Справа № 583/3252/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 року м.
Охтирка Сумської області

Охтирський міськрайонний суд Сумської
області в складі:

головуючого - судді
КОВАЛЬОВОЇ О.О.

при секретарі
БАЙДАЛЕНКО О.О.

з участю осіб, що беруть участь у
розгляді справи: позивача ОСОБА_1 та
його представника ОСОБА_2, з фіксацією
розгляду справи технічним комплексом
«Камертон», розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Охтирка цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕТАЛОН»

про стягнення заборгованості за
кредитним договором

встановив:

03.09.2014 року до суду звернувся позивач з
позовом. Вимоги мотивував тим, що в
лютому 2014 року, маючи на меті придбати
трактор, звернувся до відповідача за
місцем розташуванням його офісу в м.
Харків. Після огляду трактора позивач
погодився на його придбання та отримав
рахунок на сплату авансу в сумі 15000.00
грн. Згодом трактор йому наданий не був,
а позивач, вважаючи, що підписав з
відповідачем договір купівлі-продажу,
дізнався, що фактично 13.02.2014 року був
укладений договір фінансового
лізингу. 26.02.2014 року позивач письмово
звернувся до відповідача з вимогою
повернути аванс в сумі 15000.00 грн.
Посилаючись те, що відповідач не
повернув до цього часу позивачеві 15000.00
грн., які отримав без визначених
законом правових підстав, що договір
між сторонами не укладений, позивач
просив стягнути з відповідача 15000.00
грн. в порядку ст. 1212 ЦК України в якості
повернення майна, набутого без
достатніх правових підстав.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні вимоги
в повному обсязі.

Представник відповідача до суду не
прибув, просив розглянути справу у його
відсутність, надіслав заперечення в
яких позовні вимоги не визнав,
пославшись на виникнення між позивачем
і відповідачем правовідносин у сфері
фінансового лізингу на підставі
договору № 000382 від 13.02.2014 року, який
підписаний позивачем і ним же
посвідчено розуміння усіх істотних
умов цього договору. На виконання
пункту 8.2.1. укладеного Договору
фінансового лізингу позивач сплатив
відповідачеві 15000.00 грн. комісії. Згодом
договір був розірваний за зверненням
позивача на підставі п. 12.11. Договір №
000382 від 13.02.2014 року був укладений з
додержанням усіх вимог, не був
визнаний недійсним в судовому порядку,
тощо, а тому є дійсним.

Суд, дослідивши матеріали справи,
врахувавши доводи і заперечення осіб,
що беруть участь у розгляді справи,
надані ними докази, оцінивши їх в
сукупності, встановив наступні факти
та відповідні їм правовідносини.

За приписами ч. 1 ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Стаття 59 ЦПК України визначає, що суд не
бере до уваги докази, які одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Обставини, визнані судом
загальновідомими, не потребують
доказування.

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Суд встановив, що на підставі договору
фінансового лізингу від 13.02.2014 року №
000382, вкладеного між товариством з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
компанія «Еталон» та позивачем,
лізингодавець зобов'язувався придбати
та передати на умовах фінансового
лізингу у користування майно, а
лізингоодержувач - прийняти предмет
лізингу та сплачувати лізингові та
інші платежі згідно з умовами цього
договору.

Додатком № 1 до договору передбачено,
що вартість предмета лізингу складає
150000.00 грн., місячний платіж - 6250.00 грн.,
комісія за організацію складає 15000.00
грн. та комісія за передачу - 4500.00 грн.

Підтвердженням отримання позивачем
повної, необхідної, доступної та
достовірної інформації про положення
договору фінансового лізингу, що
свідчить про досягнення сторонами
згоди з усіх істотних умов.

Позивачем власноруч підписана заява
про те, що він уважно прочитав та
зрозумів з договору фінансового
лізингу № 000382 від 13.02.2014 року, в повному
обсязі, коректно отримав інформацію
від менеджера-консультанта ОСОБА_3 та
отримав свій примірник договору і
додатки до нього.

Відповідно до квитанції 3352.373.1 від
13.02.2014 року позивачем сплачено на
користь відповідача 15000.00 грн.,
призначення платежу: оплата за послуги
за договором № 000382.

