суд встановив
наступні обставини.

Встановлено, і не заперечується
сторонами, що між ОСОБА_1 до ОСОБА_4
14.08.2004 р. було укладено шлюб.

В період шлюбу подружжям було придбано
наступне майно:

- гаражний бокс під номером АДРЕСА_3,
право власності на який посвідчується
свідоцтвом серії САВ №666796 віл 31.08.2007 р.,
виданого на ім'я ОСОБА_1 (згідно
висновку експерта ринкова вартість
гаража складає 191.457,00 грн.);

- квартира АДРЕСА_1 житловою площею 32,80
кв.м., загальною - 56,50 кв.м., право
власності на яку оформлено на ОСОБА_4 на
підставі нотаріально посвідченого
договору купівлі - продажу від 05.11.2007 р.
(згідно висновку експерта ринкова
вартість квартири складає 1.320.179,00 грн.);

- нежиле приміщення АДРЕСА_2, загальною
площею 11,80 кв.м., право власності на яке
оформлено на ОСОБА_1 на підставі
нотаріально посвідченого договору
купівлі - продажу від 04.06.2010 р. (згідно
висновку експерта ринкова вартість
зазначеного нерухомого майна складає
117.162,00 грн.);

- ? частини нежилого приміщення (в літ. А)
АДРЕСА_2, право власності на яке
оформлено на ОСОБА_1 на підставі
нотаріально посвідченого договору
купівлі - продажу від 05.12.2011 р. (згідно
висновку експерта ринкова вартість
зазначеного нерухомого майна складає
245.182,00 грн.);

- автомобіль марки Suzuki Swift білого
кольору 2011 р. випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1, кузовний номер: НОМЕР_5,
зареєстрований 22.04.2010 р. на ОСОБА_4
(згідно висновку експерта ринкова
вартість зазначеного автомобіля
складає 156.870,00 грн.).

За змістом ч.1 ст.61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до положень ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Слід зазначити, що в постанові Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р.
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», а саме в п. 25
роз'яснено, що вирішуючи питання про
поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
зокрема неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5
ст. 71 СК України щодо обов'язкової
згоди одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Відповідач не надала свою згоду на
грошову компенсацію позивачеві частки
спільного автомобіля.

Щодо доводів сторони відповідача про
те, що квартира АДРЕСА_1 не є спільно
нажитим майном подружжя, суд зазначає
наступне.

Представником відповідача надано суду
копію рішення Шевченківського
районного суду м.Києва у справі
№761/7281/14-ц від 30.05.2014 р. про стягнення з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 боргу в сумі
1.793.880,00 грн. за договором позики від
01.11.2007 р.

Суд звертає увагу, що зазначений
договір позики від 01.11.2007 р. не може бути
визнаний як такий, що укладений в
інтересах сім'ї, в розумінні положень
ст. 65 СК України, 369 ЦК України, оскільки
судом установлено, що позивач, як один
із подружжя, ні в письмовій, ні в усній
формі не надавав згоду на укладення
вищевказаного договору позики, що в
свою чергу виходить за межі дрібного
побутових, а отже, цей договір не
створює обов'язків для другого з
подружжя, який його не укладав, тобто,
для позивача.

Крім того, рішенням Шевченківського
районного суду м.Києва від 30.05.2014 р. у
справі №761/7281/14-ц не було встановлено
мету укладення відповідачем ОСОБА_4
договору позики, а твердження
останньої, що договір було укладено в
інтересах сім'ї, оскільки, потім було
придбано квартиру, що є предметом
поділу, не підтверджується жодними
доказами по справі.

Також, відповідно до п. 11 договору
купівлі-продажу вищевказаної квартири
АДРЕСА_1 від 05.11.2007 р., за домовленістю
сторін продано за суму в розмірі 50.000,00
грн, що не є співмірною з сумою боргу
ОСОБА_4 за договором позики (185.000,00
доларів США).

Таким чином, з урахуванням положень
ст.69 СК України, суд дійшов висновку про
обгрунтованість вимог щодо визнання за
позивачем права власності на ?
квартири, придбаної сторонами під час
шлюбу поряд з визнанням за сторонами
права власності на ? частину за кожним
щодо іншого вищеозначеного майна,
придбаного під час шлюбу.

При цьому, відповідно до ст.88 ЦПК
України з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню ? частини
судового збору, сплаченого за подання
позову майнового характеру.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.
3, 11, 57, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 60, 69, 70,
71 СК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
поділ майна- задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя
визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1
(ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) право
власності на: ? частину гаражного боксу
АДРЕСА_3; ? частину квартири АДРЕСА_1; ?
частини нежилого приміщення АДРЕСА_2; ?
частини нежилого приміщення АДРЕСА_2; ?
частини автомобіля марки Suzuki Swift білого
кольору 2011 р. випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1, кузовний номер: НОМЕР_5.

В порядку поділу майна подружжя
визнати за ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2,
(ідентифікаційний номер - НОМЕР_3) право
власності на: ? частину гаражного боксу
АДРЕСА_3; ? частину квартири АДРЕСА_1; ?
частини нежилого приміщення АДРЕСА_2; ?
частини нежилого приміщення АДРЕСА_2; ?
частини автомобіля марки Suzuki Swift білого
кольору 2011 р. випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1, кузовний номер: НОМЕР_5.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
судові витрати по сплаті судового
збору у сумі 1827,00 грн. (одна тисяча
вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.).

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя