Ухвала

іменем україни

16 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової
О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Правекс-Банк»,
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
відділ державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві, про скасування
виконавчого напису нотаріуса, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 21 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 03 червня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до суду із вказаним
позовом, в обґрунтування якого
посилався на те, що 05 червня 2007 року між
ним та публічним акціонерним
товариством комерційного банку ПАТ КБ
«Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ
«Правекс-Банк»), що є правонаступником
акціонерного комерційного банку
«Правекс-Банк» далі -АКБ
«Правекс-Банк»), укладено кредитний
договір, на підставі якого банк надав
йому кредит у іноземній валюті в
розмірі 170 000 дол. США, який
він зобов'язаний був повернути до 05
червня 2010 року частинами зі
сплатою щомісячних відсотків, сплатити
відповідну плату за користування
кредитом.

Для забезпечення виконання кредитного
договору між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, 06 червня
2007 року були укладені договори
поруки. Крім цього, 06 червня 2007 року між
ними, позивачем та банком укладено
договір іпотеки, предметом якого є
нерухоме майно, а саме квартира
АДРЕСА_1.

Позивач зазначає, що січні 2010 року
виникли обставини, які унеможливили у
повному обсязі та належним чином
сплачувати йому грошові кошти в
рахунок погашення кредиту.

У липні 2012 року він
отримав від державної виконавчої
служби постанову про відкриття
виконавчого провадження про примусове
виконання виконавчого напису
нотаріуса, відповідно до якої, 01 червня
2012 року приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
вчинив виконавчий напис на договорі
іпотеки від 06 червня 2007 року, на
підставі якого звернув стягнення на
вищевказаний предмет іпотеки. Загальна
сума заборгованості, що зазначена у
виконавчому написі нотаріуса,
становить 296 711,18 дол. США, що згідно з
курсом НБУ станом на 15 березня 2012 року
становить 2 368 942 грн. 06 коп.

Проте позивач вважає,
що нотаріус не мав права вчиняти
виконавчий напис, оскільки не
пересвідчився у безспірності
заборгованості, а з поданих документів
для вчинення виконавчого напису
вбачається спір за сумою
заборгованості. Сума заборгованості,
що міститься у вимозі про усунення
порушень за кредитним договором та у
виконавчому написі відрізняються.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 21 березня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 03
червня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
справу направити до суду першої
інстанції, мотивуючи свої доводи
порушенням судами норм процесуального
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Судами встановлено, що 05 червня 2007 року
між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_4
укладено договір про відкриття
кредитної лінії, відповідно до умов
якого банк надає позичальнику кредитну
лінію в іноземній валюті для споживчих
цілей, а також з метою оплатити
страхові платежі згідно договорів
страхування заставного майна.

Крім цього, 06 червня 2007 року між банком
та ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6
укладені договори поруки, відповідно
до умов яких поручителі несуть
солідарну відповідальність перед
кредитором за виконання у повному
обсязі зобов'язань ОСОБА_4 Також, між
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4
та банком 06 червня 2007 року
укладено договір іпотеки нерухомого
майна, а саме квартири АДРЕСА_1.

Як встановлено судами, банком було
направлено вимогу боржнику з проханням
сплатити заборгованість по кредитному
договору. Після цього приватний
нотаріус вчинив виконавчий напис про
звернення стягнення на предмет іпотеки
- квартиру.

Встановивши, що сума заборгованості по
кредиту у виконавчому написі є меншою,
ніж у вимозі про сплату заборгованості,
суди правильно дійшли висновку, що
вказана обставина не свідчить про
порушення прав позивача, а тому
вважати, що заборгованість не є
безспірною у суду не було підстав.

Враховуючи вищезазначене, суди дійшли
законних і обґрунтованих висновків про
відмову в задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги законних та
обґрунтованих висновків судів не
спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 21 березня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду м. Києва
від 03 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська