У х в а л а

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Коротуна В.М.,Ступак О.В.,Попович
О.В.,Штелик С.П.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
Міністерства промислової політики
України, Національної академії наук
України про зобов'язання укласти
контракт, визнання незаконним та
скасування розпорядження, поновлення
на роботі, за касаційною скаргою
Національної академії наук України на
рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 20 березня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Луганської
області від 25 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду позовом про
зобов'язання укласти контракт,
визнання незаконним та скасування
розпорядження Президії Національної
академії наук України (далі - НАН
України) від 26 грудня 2013 року № 807 «Про
директора Державного підприємства
«Центральне конструкторське бюро
машинобудування «Донець» (далі - ДП
«ЦКБМ «Донець») та поновлення на
роботі.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 20 березня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Луганської області
від 25 квітня 2014 року, позов задоволено
частково.

Визнано незаконним та скасовано
розпорядження Президії НАН України від
26 грудня 2014 року № 807 «Про директора ДП
«ЦКБМ «Донець».

Поновлено ОСОБА_6 на роботі у ДП «ЦКБМ
«Донець» на посаді директора.

У задоволенні позову в іншій частині
відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними
судовими рішеннями, НАН України
звернулося до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ з касаційною
скаргою, в якій просило скасувати
оскаржувані судові рішення та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено і не оспорювалося
сторонами, що з 1961 року ОСОБА_6
перебував у трудових відносинах з ДП
«ЦКБМ «Донець», а з 1978 року працював на
посаді директора ДП «ЦКБМ «Донець».

Міністерством промислової політики
України (далі - Мінпромполітики) та
ОСОБА_6 неодноразово переукладався
трудовий контракт: 15 серпня 2005 року був
укладений контракт № 3-43 з терміном дії
до 15 серпня 2008 року, 16 серпня 2008 року
укладено контракт № 153-Д з терміном дії
до 16 серпня 2013 року. Після закінчення
строку дії останнього контракту, новий
контракт з ОСОБА_6 не було укладено.

Розпорядженням Президії НАН України
від 30 жовтня 2013 року № 606 ОСОБА_6
звільнено з посади директора ДП «ЦКБМ
«Донець». Розпорядженням Президії НАН
України від 26 грудня 2013 року № 807 «Про
директора ДП «ЦКБМ «Донець» на посаду
директора призначено ОСОБА_7 на
підставі укладеного з ним контракту.

Звертаючись до суду, ОСОБА_6 вважав, що з
посади директора ДП «ЦКБМ «Донець» він
був звільнений незаконно, у зв'язку з
чим просив задовольнити позов про
поновлення на роботі.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, виходив із того, що
внаслідок неодноразового
переукладення трудового контракту
трудовий договір з позивачем
продовжено на невизначений строк. Крім
цього суд вважав незаконним
розпорядження Президії НАН України від
26 грудня 2013 року № 807.

Однак із такими висновками судів
повністю погодитися не можна, адже вони
не суперечать закону та не ґрунтуються
на доказах, наявних у матеріалах
справи.

Згідно з частиною 1 статті 21 КЗпП
України трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до норм пункту 2 частини 1
статті 23, частини 2 статті 23 КЗпП
України трудовий договір може бути
укладено на визначений строк,
встановлений за погодженням сторін.
Строковий трудовий договір
укладається у випадках, коли трудові
відносини не можуть бути встановлені
на невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами.

Особливою формою трудового договору є
контракт, в якому строк його дії, права,
обов'язки і відповідальність сторін (у
т.ч. матеріальна), умови матеріального
забезпечення і організації праці
працівника, умови розірвання договору,
в тому числі дострокового, можуть
встановлюватися угодою сторін. Сфера
застосування контракту визначається
законами України (частина 3 статті 21
КЗпП України).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 36
КЗпП України підставами припинення
трудового договору є закінчення строку
(пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків,
коли трудові відносини фактично
тривають і жодна з сторін не поставила
вимогу про їх припинення.

За положеннями статті 39-1 КЗпП України
якщо після закінчення строку трудового
договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові
відносини фактично тривають і жодна із
сторін не вимагає їх припинення, дія
цього договору вважається продовженою
на невизначений строк.

Трудові договори, що були переукладені
один чи декілька разів, за винятком
випадків, передбачених частиною 2
статті 23 КЗпП України, вважаються
такими, що укладені на невизначений
строк.

Суд, визнаючи звільнення незаконним з
підстав, встановлених частиною 1 статті
39-1 КЗпП України, указував, що трудовий
договір ОСОБА_6 є таким, що укладено на
невизначений строк, адже трудовий
контракт між ним і роботодавцем
неодноразово переукладався, після
спливу строку трудового контракту 16
серпня 2013 року трудові відносини не
були припинені, а наказу про його
звільнення з посади директора видано
не було.

Разом із цим суд не звернув уваги, що
умовами продовження дії договору на
невизначений строк є фактичне
продовження трудових відносин та
відсутність вимог про їх припинення у
жодної сторін.

У зв'язку з цим не було з'ясовано
питання про те, чи вимагав роботодавець
припинення трудових відносин з огляду
на те, що 15 липня 2013 року на засіданні
Ради директорів НТК «Інститут
монокристалів» Президії НАН України не
було рекомендовано укладати новий
контракт з ОСОБА_6, оскільки його
діяльність як директора визнана
незадовільною (а.с. 138-139).

Також судом не було надано оцінки тому,
що 12 серпня 2013 року, тобто до закінчення
строку дії трудового контракту, суд в
іншій справі постановив ухвалу про
забезпечення позову, якою НАН України
заборонялося видавати накази та/або
розпорядження про призначення
керівника ДП «ЦКБМ «Донець», так як зі
її змісту вбачається, що підставою для
вжиття заходів забезпечення позову
ОСОБА_6 було унеможливлення
призначення на посаду керівника ДП
«ЦКБМ «Донець» іншої особи до
вирішення справи (а.с. 19). Зважаючи на це
суд безпідставно не взяв до уваги
посилання НАН України на неможливість
видати розпорядження (наказ) про
звільнення ОСОБА_6 з посади директора.

До того ж, вважаючи, що трудові
відносини фактично продовжувалися, суд
такий висновок належним чином не
обґрунтував.

Іншою підставою для ухвалення судом
рішення про поновлення позивача на
роботі була відсутність у НАН України
повноважень для прийняття рішення про
його звільнення та призначення на
посаду директора іншої особи.

Зокрема, судом зазначено, що на час
видання оскаржуваного розпорядження
Президії НАН України від 26 грудня 2013
року № 807 не було проведено державну
реєстрацію статуту ДП «ЦКБМ «Донець» у
новій редакції, де органом управління є
НАН України, вона не мала права
призначати керівника ДП «ЦКБМ «Донець»
і укладати контракт з його новим
керівником до проведення державної
реєстрації статуту у новій редакції, що
відбулася лише 30 грудня 2013 року.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
управління об'єктами державної
власності» управління об'єктами
державної власності - здійснення
Кабінетом Міністрів України,
уповноваженими ним органами, іншими
суб'єктами, визначеними цим Законом,
повноважень щодо реалізації прав
держави як власника таких об'єктів,
пов'язаних з володінням, користуванням
і розпоряджанням ними, у межах,
визначених законодавством України, з
метою задоволення державних та
суспільних потреб.

Об'єктами управління державної
власності є, зокрема, майно, яке
передане державним комерційним
підприємствам (державним
підприємствам), установам та
організаціям (частина 1 статті 3 Закону
України «Про управління об'єктами
державної власності»).

Національна академія наук України,
галузеві академії наук є одним із
суб'єктів управління об'єктами
державної власності.

Відповідно до статті 5 цього Закону
Кабінет Міністрів України є суб'єктом
управління, що визначає об'єкти
управління державної власності,
стосовно яких виконує функції з
управління, а також об'єкти управління
державної власності, повноваження з
управління якими передаються іншим
суб'єктам управління, визначеним цим
Законом.

Здійснюючи управління об'єктами
державної власності, Кабінет Міністрів
України встановлює порядок передачі
об'єктів державної власності суб'єктам
управління, визначеним цим Законом.

Положеннями частини 1 статті 8
указаного Закону передбачено, що
об'єкти державної власності за
рішенням Кабінету Міністрів України
передаються Національній академії
наук України, галузевим академіям наук
у безстрокове безоплатне користування.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 21 лютого 2011 року № 210 «Про деякі
питання ДП «ЦКБМ «Донець» доповнено
перелік об'єктів державної власності,
що входять до майнового комплексу НАН
України, вказаним державним
підприємством. Постанова набрала
чинності 18 березня 2011 року (а.с. 107).

Розпорядженням Президії НАН України
від 12 липня 2011 року № 473 було
затверджено акт прийому-передачі
цілісного майнового комплексу ДП «ЦКБМ
«Донець» у відання НАН України, та
визначено, що воно входить до ДНУ «НТК
«Інститут монокристалів» НАН України»
(а.с. 108).

Національна академія наук України,
галузеві академії наук, яким державне
майно передано в безстрокове
безоплатне користування, виконують
щодо цього майна функції, передбачені
пунктами 1, 3-11, 14, 15, 18-38 статті 6 цього
Закону, за винятком повноважень, що
стосуються утворення господарських
структур.

Зокрема, згідно з пунктом 4 частини 1
статті 6 Закону України «Про управління
об'єктами державної власності»
уповноважені органи управління
відповідно до покладених на них
завдань призначають на посаду та
звільняють з посади керівників
державних підприємств, установ,
організацій та господарських структур,
укладають і розривають з ними
контракти, здійснюють контроль за
дотриманням їх вимог.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» державна реєстрація
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців - засвідчення факту
створення або припинення юридичної
особи, засвідчення факту набуття або
позбавлення статусу підприємця
фізичною особою, а також вчинення інших
реєстраційних дій, які передбачені цим
Законом, шляхом внесення відповідних
записів до Єдиного державного реєстру.

Зміни до установчих документів
юридичної особи, а також зміна прізвища
та/або імені, та/або по батькові або
місця проживання фізичної
особи-підприємця підлягають
обов'язковій державній реєстрації
шляхом внесення відповідних змін до
записів Єдиного державного реєстру в
порядку, встановленому цим Законом
(частина 3 статті 3 Закону).

Згідно з частиною 5 статті 89 ЦК України
зміни до установчих документів
юридичної особи, які стосуються
відомостей, включених до Єдиного
державного реєстру, набирають чинності
для третіх осіб з дня їх державної
реєстрації.

Таким чином з моменту набрання
чинності постановою Кабінету
Міністрів України НАН України мала
повноваження щодо управління ДП «ЦКБМ
«Донець» з правом призначати та
звільняти з посади його керівника.

Крім цього суд не звернув уваги, що
Порядок проведення конкурсного
відбору керівників державних суб'єктів
господарювання, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2008 року № 777, визначає
процедуру конкурсного відбору
керівників державних суб'єктів
господарювання - державних
підприємств, господарських товариств,
єдиним засновником та учасником яких є
держава у разі прийняття
міністерством, Фондом державного
майна, іншим органом, що здійснює
управління об'єктами державної
власності, рішення про необхідність
проведення такого відбору.

Проте з матеріалів справи не
вбачається, що НАН України ухвалювала
рішення про необхідність проведення
конкурсного відбору керівника
державного підприємства.

Апеляційний суд у порушення вимог,
встановлених статтями 303, 315 ЦПК
України, належним чином не перевірив
рішення суду першої інстанції на
предмет його законності та
обґрунтованості.

За таких обставин суди неправильно
застосували норми матеріального права,
в порушення норм процесуального права
не встановили всіх фактичних обставин,
які мають значення для правильного
вирішення справи, відтак судові
рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав,
визначених частиною 2 статті 338 ЦПК
України.

Особливості визначення територіальної
підсудності в районі проведення
антитерористичної операції
встановлюються положеннями Закону
України «Про здійснення правосуддя та
кримінального провадження у зв'язку з
проведенням антитерористичної
операції» (далі - Закон).

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону у
зв'язку з неможливістю здійснювати
правосуддя окремими судами в районі
проведення антитерористичної операції
змінити територіальну підсудність
судових справ, підсудних розташованим
в районі проведення антитерористичної
операції таким судам, та забезпечити
розгляд цивільних справ, справ про
адміністративні правопорушення,
підсудних місцевим загальним судам,
розташованим в районі проведення
антитерористичної операції,
адміністративних справ, підсудних
місцевим загальним судам як
адміністративним судам, апеляційним
судам, розташованим в районі
проведення антитерористичної
операції, - місцевими загальними
судами, апеляційними судами, що
визначаються головою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Розпорядженням голови Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 2 вересня 2014 року № 27/0/38-14 «Про
визначення територіальної підсудності
справ» передбачено зміну
територіальної підсудності цивільних
справ, підсудних Жовтневому районному
суду м. Луганська, та визначено, що такі
справи підсудні Троїцькому районному
суду Луганської області.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Національної
академії наук України задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 20 березня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Луганської
області від 25 квітня 2014 року скасувати,
справу передати до Троїцького
районного суду Луганської області на
новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. ДьомінаСудді:В.М.
Коротун О.В. Попович О.В. Ступак С.П.
Штелик