Дело № 2/408/2/14
Р І Ш Е Н Н Я

І МЕ Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року
смт.Біловодськ

Біловодський районний суд
Луганської області у складі :

головуючого - судді
Карягіної В.А..

при секретарі-
Ступаченко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт.Біловодськ цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк « Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом
про стягнення з відповідача боргу в
сумі 61159,42грн, який складається з
заборгованості по кредиту в сумі
8412,40грн, по процентам за користування
кредитом в сумі 1124,64 грн з пені за
несвоєчасне виконання зобов*язань в
сумі 45796,64грн, по комісії за
користування кредитом в сумі2437,20грн,
із штрафів в фіксованій частині в
сумі 500грн та процентна складова в сумі
2888,54грн, згідно кредитного договору №
LGXRRX 14680190 від 08.11.2007року, відповідно до
якого ОСОБА_1 був наданий споживчий
кредит в розмірі 8462,37грн.

Представник позивача Яловега О.Г. в
суді позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, пояснивши при цьому,
що строки позовної давності по даному
позову спливають після 2014року,
оскільки у 2009 році відповідачкою було
сплачено 50грн , а строк позовної
давності за даним договором складає 5
років, зобов*язавшись надати до суду
докази про сплату ОСОБА_1 кредиту, але в
подальшому до суду не з*являвся,
надавав клопотання про слухання справи
у його відсутності та направляючи
заперечення на зустрічну позовну
вимогу відповідачки.

Відповідачка ОСОБА_1 та її
представник ОСОБА_3 в суді позовні
вимоги банку не визнали , посилаючись
на пропуск позивачем строків позовної
давності , вказав, що під час укладання
спірного кредитного договору ОСОБА_1
була введена в оману гр..ОСОБА_4,
яка,зловживаючи довірою відповідачки,
умовила її укласти даний кредитний
договір , а гроші передати їй, ОСОБА_4,
які необхідні були для лікування
дитини, пообіцявши здійснювати
виплати за кредитним договором.
Позивачка дійсно отримала за це 500грн і
вважала себе вільною від сплати
кредиту. У 2009 році даними діями ОСОБА_4
та її посібника ОСОБА_5, які таким же
чином вводили в оману інших громадян та
заволодівали грошима за різними
кредитними договорами , зацікавилися
правоохоронні органи і у 2010році
відносно даних осіб Марківським
райсудом Луганської області був
винесений вирок. Вона по справі
проходила свідком, у зв*язку з чим була
позбавлена можливості знайомитися з
матеріалами справи та подавати
цивільний позов до винних осіб. Це
право була надано Приватбанку, який у
2011 році звертався до суду з позовом до
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування
шкоди і отримав рішення суду про
стягнення 74 тис.грн. Вона за весь час
після укладання договору до часу
розгляду даної справи в суді не
сплачувала банку грошей в рахунок
погашення заборгованості за даним
кредитним договором, вважаючи це
обов*язком ОСОБА_4 та ОСОБА_5, до неї
жодного разу банк не звертався з
вимогою виплати заборгованості.

Вислухавши пояснення
сторін,дослідивши письмові матеріали
справи суд вважає за необхідне в
задоволенні позову відмовити у зв*язку
з пропуском позивачем строку позовної
давності.

Згідно до ст. 10,11 ,60 ЦПК України сторони
та інші особи, які приймають участь у
справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд. Суд розглядає справу
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа ( кредитодавець)
зобов*язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов*язується повернути
кредит та сплатити проценти.

В суді встановлено, що згідно
кредитного договору № LGXRRX 14680190 від
08.11.2007року ЗАТ КБ «Приватбанк» надав
відповідачу кредит в сумі 8462,37грн з
умовою повернення 08.11.2009року та зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом,
щомісячної винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі
101.55грн, та одноразової винагороди за
надання фінансового інструменту в
розмірі 1410,4грн. в обмін на зобов*язання
позичальника з поверненням кредиту ,
сплати відсотків, винагороди, комісії в
зазначені в заяві та умовах надання
споживчого кредиту фізичним особам.
Згідно заяви позичальника, погашення
заборгованості здійснюється щомісяця
в період сплати кредиту, за який
приймається період з « 5» по « 10» число
кожного місяця. Договір складається з
заяви позичальника та Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам.

Посилаючись на невиконання
відповідачем умов даного кредитного
договору, позивач пред*являє вимогу
про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості,
яка виникла у зв*язку з несвоєчасним
виконанням нею умов договору, що
складається з заборгованості по
кредиту в сумі 8412,40грн, по процентам за
користування кредитом в сумі 1124,64 грн
з пені за несвоєчасне виконання
зобов*язань в сумі 45796,64грн, по комісії
за користування кредитом в
сумі2437,20грн, із штрафів в фіксованій
частині в сумі 500грн та процентна
складова в сумі 2888,54грн , всього
61159,42грн. В підтвердження порушення
відповідачем умов договору до позову
надається розрахунок заборгованості
( арк..спр.4-5,34-37).

