Справа № 365/371/14-ц Головуючий у І
інстанції Денисенко Н.ОПровадження №
22-ц/780/5561/14 Доповідач у 2
інстанції МалородКатегорія 47
УХВАЛА

Іменем України

30 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого Малорода О.І.

суддів: Ігнатченко Н.В., Поліщука М.А.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Київ цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Згурівського районного суду Київської
області від 06 серпня 2014 року в справі
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року позивачка звернулася
до суду та просила розірвати шлюб,
укладений між нею та відповідачем.

Мотивувала тим, що вона з відповідачем
перебуває у зареєстрованому шлюбі з 18
лютого 2010 року, від якого мають доньку
ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказувала, що спільне життя з
відповідачем не склалося, на час
звернення до суду шлюбні відносини
припинені, спільного господарства не
ведуть та проживають окремо.

Зазначала, що відповідач часто вчиняє
сварки, застосовує до неї та до дитини
фізичну силу, що негативно впливає на
виховання дитини.

Вважала, подальше спільне проживання
та збереження шлюбу неможливим.

Зазначає також, що відповідач сім'ю не
забезпечує, участь у вихованні дитини
не приймає та не заперечує щодо
розірвання шлюбу.

Рішенням суду позов задоволено. Шлюб
між сторонами по справі розірвано.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду першої
інстанції скасувати та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції або закрити провадження, чи
залишити позов без розгляду.

Мотивує тим, що суд першої інстанції
безпідставно задовольнив позов,
оскільки ні позивачка, ні її
представник на жодне судове засідання
не з'явилися, тому в даному випадку, на
його думку, слід застосовувати
положення ст. 169 ч. 3 ЦПК України, згідно
якої у разі неявки позивача у судове
засідання без поважних причин, суд
залишає позовну заяву без розгляду.

Вказує, що позивачкою не було надано
жодних доказів на підтвердження тих
обставин, на які вона посилається як на
підставу задоволення позову.

Вважає, що ухваленим рішенням було
порушено його права, передбачені ст. 10
ЦПК України, а саме змагальність
сторін.

Зазначає, що вказаний спір має
розглядатися в порядку окремого
провадження, а до письмової заяви про
розірвання шлюбу мало бути подано
письмовий договір щодо подальшого
облаштування життя дитини. Проте
вказаний спір розглядався судом в
порядку позовного провадження, а
вищевказаний договір він не міг надати
суду, оскільки позивачка не з'являлася
в судові засідання.

Вказує, що суд в порушення вимог ст. 109
СК України призначив справу до
розгляду, не дочекавшись спливу одного
місяця від дня подання позову.

Зазначає, що судом безпідставно було
відмовлено в задоволенні клопотання
про обов'язкову участь у справі обох
сторін.

Вважає, що задовольняючи частково
клопотання про зупинення розгляду і
призначення максимального строку для
примирення суд необґрунтовано надав
строк для примирення два місяці,
замість шести, як він просив у
клопотанні, що позбавило його
можливості вжити достатніх заходів для
примирення з позивачкою та збереження
їх шлюбу.

Вважає недоведеним ту обставину, що
сім'я розпалась остаточно.

Апеляційну скаргу слід відхилити.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони по справі перебувають у
зареєстрованому шлюбі з 18 лютого 2010
року, від якого мають доньку ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановлено, що сторони припинили
сімейно-шлюбні відносини та ведення
спільного господарства з 14 травня 2014
року.

Оскільки наданий судом строк для
примирення не дав позитивних
результатів, суд першої інстанції
дійшов висновку про те, що подальше
збереження шлюбу неможливе та є таким,
що суперечить інтересам позивачки, з
цих підстав позов задовольнив.

Колегія погоджується з висновками суд
першої інстанції.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді
жінки та чоловіка. Примушування жінки
та чоловіка до шлюбу не допускається
(ст. 24 СК України).

Відповідно до ст. 110 СК України позов
про розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя.

Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
бере до уваги наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя. Суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

На думку колегії, суд першої інстанції,
постановляючи рішення про задоволення
позовної вимоги щодо розірвання шлюбу,
повно встановив обставини справи та
фактичні взаємини подружжя, причини
розірвання шлюбу, у зв'язку із чим,
дійшов обґрунтованого висновку про
неможливість збереження шлюбу та
наявність правових підстав для його
розірвання.

Крім того, судом було надано строк для
примирення подружжя, зі спливом якого
сторони не дійшли згоди, та позивач
просив шлюб розірвати.

Колегія вважає, оскільки збереження
шлюбу суперечить інтересам одного із
подружжя - позивачки, підстави для
відмови в задоволенні вказаної
позовної вимоги - відсутні.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому згідно з ст. 308 ч. 1 ЦПК України
колегія відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін.

Керуючись ст. 308 ч. 1, 315 ЦПК України
колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Згурівського районного суду
Київської області від 06 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: