Справа №482/1384/14-ц 12.11.2014 12.11.2014 12.11.2014
Провадження №22-ц/784/2989/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Буренкової К.О., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання:
Яценко Л.В.,

за участю: представника відповідача -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
Банк)

на рішення Новоодеського районного
суду від 11 вересня 2014 року, ухвалене за
його позовом до ОСОБА_2 про стягнення
кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2014 року Банк звернувсь з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
кредитної заборгованості.

Мотивуючи свої вимоги, Банк посилався
на те, що 17 жовтня 2013 року між ним та
відповідачем укладено Генеральну
угоду про реструктуризацію
заборгованості та приєднання до Умов
та правил надання продукту кредитних
карт. Відповідно до умов цієї
Генеральної угоди Банк надав
відповідачу кредит в розмірі 31661 грн. 90
коп. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку,
зі сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 18% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Банк зазначав, що в зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем умов
Генеральної угоди станом на 26 червня 2014
року утворилась заборгованість в
загальному розмірі 65765 грн. 32 коп., з
яких: заборгованість за кредитом - 31661
грн. 91 коп.; за процентами - 4005 грн. 22 коп.;
штраф - 30098 грн. 19 коп.

Посилаючись на наведене та на
положення ст.ст. 1050, 1054 ЦК України, Банк
просив стягнути на його користь із
відповідача 65765 грн. 32 коп.
заборгованості за вказаною
Генеральною угодою.

Рішенням Новоодеського районного суду
від 11 вересня 2014 року позов Банку
задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на
користь Банку в рахунок погашення
заборгованості за договором від 17
жовтня 2013 року 35667 грн. 13 коп., з яких:
заборгованість за кредитом - 31661 грн. 91
коп.; за процентами - 4005 грн.22 коп.

В задоволенні вимог Банку про
стягнення 30098 грн. 19 коп. штрафу
відмовлено.

Стягнуто з відповідача на користь
Банку 356 грн. 67 коп. витрат по сплаті
судового збору.

Не погодившись з рішенням суду в
частині відмови в стягненні штрафу,
Банк звернувся із апеляційною скаргою,
в якій просить змінити рішення суду і
вимоги про стягнення штрафу
задовольнити в повному обсязі. Банк
посилається на безпідставність
висновку суду стосовно того, що умови
Генеральної угоди щодо визначення
розміру штрафу не відповідають
положенням ст. 549 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково із
наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 25
квітня 2008 року між Банком та ОСОБА_2
було укладено кредитний договір
№NKXRRX13210141, за умовами якого
відповідачу було надано кредит у
розмірі 5875 грн. на строк з 25 квітня 2008
року по 25 квітня 2010 року включно на
придбання товару, зі сплатою щомісячно
1% за користування кредитними коштами
на суму залишку заборгованості,
одноразової винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 941
грн. 60 коп., щомісячної винагороди за
надання фінансового інструменту у
розмірі 70 грн. 50 коп., а також
страхового платежу в розмірі 225 грн. 42
коп.

17 жовтня 2013 року між сторонами
укладено Генеральну угоду про
реструктуризації заборгованості за
вказаним кредитним договором та
приєднання до Умов та правил надання
продукту кредитних карт (далі - Умови
та правила). Розмір заборгованості за
вказаним кредитним договором сторони
визначили у 34912 грн. 91 коп. Відповідач
також зобов'язався мати залишок коштів
на любому відкритому рахунку у цьому
Банку в розмірі 3251 грн.

Згідно п.2 цієї Генеральної угоди Банк
надав відповідачу кредит на споживчі
потреби в розмірі 31661 грн. 91 коп. у
вигляді встановленої кредитної лінії
на платіжну картку на строк з 17 жовтня
2013 року по 31 жовтня 2015 року, зі сплатою
відсотків за користування кредитом
щомісячно у розмірі 1,5% на суму залишку
заборгованості по кредиту в строки,
вказані в заяві, Умовах та правилах.
Згідно п. 2.1 цієї Генеральної угоди
погашення заборгованості здійснюється
з 1 по 25 число кожного місяця шляхом
сплати відповідачем щомісячного
платежу в сумі 1584 грн. 36 коп.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч.2 ст. 1050 УК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплати неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в умовлений сторонами
строк.

Згідно довідки-розрахунку Банку
заборгованість ОСОБА_2 за вказаною
Генеральною угодою станом на 26 червня
2014 року становила 65765 грн. 32 коп., з яких:
заборгованість за кредитом - 31661 грн. 90
коп.; за процентами - 4005 грн.22 коп.; штраф
- 30098 грн. 19 коп.

