Ухвала

іменем україни

05 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» про
визнання договору іпотеки недійсним,
за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» на рішення
Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області від 27 травня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 07 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернулася
до суду із указаним позовом, в
обґрунтування якого зазначила, що 20
квітня 2007 року між нею та
відповідачем було укладено договір
іпотеки, за яким вона передала в
іпотеку будинок АДРЕСА_1. Просила
визнати даний договір недійсним,
оскільки вона є матір'ю двох
неповнолітніх дітей, які на момент
укладення договору були зареєстровані
та проживали у зазначеному будинку та
проживають в ньому і до цього часу. При
укладенні спірного договору дозвіл
органу опіки та піклування не
витребовувався.

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 27 травня 2014 року, яке
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Житомирської області від 07 липня
2014 року, позов задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки,
укладений 20 квітня 2007 року між ОСОБА_3
та ЗАТ КБ «ПриватБанк», посвідчений
приватним нотаріусом Бердичівського
міського нотаріального округу
ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №
877. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У касаційній скарзі заявник,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати оскаржувані судові рішення,
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 має
дочок: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивач є
власником будинку АДРЕСА_1.

20 квітня 2007 року між сторонами по
справі було укладено договір іпотеки,
за яким вона передала в іпотеку
зазначений будинок.

При укладенні вказаного договору
позивачем було подано довідку від 13
квітня 2007 року № 54 ДП «Ваш добробут»,
згідно з якою в зазначеному будинку,
крім неї, ніхто не зареєстрований та не
проживає, малолітніх дітей немає, та
довідку від 13 квітня 2007 року № 53 того ж
підприємства - витяг із домової книги
про склад сім'ї та прописку, згідно з
якою в будинку проживає та
зареєстрована лише одна особа - ОСОБА_3

Як вбачається з довідки сімейного
лікаря Комунального закладу
«Бердичівський міський центр
медико-санітарної допомоги», діти
позивача з моменту народження по даний
час перебувають під наглядом вказаної
медустанови за адресою спірного
будинку.

З довідки управління освіти і науки
виконкому Бердичівської міськради від
19 березня 2014 року вбачається, що дочки
ОСОБА_3, на момент укладення
оспорюваного договору відвідували
дошкільний навчальний заклад № 5, діти
проживали за адресою: будинок АДРЕСА_1.

Згідно з довідками Бердичівського МВС
УМВС України в Житомирській області
від 02 листопада 2012 року № 123,
Бердичівського районного сектора УДМС
України від 21 лютого 2014 року та
копією будинкової книги, зі ОСОБА_3 у
спірному будинку з 29 березня 2002 року
зареєстровані її діти.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що під час укладення договору
іпотеки сторони порушили право на той
час малолітніх дітей на користування
жилим будинком, який було передано в
іпотеку, оскільки малолітні діти
позивача на час укладення договору
іпотеки проживали та були
зареєстровані у будинку, який є
предметом іпотеки, а тому договір
іпотеки мав бути укладеним лише після
надання на це дозволу органу опіки та
піклування.

Проте повністю з такими висновками
судів попередніх інстанцій погодитись
не можна виходячи з наступного.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 04 грудня 2013 року рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
по даній цивільній справі були
скасовані на підставі того, що суди,
задовольняючи позовні вимоги не
з'ясували фактичного проживання
неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на
момент укладення договору іпотеки та
не перевірили обставин, викладених у
суперечливих довідках.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня
2009 року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані
про встановлені судом обставини, що
мають значення для справи, їх юридичну
оцінку та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд
виходив при задоволенні грошових та
інших майнових вимог. Встановлюючи
наявність або відсутність фактів,
якими обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (частина четверта статті 60
ЦПК).

Відповідно до п. 22 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 червня 2012 року № 10 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ у касаційному порядку» висновки
та мотиви, з яких скасовано рішення, є
обов'язковими для суду першої чи
апеляційної інстанції при новому
розгляді справи. Висновками та
мотивами, з яких скасовано рішення,
необхідно вважати положення
мотивувальної та резолютивної частин
ухвали суду касаційної інстанції щодо
наявності передбачених статтею 338 ЦПК
України підстав для скасування
судового рішення і передачі справи на
новий розгляд та їх кваліфікації
процесуальним законодавством як таких.

Суди при новому розгляді справи не
врахували висновків колегії суддів
касаційної інстанції та ухвалили
рішення з тих же підстав, не
встановивши при цьому фактичних
обставин справи щодо місця проживання
неповнолітніх дітей на час укладення
спірного договору іпотеки.

Довідки сімейного лікаря комунального
закладу «Бердичівський міський центр
медико-санітарної допомоги» та
управління освіти і науки виконкому
Бердичівської міськради від 19 березня
2014 року безспірно не підтверджують
факт проживання дітей на момент
укладення договору іпотеки у будинку
АДРЕСА_1.

Крім того, довідки Бердичівського МВС
УМВС України в Житомирській області
від 02 листопада 2012 року № 123 та
Бердичівського районного сектора УДМС
України від 21 лютого 2014 року не
конкретизовані, оскільки з них не
зрозуміло, з якого часу в будинку
зареєстровані діти позивача.

Таким чином, суди не з'ясували причини
розбіжностей у поданих позивачем
довідках щодо проживання
неповнолітніх дітей позивача, не
виконавши при цьому рішення суду
касаційної інстанції.

Крім того, відмовляючи у застосуванні
строків позовної давності, суди,
посилаючись на ч. 4 ст. 261 ЦК України, не
звернули уваги на те, що позов
пред'явлено до суду не в інтересах
неповнолітніх дітей, а тому колегія
суддів вважає, що суди належним чином
не вирішили питання про застосування
до даних правовідносин строків
позовної давності.

Згідно з вимогами ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи
без змін рішення суду першої інстанції,
на зазначені обставини не звернув
уваги, не встановив фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, належним чином не
перевірив доводів апеляційної скарги,
а тому судове рішення не відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Житомирської
області від 07 липня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С.
Ткачук

Судді:
В.С.
Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова