Номер провадження 2/754/2586/14
Справа №754/2673/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

13.10.2014
Деснянський районний суд м.Києва в
складі :

головуючого судді
Мальченко О.В.

при секретарі
Яремус-Байсановій А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
:

- позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-і особи
: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення
перешкод в користуванні власністю та
вселення ;

- зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 , 3-я особа : Служба у справах
дітей Деснянської районної в м. Києві
державної адміністрації про
припинення права власності на частку
у спільному майні ;

- об»єднаним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_6
в інтересах та від імені якої у
якості законного представника діє
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення
права власності на частку у
спільному майні,

в с т
а н о в и в :

17.02.2014 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
власністю , а саме квартирою АДРЕСА_1
та вселення в зазначену квартиру (
а.с. 1-3 ) .

Ухвалою Деснянського районного
суду м. Києва суду від 23.04.2014 р. до
провадження суду прийнято зустрічний
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , 3-я особа :
Служба у справах дітей Деснянської
районної у м. Києві Деснянської
адміністрації про припинення права
власності на частку у спільному
майні, а саме на ? частину квартири
АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та
визнання за ОСОБА_2 права власності
на 1/12 частку зазначеної квартири (
а. с. 47- 54 ) .

Ухвалою Деснянського районного
суду м. Києва від 02.09.2014 р. в одне
провадження із первісним позовом
об»єднано позовну заяву ОСОБА_3 ,
ОСОБА_6 і в інтересах та від імені
якої у якості законного
представника діє ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про припинення права власності на
частку у спільному майні, а саме на
? частину квартири АДРЕСА_1 , що
належить ОСОБА_1 та визнання за
ОСОБА_3 , ОСОБА_6 права власності за
кожним на 1/12 частку зазначеної
квартири ( а. с. 131- 139 ) .

Заявлені позивачем ОСОБА_1
позовні вимоги обгрунтовані тим , що
він є співвласником квартири
АДРЕСА_1 . З вересня 2013 р. відповідач
позбавила його можливості
користування зазначеною квартирою ,
змінила замки на вхідних дверях ,
перешкоджає доступу до житла .

В судовому засіданні позивач
та його представники позовні вимоги
підтримали з обставин , що викладені у
позовній заяві . В задоволені
зустрічних позовних вимог та
позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_6
просили відмовити . Одночасно
позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
пояснив , що після розірвання шлюбу
він , його колишня дружина ОСОБА_2 , їх
спільні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_6
проживали разом в квартирі АДРЕСА_1.
У 2008 р. відповідач зареєструвала
шлюб з ОСОБА_4 . На прохання ОСОБА_2
позивач погодився надати дозвіл на
реєстрацію ОСОБА_4 в спірній
квартирі . Відповідач ОСОБА_2 та її
чоловік відокремили для позивача
частину кімнати для проживання , де
він мав своє спальне місце , шафу
для одягу . З 2012 р. відносини між
позивачем та колишньою дружиною
зіпсувалися , остання висловлювала
своє незадоволення присутністю
позивача в спірній квартирі та у 2013
р. змінила замки від вхідних дверей ,
чим позбавила позивача можливості
користування житлом . На даний час
не має іншого житла та можливості
орендувати житло .

Відповідач ОСОБА_2 зустрічні
позовні вимоги мотивувала тим , що
фактично сімейні стосунки з
позивачем ОСОБА_1 були припинені у
2006 р. Останній з вказаного періоду
часу в спірній квартирі не
проживав, участі у вихованні та
утриманні спільних дітей не приймав
. Спірна квартира є неподільною ,
виділення частки позивача в натурі
є неможливим та сумісне проживання
з позивачем є також неможливим .

В судовому засіданні
представник відповідача ОСОБА_7 проти
задоволення вимог за первісним
позовом заперечував , зустрічні
позовні вимоги підтримав , з
обставин що викладені у зустрічному
позові . Одночасно пояснив , що
відповідачка в період сумісного
проживання з позивачем неодноразову
змушена була звертатись до
правоохоронних органів через
схильність позивача до зловживання
алкоголем , сварок , які постійно
виникали між колишнім подружжям.
Зазначив про те , що проживання
позивача в спірній квартирі
завдасть шкоди неповнолітній дитині
ОСОБА_6 з огляду на характер
психологічних травм , які були
завдані останній під час її
спільного проживання з батьком .

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в
судове засідання не з»явились,
надали заяви , в яких просили
розгляд справи проводити у їх
відсутність. Заявлені ними позовні
вимоги мотивували обставинами , що
аналогічні обставинам викладеним у
зустрічній позовній заяві ОСОБА_2

3-я особа ОСОБА_4 в судове
засідання не з»явився , про час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином .

Представник 3-ої особи Служби
у справах дітей Деснянської районної
у м. Києві державної адміністрації в
судовому засіданні проти
задоволення зустрічних позовних
вимог не заперечувала , просила
постановити рішення з урахуванням
прав та законних інтересів
неповнолітньої ОСОБА_6

Вислухавши пояснення сторін ,
дослідивши матеріали справи , суд
вважає, що вимоги ОСОБА_3 за первісним
позовом підлягають задоволенню ,
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 та
позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_6 не
підлягають задоволенню виходячи з
наступного .

Судом встановлено , що спірна
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1, ОСОБА_6 ,
ОСОБА_3 в рівних долях ( а.с. 145 ) .

На час розгляду справи
співвласник спірної квартири ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 є неповнолітньою ( а.с.
144 ) .

Позивач ОСОБА_3 та відповідач
ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому
шлюбі , який було розірвано 09.02.2007 р. (
а.с. 61 ) .

Згідно технічної
характеристики спірна квартира
складається з однієї кімнати жилою
площею 19,0 кв.м . Загальна площа
квартири 36, 8 кв. м. ( а.с. 146 ) .

Згідно довідки ф. 3 виданої ЖЕК
314 м. Києва 22.01.2014 р. вбачається , що
в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано
п»ять осіб : ОСОБА_2 ( власник
рахунку ) , ОСОБА_1 ( колишній чоловік )
, ОСОБА_3 ( син) , ОСОБА_6 ( дочка), ОСОБА_4 (
чоловік ) ( а.с. 8 ) .

Відповідно до ч.2 ст. 26 ЦПК
України неповнолітні особи , віком
від 14 до 18 років можуть особисто
здійснювати свої процесуальні права
в суді , у справах , що виникають з
відносин , в яких вони особисто
беруть участь .

Частиною 2 статті 39 ЦПК
України передбачено , що права
свободи та інтереси неповнолітніх
осіб віком від чотирнадцяти до
вісімнадцяти років можуть захищати
у суді відповідно їхні батьки ,
усиновлювачі , піклувальники чи інші
особи , визначені законом .

Відповідно до ч. 5 ст. 39 ЦПК
України законні представники
можуть доручати ведення справи в
суді іншим особам .

З матеріалів справи вбачається
, що 14.09.2013р. позивач ОСОБА_1
звернувся до Деснянського РУ ГУ МВС
України у м. Києві з заявою , в якій
зазначив про неможливість потрапити
в квартиру АДРЕСА_1 та просив
вжити заходи щодо забезпечення йому
безперешкодного доступу до помешкання
( а.с. 9 ) .

Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК
України місцем проживання фізичної
особи є житловий будинок, квартира,
інше приміщення, придатне для
проживання в ньому ( гуртожиток,
готель тощо), у відповідному населеному
пункті, в якому особа проживає
постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння ,
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ст 383 ЦК України
власник має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів сім»ї , інших осіб .

В силу положень ст. ст. 21, 24, 41
Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК
України всі громадяни є рівними у своїх
правах, усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення цих прав, у тому
числі щодо захисту права спільної
часткової власності.

Згідно з ст.319 ЦК Українивласник
володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав.

Згідно з ст. 321 Цивільного кодексу
України право власності є непорушним
. Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений
у його здійсненні. Особа може бути
позбавлена права або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України
право особи на частку у спільному майні
може бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: 1) частка є незначною і не може
бути виділена в натурі; 2) річ є
неподільною; 3) спільне володіння і
користування майном є неможливим; 4)
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Як вбачається з матеріалів
справи спірна квартира є
неподільною , виділення ? частки
належної позивачу в натурі є
неможливим . Зазначене узгоджується
з висновком експертного
будівельно-технічного дослідження №
DS/01/1406-50 від 16.06.2014 р. , який був
наданий в судовому засіданні
представником відповідача ОСОБА_2

Водночас вищезазначений
висновок , в якому зазначено про те ,
що ? частка квартири АДРЕСА_1 в
одиницях площі є незначною та
значно меншою за мінімально
необхідну площу для влаштування
однокімнатної квартири , не може бути
підставою для припинення права
власності позивача на належну йому
частку у спільному майні , оскільки
частка позивача в спірній квартирі , а
саме ? частина , що в одиницях площі
становить 9,2 кв. м. дорівнює частці
та площі , що належить кожному з
інших співвласників .

Посилання відповідача ОСОБА_2 ,
її представника та позивачів ОСОБА_6
та ОСОБА_3 про неможливість спільного
з позивачем ОСОБА_1 володіння і
користування майном , а саме спірною
квартирою та посилання на
аморальний спосіб життя позивача ,
який є психотравмуючим фактором для
неповнолітньої дитини є недоведеним
в ході розгляду справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов"язана
довести ті обставини , на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень , крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу .

З встановлених по справі
обставин вбачається , що позивач
ОСОБА_1 немає іншого житла, яке б
належало йому на праві власності, а
припинення права власності позивача
на належну йому частку в спірній
квартирі за відсутності у позивача
іншого помешкання не виключає
нанесення йому істотної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК
України суд постановляє рішення про
припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.
Невиконання позивачем цієї умови є
підставою для відмови у задоволенні
позовних вимог.

Рішенням Європейського суду з
прав людини від 21 грудня 2010 р. (набуло
статусу остаточного 21 березня 2011 р.) у
справі № 35041/05 установлено наявність
порушення ст. 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ратифікованого
Законом України від 17 липня 1997 року, а
саме: незаконного позбавлення особи
майна у зв'язку з порушенням правил
щодо попереднього депонування суми
відшкодування, що може призвести до
негативних економічних наслідків для
цієї особи , оскільки вимога
попереднього платежу є не просто
технічною складовою процедури
відчуження майна, яка встановлена
законом, а основною вимогою, на якій
повинно ґрунтуватися рішення суду про
позбавлення особи майна без її згоди.

Відповідачем ОСОБА_2 до зустрічної
позовної заяви було надано висновок
складений ПП « Спілка Експертів»
від 15.04.2014 р. про ринкову вартість ,
відповідно до якого проведено оцінку
? частини житлової площі , що в
одиницях площі становить 4,75 кв. м. в
однокімнатній квартирі , загальною
площею 36, 8 кв.м. , що знаходиться за
адресою : АДРЕСА_1 та складає 55 954 , 00
грн . ( а. с. 63 ) .

Суд не може погодитись з наданим
висновком , оскільки згідно
останнього проведена оцінка лише
? частини житлової площі спірної
квартири ( 4,75 кв.м. ) , а не ? частини
загальної площі квартири , що в
одиницях площі становить 9,2 кв. м.

При цьому будь-яка грошова
компенсація вартості ? частки
спірної квартири , що належить на
праві власності позивачу на
депозитний рахунок суду іншими
співвласниками зазначеної квартири
внесена не була .

Аналізуючи встановлені по справі
обставини у їх сукупності, суд
приходить до висновку , що порушене
право позивача щодо користування
та володіння власністю підлягає
захисту .

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача ОСОБА_2 користь позивача
підлягають стягненню понесені
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 243 грн. 60 коп .

На підставі викладеного ,
керуючись ст. ст. 10.11,60,88, 212-215 ЦПК
України , суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити .

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у
користуванні власністю - квартирою
АДРЕСА_1 .

Вселити ОСОБА_1 в квартиру
АДРЕСА_1 .

Зобов»язати ОСОБА_2 надати
ОСОБА_1 комплект ключів від вхідних
дверей квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 витрати по сплаті судового
збору 243 грн. 60 коп .

В задоволені зустрічних позовних
ОСОБА_2 та позовних вимог ОСОБА_3 і
ОСОБА_6 - відмовити .

Рішення суду може бути оскаржено
до Апеляційного суду м. Києва через
Деснянський районний суд м.Києва
протягом 10-ти днів з дня
проголошення рішення . Особи , які
брали участь у справі , але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення , можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення .

Суддя :

.