На підставі заяви позивача укладений
між сторонами договір фінансового
лізингу від 13.02.2014 року № 000382 був
розірваний 28.02.2014 року а.с. 55

Наведені обставини знайшли
підтвердження дослідженим в судовому
засіданні договором фінансового
лізингу № 000382 від 13.02.2014 року та
додатками до нього а.с.37-51, заявою
позивача про прочитання ним та
розуміння умов договору фінансового
лізингу № 000382 від 13.02.2014 року а.с. 52,
листуванням між позивачем та
відповідачем а.с. 53-55, а також рішенням
Охтирського міськрайонного суду
Сумської області від 23.06.2014 року по
справі № 583132614-ц, провадження № 258356214,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Сумської області від
21.07.2014 року.

Відповідно до п. 3 ст. 7 Закону України
«Про фінансовий лізинг» відмова від
договору лізингу є вчиненою з моменту,
коли інша сторона довідалася або могла
довідатися про таку відмову.

Пунктом 12.11 договору фінансового
лізингу від 13.02.2014 року № 000382
передбачено, що у випадку розірвання
даного договору лізингоодержувачем до
сплати останнім на рахунок
лізингодавця авансового платежу,
лізингодавець повертає сплачені кошти
за вирахуванням штрафу за дострокове
розірвання 20% від сплаченої суми
авансових платежів. В такому випадку
комісія за організацію даного договору
лізингоодержувачу не повертається.

Доводи позивача про те, що зазначені
кошти ним були сплачено, як передоплату
за придбання трактора, спростовуються
дослідженим в судовому засіданні
оригіналом квитанції 3352.373.1 від 13.02.2014
року а.с. 64, в якій зазначено
призначення платежу - оплата за послуги
згідно договору № 000382, додатком до
цього договору а.с. 49, де вказана сума
означена, як комісія за організацію.
Сплачені позивачем кошти відносяться
до інших витрат, що безпосередньо
пов'язані з виконанням Договору
лізингу та передбачені ст. 16 Закону
України «Про фінансовий лізинг».

Суд визнав безпідставними посилання
позивача про те, що договір фінансового
лізингу від 13.02.2014 року № 000382 не
підписаний позивачем, через що є
неукладеним і відповідач безпідставно
отримав 15000.00 грн., оскільки з наданого
відповідачем примірника договору а.с.
37-48 вбачається протилежне.

Крім того, факт підписання договору,
додатків та заяви про повне
ознайомлення з ним та розуміння умов
знайшов підтвердження самим договором
і розпискою позивача а.с. 52 та
встановлений рішенням Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
від 23.06.2014 року по справі № 583132614-ц,
провадження № 258356214, а.с. 56-63.

За висновком суду посилання позивача
на те, що 15000.00 грн. знаходяться у
відповідача без правових підстав не
ґрунтується на приписах ст. 1212 ЦК
України, оскільки ці норми закону
підлягають застосуванню до відносин
щодо повернення майна переданого на
виконання правочину, який не було
вчинено, чи договору, який не був
укладений, тобто, договору, який не
відбувся.

Оскільки правовідносини між сторонами
виникли на підставі договору
фінансового лізингу від 13.02.2014 року №
000382, з якого випливають їх права і
обов'язки, згідно ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення на його користь з
відповідача 15000.00 грн. оплати за
послуги за договором № 000382 не
ґрунтуються на приписах закону та
договору фінансового лізингу від 13.02.2014
року № 000382.

Як встановлено судом укладення та
розірвання договору фінансового
лізингу від 13.02.2014 року № 000382 не було
визнане недійсним чи оспореним з
будь-яких підстав, отже дії відповідача
відповідають його положенням.

Доказів, які б спростовували висновки
суду, сторони не надали.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 6, 10, 11, 59-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України,
ст.ст. 526, 1212 ЦК України, Законом України
«Про фінансовий лізинг», суд -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕТАЛОН» про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Сумської області через
Охтирський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області
О.О. КОВАЛЬОВА

Повний текст рішення суду виготовлений
03.10.2014 року