Справа № 133/2660/14-ц Провадження №
22-ц/772/2912/2014Головуючий в суді першої
інстанції Проць В. А.Категорія
50Доповідач Медяний В. М.
У Х В А Л А

Апеляційного
суду Вінницької області

від 06
жовтня 2014 року

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого: судді Медяного В.М.,

Суддів : Матківської М.В., Панасюка О.С.,

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення аліментів на
повнолітню дитину, у зв'язку з
продовженням навчання,

за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на рішення
Козятинського міськрайонного суду
Вінницької області від 08 вересня 2014
року, -

встановила:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на повнолітню дитину у
зв'язку з продовженням навчання.

Посилається на те, що з 07.10.1995 року вони
з відповідачем перебувають у
зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають
двох доньок ОСОБА_5, 1996 р.н. та ОСОБА_6, 2000
р.н. Донька ОСОБА_5 є студентом
Житомирського державного університету
ім.. Івана Франка та навчається на
денній формі навчання договірного
фінансування. Загальна вартість
освітньої послуги становить 30000 грн. (7
500 грн. за рік). Зазначає, що в минулому
році саме вона сплатила за перший рік
навчання доньки в сумі 7 500 грн. і за
проживання в гуртожитку 1 680 грн.

Відповідач у справі ОСОБА_3 має
постійний заробіток, працює у
Козятинському будівельно-монтажному
експлуатаційному управлінні №2ПЗЗ на
посаді муляра 4-го розряду, середній
його заробіток складає близько 2500-2600
гривень. Однак, нести додаткові витрати
на навчання їхньої доньки відповідач
добровільно не бажає, тому вона вважає
за необхідне стягнути з відповідача
аліменти на утримання доньки у зв'язку
з продовженням нею навчання в розмірі
600 грн. щомісячно від його заробітку до
закінчення нею навчання.

Рішенням Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 08 вересня
2014 року позов ОСОБА_2 задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на корить
ОСОБА_5 аліменти на період її навчання в
твердій грошовій сумі в розмірі 600
гривень щомісячно, починаючи з 18.08.2014
року, але не довше як до досягнення
дочкою 23-х річного віку. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь держави 243 грн. 60 коп.
судового збору. Рішення допущено до
негайного виконання в частині платежу
за один місяць (а.с.29).

В апеляційній скарзі скаржник -
представник відповідача ОСОБА_3
адвокат ОСОБА_4 просить рішення суду
першої інстанції від 08 вересня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов ОСОБА_2 задовольнити
частково, стягнути з його довірителя
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на
період її навчання в розмірі 1/6 частини
всіх видів його заробітку(доходу)
щомісячно, починаючи з 18.08.2014 року, але
не довше як до досягнення дочкою 23
річного віку. Посилається на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права.

До суду апеляційної інстанції сторони
у справі не з'явилися, повідомлялися
належним чином про час і місце розгляду
справи, а тому відповідно до вимог ч. 2
ст. 305 ЦПК України справа розглянута у
їх відсутність, оскільки їх неявка не
перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України
суд вирішує цивільно-правовий спір на
засадах змагальності, кожна сторона
зобов'язана доказами довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, що мають
значення для справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції встановив та
виходив з того, що сторони у справі
перебувають у зареєстрованому шлюбі та
мають двоє дітей. На даний час їх донька
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, вже повнолітня та
платно навчається на другому курсі
денної форми навчання Житомирського
державного університету ім.. Івана
Франка. Загальна вартість освітньої
послуги становить 30000 грн. (7 500 грн. за
рік). Крім того, позивачка оплачує
проживання доньки в гуртожитку. В свою
чергу відповідач має стабільну роботу
і заробіток, а тому в змозі сплачувати
аліменти на утримання доньки на період
її навчання в сумі 600 грн. щомісячно, але
не довше як до досягнення дочкою 23
річного віку.

Ненадання відповідачем в
добровільному порядку матеріальної
допомоги на утримання сина, який
продовжує навчання є підставою для
задоволення позову.

Колегія суддів повністю погоджується з
таким висновком суду першої інстанції.

Так, нормами статі 201 Сімейного кодексу
України визначено, що до відносин між
батьками і дочкою, сином щодо надання
їм утримання застосовуються норми
статей 187, 189-192 і 194-197 цього кодексу.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006 року №3
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» встановлено, що
обов'язок батьків утримувати
повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання ), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

Статтею 198 Сімейного кодексу України
батьки зобов'язані утримувати своїх
повнолітніх непрацездатних дочку,
сина, які потребують матеріальної
допомоги, якщо вони можуть таку
матеріальну допомогу надавати.

Зі змісту статті 199 Сімейного кодексу
України вбачається, що якщо повнолітні
дочка, син продовжують навчання і у
зв'язку з цим потребують матеріальної
допомоги, батьки зобов'язані
утримувати їх до досягнення двадцяти
трьох років за умови, що вони можуть
надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі
припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом
про стягнення аліментів має той з
батьків, з ким проживає дочка, син, а
також самі дочка, син, які продовжують
навчання.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

Згідно з вимогами статі 200 СК України
суд визначає розмір аліментів на
повнолітніх дочку, сина у твердій
грошовій сумі і (або) у частці від
заробітку (доходу) платника аліментів з
урахуванням обставин, зазначених у
ст.182 СК України. При визначенні розміру
аліментів з одного з батьків суд бере
до уваги можливість надання утримання
другим з батьків, своїми дружиною,
чоловіком та повнолітніми дочкою,
сином.

Частиною 1 статі 182 СК України
визначено, що при визначені розміру
аліментів суд враховує: стан здоров'я
та матеріальне становище дитини; стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; інші обставини, що
мають значення.

Також слід звернути увагу на те, що
відповідно до ч. 3 ст. 183 СК України якщо
після досягнення повноліття
найстаршою дитиною ніхто з батьків не
звернувся до суду з позовом про
визначення розміру аліментів на інших
дітей, аліменти стягуються за
вирахуванням тієї рівної частки, що
припадала на дитину, яка досягла
повноліття.

Колегія суддів вважає, що таким чином
задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої
інстанції встановив дійсні
правовідносини, що склалися між
сторонами, дав їм належну оцінку та
дійшов підставного висновку щодо
заявлених в суді вимог, правильно
застосувавши при цьому норми
матеріального права та не порушивши
норми процесуального права. Ухвалюючи
дане рішення, суд виходив з доводів і
заперечень сторін, враховуючи принцип
змагальності та диспозитивності
цивільного судочинства, повно
з'ясувавши обставини справи. Доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують та не дають достатніх
підстав для скасування чи зміни
рішення суду.

Відповідно до роз'яснень викладених в
п.17 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 р. №3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», згідно з якими
відсутність домовленості між батьками
про сплату аліментів на дитину є
підставою для звернення до суду з
відповідним позовом того із них, з ким
вона проживає.

Згідно ч.ч.8, 9 ст.7 СК України
регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини,
непрацездатних членів сім`ї. Сімейні
відносини регулюються на засадах
справедливості, добросовісності та
розумності, відповідно до моральних
засад суспільства.

Частиною 2 ст.18 СК України передбачено,
що суд застосовує ті способи захисту
прав або інтересів учасників сімейних
відносин, які встановлені законом або
домовленістю (договором) сторін.

Перевіряючи доводи ОСОБА_2 щодо
визначення розміру аліментів у твердій
грошовій сумі, колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції належним чином
врахував положення ч.1 ст.184 СК України
щодо визначення розміру аліментів у
твердій грошовій сумі, оскільки з
довідки про доходи відповідача ОСОБА_3
(а.с.25) вбачається, що він має мінливий
дохід від 1494,89 грн. до 4178,43 грн. в місяць,
а тому за таких підстав наявні інші
обставини, що мають істотне значення, а
також те, що позивач сама визначилася у
позові зі стягненням аліментів саме у
твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідач має
можливість сплачувати аліменти на
утримання повнолітньої доньки, яка
продовжує навчатися та потребує при
цьому матеріальної допомоги, оскільки,
відповідач маючи нормальний стан
здоров'я, являючись працездатною
особою, на виконання належним чином
свого обов'язку закріпленого, як в
Конституції України, так і в Сімейному
кодексі України, має всі можливості
матеріально утримувати свою
повнолітню дитину.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи
щодо необхідності зменшення розміру
стягуваних аліментів можуть слугувати
підставою для звернення до суду з
відповідним позовом про зменшення
розміру аліментів відповідно до ст.192
СК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують та не є обґрунтованими
підставами для скасування ухваленого
судом рішення.

Крім того, згідно роз'яснень,
викладених в п.21 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
р. №3 «Про застосування судами окремих
норм Сімейного кодексу України при
розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
суд відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України
роз'яснює сторонам їх відповідальність
за прострочення сплати аліментів.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст.4, 303, 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- адвоката ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 08 вересня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий: підпис.
В.М. Медяний

Судді: підписи.
М.В. Матківська

О.С. Панасюк

Згідно з оригіналом.

Суддя:
В.М. Медяний