Пояснюючи причини невиконання умов
кредитного договору, відповідачка
ОСОБА_1 та її представник вказували на
те, що даний договір був укладений на
прохання гр..ОСОБА_4, яка увійшла в
довіру до ОСОБА_1, і за змовою з
власником магазину побутової техніки
ОСОБА_6 заволоділи грошима банку. При
цьому ОСОБА_4 пообіцяла відповідачці
здійснювати виплату кредитних сум
своєчасно, але обіцянку не виконала,
про що відповідачці стало відомо під
час слухання даної цивільної справи.

Доводи відповідачки підтверджуються
вироком Марківського райсуду
Луганської області від 21 травня 2010року,
яким ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були визнані
винними у скоєнні злочину,
передбаченим ст.. 190 ч 3 КК України.
Потерпілою юридичною особою було
визнано ПАТКБ «Приватбанк» з
вказівкою про заподіяння банку
збитків на суму 74996грн. Одним із свідків
по справі була ОСОБА_1, відносно якої
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнали свою провину в
заволодінні коштами банку. При
розгляді кримінальної справи
цивільний позов банком не заявлявся
взагалі. ОСОБА_1, будучі свідком, була
позбавлена можливості надавати до
суду в рамках кримінального процесу
цивільний позов. Як вказує
відповідачка, вона вважала, що вся сума
за кредитним договором, враховуючи
пеню, комісію та інші виплати, будуть
стягнуті з винних осіб за позовом саме
банку.

13.07.2010року ПАТ КБ « Приватбанк»
звернувся до Марківського райсуду
Луганської області з позовом до ОСОБА_4
та ОСОБА_5 про відшкодування збитків,
заподіяних їх злочинними діями, в сумі
459.094,46грн. Рішенням від 4.03.2011року позов
був задоволений на суму 74996грн, якою
заволоділи засуджені, в іншій частині
позову було відмовлено, оскільки на
виплати пені, комісії та штрафних
санкції засуджені з банком договору не
укладали.

Вищевказане підтверджує доводи
відповідачки, що з часу укладання
кредитного договору вона не здійснила
жодної виплати за ним.

В судовому засіданні представник
позивача послався на єдину сплату
відповідачкою заборгованості за
кредитом в розмірі 50грн, що мале місце
у 2009 році , яка в розрахунку
заборгованості, наданої до суду з
позовом, не відображена позивачем і до
суду не надано доказів ким саме, де
саме відбулася сплата даної суми, яким
чином дана сума зарахована на рахунок
позивача як погашення заборгованості
за даним кредитним договором. Однак,
представник позивача після даної
заяви в суді про здійснення
відповідачкою виплати 50грн до суду не
з*являвся, доказів не надавав, що суд
розцінює про відсутність у позивача
вищевказаних доказів.

Крім того, при розгляду справи суд
приймає до уваги той факт, що у 2007 році
кредитний договір відповідачка
укладала з закритим акціонерним
товариством КБ «Приватбанк» на умовах
саме ЗАТ КБ «Приватбанк», до позову
надані умови Публічного акціонерного
товариства КБ «Приватбанк». Які ж умови
надання споживчого кредиту фізичним
особам існували під час укладання
спірного кредитного договору у 2007 році
позивачем суду не надано. У зв*язку з
цим суд застосовує загальні засади про
строки позовної давності, передбачені
ЦК України.

Згідно з вимогами ст.. 257,258 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність в 1 рік
застосовується, зокрема, до вимог 1) про
стягнення неустойки( штрафу, пені)

Відповідно до частин третьої і
четвертої статті 267 ЦК України позовна
давність застосовується лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
рішення. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові.

Пунктом 31 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
судам роз'яснено, що у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки), зазначене вище
правило застосовується й до додаткових
вимог банку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
строк позовної давності за спірним
кредитним договором, укладеним між ЗАТ
КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 8.11.2007 року
сплив., тому в задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ «Приватбанк» слід
відмовити.

В разі наявності в умовах до
кредитного договору ЗАТ КБ
«Приватбанк» , які існували під час
його укладання, збільшеного строку
позовної давності до 5 років, суд
вважає, що і в цьому випадку позивачем
пропущений строк позовної давності для
звернення до суду з даним позовом, який
сплив з 8.12.2012року., так як в матеріалах
даної цивільної справи, яку суд
розглядає в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін, які беруть
участь у справі, відсутні докази сплати
саме відповідачкою ОСОБА_1
заборгованості за спірним кредитним
договором.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.10,11,60, 88, 212-215ЦПК України, ст.
257,258,267ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк « Приватбанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Луганської області через
Біловодський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення .

Суддя
В.А.Карягіна