Справа № 161/8735/14-ц
Провадження № 2/161/2800/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

11 грудня 2014 року

Луцький міськрайонний суд
Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

при секретарі Сидоренко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Луцьку
справу за позовом ОСОБА_1 як опікуна в
інтересах недієздатної ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, Лищенської сільської ради
Луцького району, третя особа із
самостійними вимогами - ОСОБА_4, про
визнання свідоцтва про право
власності, свідоцтва про право на
спадщину та державних актів на право
власності на земельні ділянки
недійсними, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 як опікун в інтересах
недієздатної ОСОБА_2 02.06.2014 року
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3,
Лищенської сільської ради Луцького
району про визнання свідоцтва про
право власності, свідоцтва про право на
спадщину та державних актів на право
власності на земельні ділянки
недійсними, визнання права власності
на ? частину житлового будинку.

В позовній заяві посилається на те, що
рішенням Луцького міськрайонного суду
від 25 жовтня 2010 року ОСОБА_2 було
визнано недієздатною, а його
призначено опікуном. Після
встановлення недієздатності ОСОБА_2
йому стали відомі факти, які порушують
права та законні інтереси ОСОБА_2, за
захистом яких він звертався у 2011 році
та змушений звернутися до суду знову із
даним позовом. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла
мати недієздатної ОСОБА_2 - ОСОБА_5, якій
належав на праві спільної сумісної
власності, збудований в шлюбі, житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько недієздатної
- ОСОБА_6, а ІНФОРМАЦІЯ_3 її брат ОСОБА_7.
Після смерті матері відкрилась
спадщина на частину житлового будинку.
Заповіту ОСОБА_5 не складала.
Спадкоємцями першої черги на частку у
спадщині за законом стали недієздатна
дочка ОСОБА_2, чоловік ОСОБА_8 та син
ОСОБА_7 Рішенням виконавчого комітету
Лищенської сільської ради №27 від 24
жовтня 2002 року за заявою ОСОБА_3 було
дозволено ОСОБА_7 (через 5 років після
смерті останнього) оформити право
приватної власності на житловий
будинок по АДРЕСА_1. На підставі цього
рішення ОСОБА_3 отримала свідоцтво про
право власності від 24 жовтня 2002 року на
ОСОБА_7. Після цього вона на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 06 грудня 2002 року стала
власником житлового будинку. Рішенням
Лищенської сільської ради №24/10 від 16
грудня 2008 року ОСОБА_3 було передано
безоплатно у приватну власність
земельну ділянку площею 0,4775 га, в т.ч.
для будівництва та обслуговування
жилого будинку і господарських
будівель 0,25 га, ведення особистого
селянського господарства 0,2275 га.
Вказані земельні ділянки є суміжними.
На підставі цього рішення ОСОБА_3
оформила правовстановлюючі документи
на земельні ділянки, після чого стала
власником земельних ділянок за
адресою: АДРЕСА_1 площею 0,2500 га з
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
відповідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯГ
№060982 від 16.07.2009р., зареєстровано за
№62. Кадастровий номер земельної
ділянки 07228 83600 : 01 : 001 : 5119; площею 0,2275 га
з цільовим призначенням для ведення
особистого селянського господарства
відповідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯЕ
№317381 від 16.07.2009р., зареєстровано за
№61. Кадастровий номер земельної
ділянки 07228 83600 : 01 : 001 : 5120. Постановою
Луцького міськрайонного суду від
04.11.2013р., яка набрала законної сили
14.11.2013р., визнані неправомірними та
скасовані рішення виконавчого
комітету Лищенської сільської ради №27
від 24.10.2002р. та рішення Лищенської
сільської ради №24/10 від 16.12.2008р., так як
суд прийшов до висновку, що ці рішення
ухвалені в порушення прав та без
врахування інтересів недієздатної
ОСОБА_2 Постановою суду встановлено, що
житловий будинок з надвірними
будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 за
даними погосподарських книг, станом на
1986 рік, належав ОСОБА_5. В будинках
проживали чоловік власника ОСОБА_8,
син-ОСОБА_7 та дочка ОСОБА_2 Після смерті
ОСОБА_5 спадщину прийняли донька
ОСОБА_2, син ОСОБА_7 та чоловік ОСОБА_8,
які вступили у володіння спадковим
майном, оскільки проживали і
залишилися проживати в спадковому
будинку. На момент ухвалення
виконкомом Лищенської сільської ради
рішення №27 від 24.10.2002р. про оформлення
за померлим ОСОБА_7 права власності на
житловий будинок що в АДРЕСА_1 в будинку
проживала інвалід дитинства ОСОБА_2,
яка успадкувала частину
будинковолодіння після смерті своїх
батьків.

З відповіді Лищенської сільської ради
від 22.09.2009р. вбачається, що згідно
запису в погосподарських книгах по
сільській раді станом на 01.01.1986р.,
особовий рахунок НОМЕР_1, власником
житлового будинку була ОСОБА_5, з якою
проживали члени її сім'ї: ОСОБА_8, ОСОБА_7
та ОСОБА_2 У своїй відповіді №152 від
24.11.2010р. Лищенська сільська рада
зазначила, що станом на 01.07.1990р. згідно
запису в погосподарській книзі
власником значився ОСОБА_7 (надано ж
було витяг №5 за 2002 рік). Отже, сільська
рада, не маючи на те достатніх правових
підстав, незаконно внесла в особовий
рахунок погосподарської книги дані про
те, що ОСОБА_7 є власником житлового
будинку. На підставі рішення
виконавчого комітету Лищенської
сільської ради №27 від 24.10.2002р. ОСОБА_3
незаконно отримала свідоцтво про право
власності від 24.10.2002р., а в подальшому і
свідоцтво про право на спадщину по
закону від 06.12.2002р. ОСОБА_2 не
відмовлялась від своєї частки у
спадковому майні матері та батька і
була позбавлена права на спадкування
по закону. За відсутності
правовстановлюючого документу на
будинок спадщина мала ділитись через
суд.

Житловий будинок був збудований
подружжям під час перебування у шлюбі,
а тому належав їм на праві спільної
сумісної власності, і після смерті
матері спадкоємці першої черги,
фактично вступивши у володіння
спадковим майном, так як з дня
відкриття спадщини постійно проживали
в будинку, поділивши по закону її
спадкове майно, отримали б наступні
спадкові частки: 1/6 частина - ОСОБА_2, 1/6
частина - ОСОБА_6, 1/6 частина - ОСОБА_7
Таким чином, житловий будинок належав
би спадкоємцям першої черги в
наступних долях: 1/6 частина - ОСОБА_2, 4/6
частини - ОСОБА_6, 1/6 частина - ОСОБА_7
Після смерті батька (який теж заповіту
не складав) успадкувавши як спадкоємці
першої черги по 2/4 частини його
спадкового майна, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (з
врахуванням належних їм часток після
смерті матері) стали б власниками по 1/2
частині житлового будинку. ОСОБА_2
прийняла спадщину після смерті матері
шляхом фактичного вступу у володіння
майном в розмірі 1/6 частини житлового
будинку та 2/4 частини та спадщину після
смерті батька. Факт прийняття ОСОБА_2
спадщини після смерті батьків
підтверджується відповідями
Лищенської сільської ради від 22.09.2009р. і
04.08.2009р. та довідкою Лищенської
сільської ради №475 від 10.07.2009р. про її
постійне проживання в спірному
будинку, а також ця обставина, як
зазначалося вище, встановлена і
постановою Луцького міськрайонного
суду від 04.11.2013р.

Якщо був відсутній правовстановлюючий
документ на будинок, то спадщина
повинна була б ділилась через суд, і
ОСОБА_2 стала б власником 1/2 частини
житлового будинку. За таких обставин,
вона має право відповідно до ст.116 ЗК
України безоплатно отримати у приватну
власність 1/2 частину земельної ділянки
з цільовим призначенням для
будівництва та обслуговування жилого
будинку і господарських будівель та 1/2
частину земельної ділянки з цільовим
призначенням для ведення особистого
селянського господарства, так як
земельна ділянка з різними цільовими
призначеннями є суцільною. Державні
акти на право власності на земельні
ділянки є документами, що посвідчують
право власності і видаються на
підставі відповідних рішень органів
місцевого самоврядування. У спорах,
пов'язаних з правом власності на
земельні ділянки після визнання
неправомірними та скасування рішень,
на підставі яких видано відповідні
державні акти, то такі акти слід
визнавати недійсними, так як видача
державних актів на право власності на
земельні ділянки без визначеної
законом (ч.І ст.116 ЗК України) підстави є
неправомірною, а державні акти, видані
з порушенням вимог статей 116 та 118 ЗК
України, - недійсними. Таким чином,
державні акти на право власності на
земельні ділянки серії ЯГ №060982 від 16
липня 2009 року, зареєстровано за
№62 та серії ЯЕ №317381 від 16 липня 2009
року, зареєстровано за №61 слід
також визнати недійсними.

Посилаючись на вищенаведене, позивач
просив суд визнати недійсним свідоцтво
про право власності від 24 жовтня 2002
року, свідоцтво про право на спадщину
по закону від 06 грудня 2002 року, державні
акти на право власності на земельні
ділянки серії ЯГ №060982 від 16 липня 2009
року, зареєстровано за №62 та
серії ЯЕ №317381 від 16 липня 2009 року,
зареєстровано за №61 недійсними.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину житлового будинку, що в
АДРЕСА_1.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
від 19.11. 2014р. по даній справі в якості
третьої особи із самостійними вимогами
залучено ОСОБА_4.

Позивач в судове засідання не з'явився,
подав суду заяву про уточнення
позовної вимоги, просить визнати за
ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину
житлового будинку, що в АДРЕСА_1.
Позивач та його представник подали
суду заяви про розгляд справи за їх
відсутності, згідно яких позовні
вимоги підтримують з підстав,
зазначених у позовній заяві, не
заперечував щодо винесення заочного
рішення по справі.

Крім того, позивач подав суду заяву про
залишення без розгляду позовної вимоги
про визнання за ОСОБА_2 право власності
на 1/2 частину житлового будинку, що в
АДРЕСА_1.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
від 11.12.2014р. позовну вимогу про визнання
за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину
житлового будинку, який знаходиться в
АДРЕСА_1 - залишити без розгляду.

Відповідач ОСОБА_3 та представник
Лищенської сільської ради в судове
засідання не з'явились, хоча належним
чином були повідомлені про час і місце
розгляду справи, про що свідчать
повідомлення про вручення судових
повісток. Суд зі згоди позивача вважає
можливим провести заочний розгляд
справи по наявних доказах, відповідно
до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явилася, про час і місце розгляду
справи була повідомлена належним чином
.

Дослідивши письмові докази по справі,
суд приходить до висновку, що позов
слід задовольнити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Луцького міськрайонного суду
від 25 жовтня 2010 року ОСОБА_2 було
визнано недієздатною, а позивача
призначено її опікуном. (а.с.6)

Судом встановлено, що права та законні
інтереси ОСОБА_2 були порушені.

З копії свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_2 від 05 травня 2008 року, виданого
відділом реєстрації актів цивільного
стану Головного управління юстиції у
Волинській області вбачається, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір
недієздатної ОСОБА_2 - ОСОБА_5. (а.с.13).

Судом встановлено, що останній на праві
власності належав житловий будинок з
надвірними будівлями та спорудами в
АДРЕСА_1 за даними погосподарських
книг, станом на 1986 рік. В зазначеному
будинку проживали чоловік власника
ОСОБА_8, син - ОСОБА_7 та дочка ОСОБА_2

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять: всі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця, у тому числі, зачаті
за життя спадкодавця та народжені
після його смерті, той з подружжя, який
його пережив, та батьки.

Після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняли
донька ОСОБА_2, син ОСОБА_7 та чоловік
ОСОБА_8, які вступили у володіння
спадковим майном, оскільки проживали і
залишилися проживати у спадковому
будинку. На момент ухвалення
виконкомом Лищенської сільської ради
рішення №27 від 24.10.2002р. про оформлення
за померлим ОСОБА_7 права власності на
житловий будинок , який знаходиться в
АДРЕСА_1, у ньому проживала інвалід
дитинства ОСОБА_2, яка успадкувала
частину будинковолодіння після смерті
своїх батьків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
помер батько недієздатної - ОСОБА_6, а
ІНФОРМАЦІЯ_3 її брат ОСОБА_7. Після
смерті матері відкрилась спадщина на
частину житлового будинку. Заповіту
ОСОБА_5 не складала. Спадкоємцями
першої черги на частку у спадщині за
законом стали недієздатна дочка
ОСОБА_2, чоловік ОСОБА_8 та син ОСОБА_7

Рішенням виконавчого комітету
Лищенської сільської ради №27 від 24
жовтня 2002 року за заявою ОСОБА_3 ОСОБА_7,
який помер ще ІНФОРМАЦІЯ_3, було
дозволено оформити право приватної
власності на житловий будинок по
АДРЕСА_1. На підставі цього рішення
ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право
власності від 24 жовтня 2002 року на
ОСОБА_7. Після цього вона на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 06 грудня 2002 року стала
власником житлового будинку.

Рішенням Лищенської сільської ради
№24/10 від 16 грудня 2008 року ОСОБА_3 було
передано безоплатно у приватну
власність земельну ділянку площею 0,4775
га, в т.ч. для будівництва та
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель 0,25 га, ведення
особистого селянського господарства
0,2275 га. Вказані земельні ділянки є
суміжними. На підставі цього рішення
ОСОБА_3 оформила правовстановлюючі
документи на земельні ділянки, після
чого стала власником земельних ділянок
за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,2500 га. з
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
відповідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯГ
№060982 від 16.07.2009р., зареєстровано за
№62. Кадастровий номер земельної
ділянки 07228 83600 : 01 : 001 : 5119; площею 0,2275 газ
цільовим призначенням для ведення
особистого селянського господарства
відповідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯЕ
№317381 від 16.07.2009р., зареєстровано за
№61. Кадастровий номер земельної
ділянки 07228 83600 : 01 : 001 : 5120.

Постановою Луцького міськрайонного
суду від 04.11.2013р., яка набрала законної
сили 14.11.2013р., визнано неправомірним та
скасовано рішення виконкому
Лищенської сільської ради від
24.10.2002року №27 про оформлення права
приватної власності на житловий
будинок в АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 Визнано
неправомірним та скасовано рішення
Лищенської сільської ради від
16.12.2008року №24/10 про безоплатну передачу
в приватну власність ОСОБА_3 земельної
ділянки в с.Лище площею 0,4775га, в тому
числі, для будівництва і
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель 0,25га для
ведення особистого селянського
господарства 0,2275га, так як суд прийшов
до висновку, що ці рішення ухвалені в
порушення прав та без врахування
інтересів недієздатної ОСОБА_2 (а.с.7)

Відповідно до ст. 61 ч.3 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З відповіді Лищенської сільської ради
від 22.09.2009р. вбачається, що згідно
запису в погосподарських книгах по
сільській раді станом на 01.01.1986р.,
особовий рахунок НОМЕР_1, власником
житлового будинку була ОСОБА_5, з якою
проживали члени її сім'ї: ОСОБА_8, ОСОБА_7
та ОСОБА_2 У своїй відповіді №152 від
24.11.2010р. Лищенська сільська рада
зазначила, що станом на 01.07.1990р. згідно
запису в погосподарській книзі
власником значився ОСОБА_7 (було надано
витяг №5 за 2002 рік). Отже, сільська рада,
не маючи на те достатніх правових
підстав, незаконно внесла в особовий
рахунок погосподарської книги дані про
те, що ОСОБА_7 є власником житлового
будинку. На підставі рішення
виконавчого комітету Лищенської
сільської ради №27 від 24.10.2002р. ОСОБА_3
незаконно отримала свідоцтво про право
власності від 24.10.2002р., а в подальшому і
свідоцтво про право на спадщину по
закону від 06.12.2002р.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 у
встановленому законом порядку не
відмовлялась від своєї частки у
спадковому майні матері та батька, а
тому була позбавлена права на
спадкування по закону. За відсутності
правовстановлюючого документу на
будинок спадщина повинна була ділитись
через суд.

Судом встановлено, що спірний житловий
будинок був побудований подружжям за
час їхнього перебування в шлюбі. Цей
будинок належав подружжю на праві
спільної сумісної власності, і після
смерті матері спадкоємці першої черги,
фактично вступивши у володіння
спадковим майном, так як з дня
відкриття спадщини постійно проживали
в будинку, поділивши по закону її
спадкове майно, отримали б наступні
спадкові частки: 1/6 частина - ОСОБА_2, 1/6
частина - ОСОБА_6, 1/6 частина - ОСОБА_7
Таким чином, житловий будинок належав
би спадкоємцям першої черги в
наступних долях: 1/6 частина - ОСОБА_2, 4/6
частини - ОСОБА_6, 1/6 частина - ОСОБА_7
Після смерті батька (який теж заповіту
не складав) успадкувавши як спадкоємці
першої черги по 2/4 частини його
спадкового майна, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (з
врахуванням належних їм часток після
смерті матері) стали б власниками по 1/2
частині житлового будинку. ОСОБА_2
прийняла спадщину після смерті матері
шляхом фактичного вступу у володіння
майном в розмірі 1/6 частини житлового
будинку та 2/4 частини та спадщину після
смерті батька. Факт прийняття ОСОБА_2
спадщини після смерті батьків
підтверджується відповідями
Лищенської сільської ради від 22.09.2009р. і
04.08.2009р. та довідкою Лищенської
сільської ради №475 від 10.07.2009р. про її
постійне проживання в спірному
будинку, а також ця обставина, як
зазначалося вище, встановлена і
постановою Луцького міськрайонного
суду від 04.11.2013р.

Якщо був відсутній правовстановлюючий
документ на будинок, то спадщина
повинна була б ділилась через суд, і
ОСОБА_2 стала б власником 1/2 частини
житлового будинку. За таких обставин,
вона має право відповідно до ст.116 ЗК
України безоплатно отримати у приватну
власність 1/2 частину земельної ділянки
з цільовим призначенням для
будівництва та обслуговування жилого
будинку і господарських будівель та 1/2
частину земельної ділянки з цільовим
призначенням для ведення особистого
селянського господарства, так як
земельна ділянка з різними цільовими
призначеннями є суцільною.

Відповідно до ч.1 ст.48 ЦК УРСР недійсною
є та угода, що не відповідає вимогам
Закону.

Таким чином, свідоцтво про право
власності від 24 жовтня 2002 року слід
визнати недійсним. Свідоцтво про право
на спадщину по закону від 06 грудня 2002
року видавалось нотаріусом на підставі
незаконного свідоцтва про право
власності від 24.10.2002р., тому свідоцтво
про право на спадщину по закону від
06.12.2002р. слід також визнати недійсним.

Державні акти на право власності на
земельні ділянки є документами, що
посвідчують право власності і
видаються на підставі відповідних
рішень органів місцевого
самоврядування. У спорах, пов'язаних з
правом власності на земельні ділянки
після визнання неправомірними та
скасування рішень, на підставі яких
видано відповідні державні акти, такі
акти слід визнавати недійсними, так як
видача державних актів на право
власності на земельні ділянки без
визначеної законом (ч.І ст.116 ЗК України)
підстави є неправомірною, а державні
акти, видані з порушенням вимог статей
116 та 118 ЗК України є недійсними.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що слід визнати недійсним
свідоцтво про право власності від 24
жовтня 2002 року, видане на ім'я ОСОБА_7,
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 06 грудня 2002 року на ім'я
ОСОБА_3 та державні акти на право
власності на земельні ділянки серії ЯГ
№060982 від 16 липня 2009 року, зареєстровані
за №62 та серії ЯЕ №317381 від 16 липня
2009 року, зареєстровані за №61 на
ім'я ОСОБА_3 слід також визнати
недійсними.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 212 - 215, 224 ЦПК
України, ст.ст. 1218, 1261 ЦК України, ст.ст.
116, 118 ЗК України, ч.1 ст.48 ЦК УРСР суд, -

в и р і ш и в :

Визнати недійсним свідоцтво про право
власності від 24 жовтня 2002 року, видане
на ім'я ОСОБА_7, свідоцтво про право на
спадщину по закону від 06 грудня 2002 року
на ім'я ОСОБА_3, державні акти на право
власності на земельні ділянки серії ЯГ
№060982 від 16 липня 2009 року, зареєстровано
за №62 та серії ЯЕ №317381 від 16 липня
2009 року, зареєстровано за №61, які
розташовані в АДРЕСА_1, видані на ім'я
ОСОБА_3.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
шляхом подання апеляційної скарги
через Луцький міськрайонний суд в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Л.В. Івасюта