Справа № 157/1598/14-ц
Провадження №2/157/401/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2014 рокумісто
Камінь-Каширський

Камінь-Каширський
районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді
Гамули Б.С.,

при секретарі
Семенюк О.В.,

з участю: позивача
ОСОБА_1,

представників відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро-Р», ОСОБА_4 про
стягнення середнього заробітку за час
затримки у видачі трудової книжки,

встановив:

18 листопада 2014 року ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до ТзОВ
«Агро-Р», ОСОБА_4 про стягнення
середнього заробітку за час затримки у
видачі трудової книжки.

Позов обґрунтовує тим, що 1
листопада 2007 року відповідно до наказу
№ 124.1 він був прийнятий на посаду
начальника охорони ТзОВ «Наш Край-8». В
його обов'язки входила охорона
торгових площ супермаркету «Наш Край-8»
за адресою: майдан Незалежності, 3 м.
Камінь-Каширський. Його безпосереднім
начальником була директор магазину
ОСОБА_5 17 січня 2009 року в зв'язку з
реорганізацією підприємства позивача
було переведено на посаду начальника
охорони ТзОВ «Арго-Р». При цьому коло
його обов'язків не змінилося, він
надалі повинен був здійснювати охорону
цього ж об'єкта. 20 серпня 2013 року на
підставі наказу № 9 позивач був
звільнений із займаної посади за
власним бажанням. Однак в день
звільнення відповідачі не видали йому
трудову книжку. В усній формі він
неодноразово звертався до директора
магазину ОСОБА_5 з проханням видати
йому трудову книжку, однак його
прохання були залишені без уваги. 29
жовтня 2014 року позивач направив на ім'я
ОСОБА_5 письмову заяву з вимогою видати
йому трудову книжку, копію наказу про
звільнення та довідку про
середньомісячний заробіток. Лише 13
листопада 2014 року поштовим
відправленням йому були надіслані
зазначені документи. Таким чином,
трудову книжку відповідачі видали йому
лише через рік та три місяці після
звільнення. Через відсутність трудової
книжки позивач був позбавлений
можливості влаштуватися на іншу
роботу, що є підставою для стягнення з
відповідачів середнього заробітку за
час вимушеного прогулу. На момент
пред'явлення позову час вимушеного
прогулу в зв'язку із затримкою у видачі
трудової книжки становить 15 місяців,
визначений Законом України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»
розмір мінімальної заробітної плати
становить 1301 грн., тому сума середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
становить 19 515 грн.

Посилаючись на викладені вище
обставини, просить суд поновити
пропущений ним з поважних причин строк
звернення до суду, стягнути з
відповідачів на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
сумі 19 515 грн. та судові витрати по
справі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав повністю з
підстав, викладених у заяві. Крім того,
пояснив, що в день його звільнення в
кабінеті завмага ОСОБА_5 він
ознайомився з відповідним наказом та
підписав його. Тоді ж йому виплатили
всю суму розрахункових. Тому в цій
частині порядку звільнення працівника
він до роботодавців претензій не має.
Проте трудову книжку йому не видали.
ОСОБА_5 пояснила, що книжку видасть як
тільки її передадуть з м. Луцька, де
вона в той час зберігалася. Однак
пізніше отримати трудову книжку йому
також не вдавалося, оскільки він не міг
застати на робочому місці завмага. Лише
коли направив свою вимогу
рекомендованим листом в жовтні 2014 року,
то отримав належні йому документи.
Раніше подібний лист не надсилав через
зайнятість. Також вказав, що через
відсутність у нього трудової книжки
йому відмовили в працевлаштуванні в м.
Ковелі, точну назву підприємства
вказати не може. Крім того, заперечив,
що в його присутності складався акт про
відмову отримати трудову книжку, про
його існування він дізнався лише під
час розгляду справи, вважає його
фіктивним.

Представники відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали.
Пояснили, що ОСОБА_1 був звільнений з
посади начальника охорони
супермаркету «Наш Край-8» за власним
бажанням 20 серпня 2013 року. В той же день
його ознайомили з відповідним наказом,
виплатили усі розрахункові. Проте від
отримання трудової книжки позивач
відмовився, про що керуючою
супермаркетом ОСОБА_5 був складений
відповідний акт в присутності
менеджера ОСОБА_6 та касира-бухгалтера
ОСОБА_7 Тому вважають, що трудові права
позивача не порушені, оскільки
запізнення у видачі трудової книжки
відбулося з його вини. Відтак рахують
позов безпідставним. Крім того, просять
застосувати наслідки спливу позовної
давності та відмовити в задоволенні
позову.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судовому
засіданні показали, що 20 серпня 2013 року
в день звільнення ОСОБА_1 йому було
запропоновано отримати трудову книжку,
від чого останній відмовився. В зв'язку
з цим, вони, а також ОСОБА_7, в робочому
кабінеті ОСОБА_5 склали відповідний
акт. В подальшому ОСОБА_1 в супермаркеті
не з'являвся.

Заслухавши пояснення сторін,
показання свідків, дослідивши
матеріали справи та оцінивши надані
докази, суд прийшов до висновку, що
позов є безпідставним і до задоволення
не підлягає.

Судом установлено, що ОСОБА_1 на
підставі наказу № 124.1 директора ТзОВ
«Наш Край-8» ОСОБА_8 1 листопада 2007 року
був прийнятий на посаду начальника
охорони. 18 січня 2009 року ОСОБА_1 згідно з
наказом № 9 директора ТзОВ «Агро-Р»
ОСОБА_4 прийнятий по переведенню на
таку ж посаду названого товариства, яку
обіймав до 20 серпня 2013 року. Наведене
підтверджується записами в трудовій
книжці НОМЕР_1 (а.с. 4).

Як вбачається з наказу директора
ТзОВ «Агро-Р» № 31к (а.с. 27) позивач був
звільнений із займаної посади 20 серпня
2013 року згідно зі ст. 38 КЗпП України за
власним бажанням на підставі заяви
ОСОБА_1 В той же день у відповідності до
ст. 116 КЗпП України позивачу були
виплачені всі належні йому від
товариства при звільненні суми. Даний
факт не заперечує й сам позивач.

Разом з тим, з дослідженого в суді
акту від 20 серпня 2013 року (а.с. 26),
складеного керуючою магазином «Наш
Край-8» ОСОБА_5 в присутності менеджера
в роздрібній торгівлі продовольчих
товарів ОСОБА_6, касира-бухгалтера
ОСОБА_7, встановлено, що ОСОБА_1 в день
звільнення відмовився отримати власну
належно оформлену трудову книжку,
причину своєї відмови не повідомив.
Достовірність даного акту підтвердили
допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема з поштового конверта, та
пояснень позивача, належно оформлена
трудова книжка останньому була
направлена рекомендованим листом 13
листопада 2014 року в відповідь на його
письмову вимогу, датовану 29 жовтня
цього ж року, що також була відправлена
рекомендованим листом на ім'я керуючої
магазином «Наш Край» ОСОБА_5

Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України
у разі затримки видачі трудової книжки
з вини власника або уповноваженого ним
органу працівникові виплачується
середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу.

Таким чином, позивач не довів, що
затримка у видачі йому трудової книжки
сталася з вини відповідачів, оскільки в
день звільнення він сам відмовився її
отримати. Також позивач не надав суду
належних, допустимих та переконливих
доказів того, що невручення йому в день
звільнення трудової книжки
перешкоджало його подальшому
працевлаштуванню. А відтак немає
правових підстав для стягнення з
відповідачів середнього заробітку за
час затримки у видачі позивачу
трудової книжки.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися із заявою
про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Як було встановлено в суді право
звернутися із заявою до суду про захист
своїх трудових прав у ОСОБА_1 виникло з
дня наступного за днем його звільнення.
В той же, час даний позов поданий в
строк, що значно перевищує встановлені
ст. 233 КЗпП України для цього строки.
Будь-яких поважних причин пропуску
даного процесуального строку позивач
не навів. Тому заява представників
відповідачів про застосування
наслідків спливу позовної давності є
обґрунтованою, що згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК
України є підставою для відмови у
позові.

Проте, як роз'яснив Верховний Суд
України в постанові Пленуму від 24
грудня 1999 року № 13 «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» пропуск без поважних
причин тримісячного строку звернення
до суду є самостійною підставою для
відмови в позові, однак якщо суд
установить, що останній є
необґрунтованим, він відмовляє в його
задоволенні саме з цих підстав.

Враховуючи, що в даному рішенні
позовні вимоги ОСОБА_1 визнані
необґрунтованими, тому суд відмовляє в
їх задоволенні не з причини пропуску
строку звернення до суду, а в зв'язку з
безпідставністю позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, ст. 267 ЦК України, ст.ст. 233, 235
КЗпП України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро-Р», ОСОБА_4 про
стягнення середнього заробітку за час
затримки у видачі трудової книжки
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Волинської області
через Камінь-Каширський районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня отримання
копії рішення.

Головуючий: Б. С. Гамула