На а.с. 57 є заява представника
відповідача, якою він визнав вимоги
Банку щодо стягнення заборгованості за
основним кредитом та відсотками за
користування кредитом.

Частиною першою ст. 627 ЦК України
передбачено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

У п. 2.2 Генеральної угоди сторони
визначили, що заборгованість по
кредиту вважається простроченою,
починаючи з 32 дня виникнення
порушення, а позичальник сплачує Банку
штраф в розмірі 30098 грн. 19 коп.

Умови Генеральної угоди
відповідачем не оспорювались.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК
України виконання зобов'язання
забезпечується, зокрема, неустойкою,
яка визначається як пеня та штраф і є
грошовою сумою або іншим майном, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення зобов'язання. Сплата
неустойки є правовим наслідком у разі
порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК
України).

За наведених обставин суд першої
інстанції прийшов до помилкового
висновку про відмову в задоволенні
вимог Банку про стягнення штрафу,
посилаючись на те, що п.2.2 Генеральної
угоди щодо визначення сторонами штрафу
в твердій грошовій сумі суперечить
положенням ч.2 ст. 549 ЦК України.

Тому вимога Банку про стягнення із
відповідача штрафу за порушення умов
Генеральної угоди є обґрунтованою.

Крім цього, відповідно до ч.3 ст. 551
ЦК України розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

У п. 27 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішення спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що положення частини
третьої статті 551 ЦК України про
зменшення розміру неустойки може бути
застосовано судом лише за заявою
відповідача до відсотків, які
нараховуються як неустойка, і не може
бути застосовано до сум, які
нараховуються згідно з частиною другою
статті 625 ЦК, які мають іншу правову
природу.

Істотними обставинами в розумінні
частини третьої статті 551 ЦК можна
вважати, зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

Отже, частина третя ст. 551 ЦК
України, з урахуванням положень ст. 3 ЦК
України щодо загальних засад
цивільного законодавства та частини
четвертої статті 10 ЦПК України щодо
обов'язку суду сприяти сторонам у
здійсненні їхніх прав, дає право суду
зменшувати розмір неустойки у зв'язку
зі скрутним матеріальним станом
відповідача.

Як видно із пояснень представника
відповідача, його письмової заяви, він
заперечував проти стягнення із
відповідача штрафу, посилаючись, у
тому числі, і на скрутний матеріальний
стан відповідача, оскільки у нього на
утриманні знаходиться п'ять малолітніх
дітей.

На підтвердження цієї обставини
представник відповідача надав копії
свідоцтв про народження дітей та
довідку Новосафронівської сільської
ради Новоодеського району від 27
серпня 2014 року №674, згідно якої сім'я
ОСОБА_2 складається із дружини ОСОБА_3
та дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3;
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_5.

В суді апеляційної інстанції
представник відповідача надав заяву
про застосування до вимог Банку про
стягнення штрафу ч.3 ст. 551 ЦК України, в
якій зазначив, що відповідач не має
постійного заробітку, оскільки
проживає в селі.

Враховуючи наведені обставини, які
свідчать про скрутний матеріальний
стан сім'ї відповідача, колегія
приходить до висновку, що є
передбачені ч.3 ст. 551 ЦК України
підстави для зменшення штрафу, який
підлягає стягненню із останнього на
користь Банку із 30098 грн.19 коп. до 1000 грн.

Оскільки при ухваленні рішення
суду першої інстанції в оскаржуваній
частині неповно з'ясовані всі суттєві
обставини у справі, допущено порушення
норм матеріального права, то
відповідно до п.п.1,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
рішення в частині відмови в
задоволенні вимог Банку про стягнення
штрафу слід скасувати і в цій частині
ухвалити нове рішення, яким стягнути із
відповідача на користь Банку 1000 грн.
штрафу.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України це ж
рішення в частині розподілу судових
витрат слід змінити, стягнувши із
відповідача на користь Банку
пропорційно задоволеним вимогам 377
грн. витрат по сплаті судового збору.

Це ж рішення в частині стягнення на
користь Банку із відповідача
заборгованості за кредитом та за
відсотками залишити без змін, оскільки
в цій частині воно не оскаржувалось.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Новоодеського районного суду
від 11 вересня 2014 року в частині відмови
в стягненні штрафу скасувати і в цій
частині ухвалити нове рішення.

Стягнути на користь Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» з ОСОБА_2 штраф в
розмірі 1000 (одна тисяча) грн. за
порушення зобов'язань за Генеральною
угодою про реструктуризацію
заборгованості за кредитним договором
від 17 жовтня 2013 року.

Це ж рішення в частині розподілу
судових витрат змінити, стягнувши на
користь Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» з ОСОБА_2 377 (триста
сімдесят сім) грн. витрат по сплаті
судового збору.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді