Провадження № 2/0182/888/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ.

28.01.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді
Шестакової З.С.

при секретарі -
Пометій Е.Т.

за участю: позивача -
ОСОБА_1

прокурора -
Карюк Д.О.

представника відповідача -
Бойко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Нікополі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до виконавчого
комітету Нікопольської міської ради,
Нікопольської міжрайонної
прокуратури, Комунального закладу
„Нікопольська міська
психоневрологічна лікарня"
Дніпропетровської обласної ради" про
реабілітацію в наслідок репресій,
видачі довідок про реабілітацію,
припинення карткової історії хвороби
та відшкодування моральної шкоди, суд

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до виконавчого комітету
Нікопольської міської ради,
Нікопольської міжрайонної
прокуратури, Комунального закладу
„Нікопольська міська
психоневрологічна лікарня"
Дніпропетровської обласної ради" про
реабілітацію в наслідок репресій,
видачі довідок про реабілітацію,
припинення карткової історії хвороби
та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що він
незаконно та з політичних мотивів за
період з березня 1983 рік по серпень 1990
рік неодноразово примусово поміщався
на стаціонарне лікування до
Нікопольської міській
психоневрологічної лікарні,
Дніпропетровської обласної
психоневрологічної лікарні та
Гейковської обласної
психоневрологічної лікарні.

Підставами для примусового поміщення
до психоневрологічних лікарень були
його звернення до правоохоронних
органів зі скаргами щодо незаконного
звільнення його з роботи з управління
„Мегионенергонафту" виробничої
структури Виробничого об'єднання
„Нижнівартовськнафтогаз", примусового
поміщення до Нижнівартовського
психоневрологічного диспансеру і
Тюменського обласного
психоневрологічного диспансеру та
спроби визнання його недієздатним.

В наслідок даних неправомірних дій
Нікопольська міська психоневрологічна
лікарня визнала його інвалідом 2 групи,
незаконно завела на нього історію
хвороби, яка є джерелом загрози його
здоров'ю, життя його та його родичів, а
також їх майну.

Тому, позивач просив суд припинити
історію його хвороби у Комунальному
закладі „Нікопольська міська
психоневрологічна лікарня"
Дніпропетровської обласної ради";
видати йому довідку, як реабілітованій
особі, щодо якої з політичних мотивів
застосовувались примусові заходи
медичного характеру.

Також, позивач просив суд стягнути з
відповідачів на його користь заподіяну
йому неправомірними діями
відповідачів моральну шкоду в розмірі
150 000 грн. та вилучити з Комунального
закладу „Нікопольська міська
психоневрологічна лікарня"
Дніпропетровської обласної ради" його
історію хвороби.

У судовому засіданні позивач підтримав
свої позовні вимоги, пояснив, що він
відповідно до вимог ст. 7 Закону України
„Про реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні" звертався до
органів прокуратури щодо видачі йому
довідки про реабілітацію, однак йому
було необґрунтовано відмовлено. Тому
він просив суд задовольнити його
вимоги у повному обсязі.

Представник виконавчого комітету
Нікопольської міської ради позовні
вимоги позивача не визнав та просив суд
відмовити йому в позові через його
необґрунтованість, оскільки дане
питання ОСОБА_1 було розглянуто у
виконавчих органах міської ради у 2009
році, про що йому була надана відповідь.

Прокурор позовні вимоги ОСОБА_1 не
визнав та суду показав, що позивач
неодноразово звертався до
Нікопольській міжрайонній прокуратури
Дніпропетровській області та йому було
роз'яснено його право звернення до
Комісії Нікопольської міської ради з
питань поновлення прав реабілітованих.

Його звернення щодо вирішення питань,
пов'язаних з поновленням його прав,
розглядалися у виконавчих органах
міської ради, за результатами яких
ОСОБА_1 були надані відповідні
роз'яснення.

Крім того, згідно рішення Комісії
обласної ради з питань поновлення прав
реабілітованих за № 17/3 від 27.03.2009
ОСОБА_1 не може бути реабілітованим, так
як до нього не були застосовані заходи
медичного характеру з політичних
мотивів.

Щодо зняття ОСОБА_1 з диспансерного
обліку, йому було пропоновано провести
стаціонарну психіатричну експертизу в
Дніпропетровській обласній
психоневрологічній лікарні, однак він
відмовився.

Також, йому було роз'яснено, що з
приводу зняття групи інвалідності йому
необхідно звернутися до голови
психіатричної МСЕК.

Отже, просив суд в позові ОСОБА_1
відмовити.

Представник Комунального закладу
„Нікопольська міська
психоневрологічна лікарня"
Дніпропетровської обласної ради" також
позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та суду
показав, що позивач може бути знятим з
диспансерного обліку після проведення
стаціонарної психіатричної експертизи
в Дніпропетровській обласній
психоневрологічній лікарні, а група
інвалідності знімається психіатричною
МСЕК.

До того ж, діями Комунального закладу
„Нікопольська міська
психоневрологічна лікарня"
Дніпропетровської обласної ради" не
була заподіяна ОСОБА_1 моральна шкода,
оскільки він ніколи примусово не
поміщався до психоневрологічних
лікарень, а з 1990 року він взагалі не
приходить на прийом до лікарів
Комунального закладу „Нікопольська
міська психоневрологічна лікарня"
Дніпропетровської обласної ради".

Тому просив суд в позові позивачу
відмовити.

Заслухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного.

Статтею 1 Закону України „Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні" передбачений
вичерпний перелік осіб, які вважаються
реабілітованими за даним Законом.

Порядок реабілітації осіб
передбачений ст. 7 Закону України „Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні".

Як встановлено судом, за заявою ОСОБА_1
Нікопольською міжрайонною
прокуратурою Дніпропетровської
області проводилась перевірку щодо
примусового поміщення його до
психоневрологічних лікарень, та не
було встановлено фактів застосування
до ОСОБА_1 примусових заходів медичного
характеру, в тому числі з політичних
мотивів. Тому, не було підстав вважати
позивача реабілітованою особою
відповідно до ст. 1 Закону України „Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні".

Крім того, Комісія обласної ради з
питань поновлення прав реабілітованих
за заявою ОСОБА_1 розглядала питання
щодо його реабілітації та своїм
рішенням за № 17/3 від 27.03.2009 встановила,
що ОСОБА_1 не може бути реабілітованим,
так як до нього не були застосовані
заходи медичного характеру з
політичних мотивів.

Рішення Комісії обласної ради з питань
поновлення прав реабілітованих за № 17/3
від 27.03.2009 ОСОБА_1 не оскаржував.

Також, Нікопольський МВ ГУМВС України в
Дніпропетровській області проводив
перевірку заяви ОСОБА_1 про факту
застосування до нього репресій
органами державної влади м. Нікополя, а
також вилучення картки історії хвороби
з лікарні Нікопольського
психоневрологічного диспансеру,
Дніпропетровській обласній
психоневрологічній лікарні та
Гейковській обласній
психоневрологічній лікарні, та було
відмовлено в порушенні кримінальної
справи на підставі ст. 6 ч. 1 п. 2 КПК
України.

Згідно висновку про обґрунтованість
прийнятого рішення від 19 червня 2009
року, затвердженого Нікопольським
міжрайонним прокурором С.В. Несторенко,
рішення о/у СДСБЕЗ Нікопольського МВ
ГУМВС України в Дніпропетровській
області Сергеєнко В.П. щодо винесення
постанови про відмову в порушенні
кримінальній справі на підставі ст. 6 ч.
1 п. 2 КПК України було визнано законним
та обґрунтованим.

Враховуючи те, що видача відповідних
довідок про реабілітацію осіб Законом
України „Про реабілітацію жертв
політичних репресій на Україні"
покладена на органи прокуратури, які в
даному випадку не встановили підстав
вважати ОСОБА_1 реабілітованою особою,
а суд не наділений правом замінювати
повноваження органів прокуратури, та з
урахуванням того, що позивач не
оскаржував дії прокуратури в
установленому законом порядку, суд
приходить висновку про
необґрунтованість позовних вимог
ОСОБА_1 в цій частині.

Також, суд знаходить необґрунтованими
позовні вимоги ОСОБА_1 щодо припинення
його карткової історії хвороби.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1983
року перебуває на диспансерному обліку
в Комунальному закладу „Нікопольська
міська психоневрологічна лікарня"
Дніпропетровської обласної ради" та
йому була встановлена 2 група
інвалідності безстроково.

Як пояснив позивач під час судового
засідання, він фактично не
погоджується з перебуванням його на
диспансерному обліку.

Для зняття ОСОБА_1 з диспансерного
обліку, йому було пропоновано провести
стаціонарну психіатричну експертизу в
Дніпропетровській обласній
психоневрологічній лікарні, однак він
відмовився, про що також підтвердив у
судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо:

1) захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин.

Статтею 16 ЦК України передбачений
вичерпний перелік способів захисту
цивільних прав та інтересів, а саме:
визнання права; визнання правочину
недійсним; припинення дії, яка порушує
право; відновлення становища, яке
існувало до порушення; примусове
виконання обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди;
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди; визнання незаконними рішення,
дій чи бездіяльності органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Отже, такий спосіб захисту цивільних
прав та інтересів, як припинення
карткової історії хвороби та вилучення
з Комунального закладу „Нікопольська
міська психоневрологічна лікарня"
Дніпропетровської обласної ради"
історію хвороби, діючим законодавством
не передбачений.

Також, не підлягають задоволенню
вимоги позивача щодо відшкодування
йому моральної шкоди.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 57 ЦПК
України доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
що обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

В той же час доказів, які б доводили
порушення прав позивача діями
відповідачів внаслідок чого йому була
завдана моральна шкода, ОСОБА_1 суду не
надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд приходить висновку, що
позивач ОСОБА_1 розпорядився своїми
правами щодо предмета спору на власний
розсуд.

З урахуванням викладених обставин та
керуючись ст.ст. 10,11,15,57,60,61,147,209,212,214-215,218
ЦПК, 16 ЦК України, Законом України „Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні", суд

вирішив:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до
виконавчого комітету Нікопольської
міської ради, Нікопольської
міжрайонної прокуратури, Комунального
закладу „Нікопольська міська
психоневрологічна лікарня „
Дніпропетровської обласної ради про
реабілітацію в наслідок репресій,
видачі довідок про реабілітацію,
припинення карткової історії хвороби
та відшкодування моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржена в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: З. С. Шестакова