АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у І інстанції - Кравець Д.І.
Доповідач - Андрієнко А.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

Головуючого судді Андрієнко
А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Редька О.А.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в
своїх інтересах та інтересах
малолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 28 травня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2, який діє в
своїх інтересах та інтересах
малолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Південно-Західна
залізниця», Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачі звернулись до суду з позовом
до Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця»,
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Львівська залізниця» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, мотивуючи свої
позовні вимоги тим, що малолітній
ОСОБА_3 є дитиною позивачів по справі
-ОСОБА_2та ОСОБА_4 та перебуває на обліку
в Міському дитячому алергологічному
центрі з приводу бронхіальної астми
1-го ступеню. У зв'язку з зазначеною
хворобою 28 листопада 2012 року Міський
дитячий алергологічний центр видав для
ОСОБА_3 направлення матері та дитині №
3708 на стаціонарне лікування в
Українській алергологічній лікарні
смт. Солотвино Закарпатської області з
10 по 30 грудня 2012 року. При цьому,
оскільки батьки дитини не мали
можливості поїхати, на лікування
дитину супроводжувала бабуся - позивач
ОСОБА_5 Позивачі зазначають, що з метою
організації поїздки батько дитини 29
листопада 2012 року придбав для своєї
дитини і ОСОБА_5 проїзні квитки на поїзд
№ 013 К, з відправленням 09 грудня 2012 року
з м. Києва і прибуттям 10 грудня 2012 року в
м. Мукачеве, та у зворотному напрямку -
на потяг № 537 Л, з відправленням 30
грудня 2012 року з м. Мукачеве і прибуттям
31 грудня 2012 року в м. Київ. Таким чином,
по завершенню лікування в Українській
алергологічній лікарні смт. Солотвино
ОСОБА_5 з онуком прибули у м. Мукачеве та
здійснили посадку на поїзд № 537 Л, який
відправився за розкладом о 21 год. 53 хв. і
мав прибути у м. Київ 31 грудня 2012 року об
11 год. 26 хв. Однак, 31 грудня 2012 року
приблизно о 08 год. 30 хв. ОСОБА_5 розбудив
провідник вагону та повідомив, що через
30 хвилин поїзд прибуває до кінцевої
зупинки -м. Жмеринка Вінницької обл., у
зв'язку з чим пасажири повинні будуть
покинути вагон та далі до м. Києва
будуть добиратися електропоїздом.
Будучи шокованою від ситуації, в якій
ОСОБА_5 опинилася, та ще й з малолітньою
дитиною на руках, вона зателефонувала
ОСОБА_2 Під час телефонної бесіди
ОСОБА_2 з провідником вагону останній
пояснив, що 30 грудня 2012 року з м. Ужгород
поїзд виїхав в звичайному режимі та
прямував до м. Києва. Однак, прибувши за
розкладом у м. Львів начальник поїзду
повідомив, що у поїзді залишилось
тільки дев'ять пасажирів, які їдуть до
м. Києва, у зв'язку з чим керівництво
прийняло рішення повернути поїзд в
іншому напрямку та спрямувати його до
м. Жмеринка Вінницької обл.У зв'язку з
зазначеним 31 грудня 2012 року близько 09
години ранку ОСОБА_5 з онуком та інших
сімох пасажирів провідники висадили з
поїзду № 537 Л в м. Жмеринка і вказали на
приміський електропоїзд, який
знаходився на платформі вокзалу. Крім
того, провідники повідомили, що цей
електропоїзд довезе їх до м. Києва і
повернули пасажирам проїзні квитки для
пред'явлення їх контролерам
електропоїзду. При цьому, позивачі
наголошують, що в ситуації, яка
склалася, ОСОБА_5 була вимушена
пересісти на приміський електропоїзд
та з дитиною на руках і валізами
поспіхом пересуватись по залізничному
вокзалу м. Жмеринка, оскільки
електропоїзд мав відправитись з
хвилини на хвилину. Крім того, умови
всередині вагону вказаного
електропоїзду були жахливими. У вагоні
було холодно, сидіння були незручні та
жорсткі, було багато людей, а поряд з
ОСОБА_5 та її онуком взагалі їхали
безпритульні та хворі люди, які всю
дорогу чхали та кашляли. Разом з тим,
після того, як електропоїзд рушив,
контролери повідомили ОСОБА_5 та інших
пасажирів, яких пересадили з поїзду №
537 Л, що цей електропоїзд слідує тільки
до м. Вінниця, а тому надалі пасажири
мають самі вирішувати, як їм доїхати до
м. Києва. Таким чином, прибувши до
кінцевої зупинки у м. Вінниця і коли всі
пасажири вийшли, ОСОБА_5 з онуком
залишилась у вагоні, оскільки не знала,
що їй далі роботи. При цьому, через
деякий час до ОСОБА_5 підійшов
контролер та повідомив, що вона може
зачекати і, коли на цей електропоїзд
здійснять посадку інші пасажири з м.
Вінниця, вони вирушать до м. Київ. Тобто,
приблизно після годинної стоянки на
залізничному вокзалі у м. Вінниця
електропоїзд виїхав до м. Києва та
прибув туди тільки о 16 год. 15 хв. На
підставі зазначеного позивач вважає,
що своїми неправомірними діями
перевізник не виконав замовлену ним
послугу щодо перевезення ОСОБА_5 та
дитини в купейному вагоні швидкісного
фірмового потягу з наданням двох
спальних місць на нижніх полицях,
постільної білизни, з можливістю
придбання інших супутніх послуг за
додаткову плату (чай, питна вода,
продукти харчування), з можливістю
користуватись санвузлом тощо, чим
завдав йому майнову шкоду в розмірі
вартості проїзних документів у сумі 349
грн. 09 коп., оскільки він не замовляв
послуги перевезення поїздом до м.
Жмеринка. Крім того, позивачі
зазначають, що своїми протиправними
діями перевізник, окрім майнової шкоди,
завдав їм ще й моральну шкоду, яка
виразилась у душевних і психічних
стражданнях та переживаннях.
Перевізником була принижена гідність
позивачів, оскільки створивши
безвихідну для них ситуацію, останній
примусив ОСОБА_5 знаходитись з
малолітньою дитиною протягом
тривалого часу в жахливих умовах. Також
позивачі вказують, що після такої
поїздки дитина захворіла на гострий
бронхіт, а вже після перенесених
випробувань вони виявили у дитини
порушення психоемоційного стану,
зокрема, різкі зміни настрою,
дратівливість, порушення сну, страхи
тощо. У зв'язку з чим після одужання від
бронхіту дитину оглянув лікар-невролог
та встановивши діагноз
«неврозоподібний стан» призначив
лікування. Розмір моральної шкоди
позивачі оцінюють у сумі 200 000 грн., які
також просять солідарно стягнути з
відповідачів, тобто, по 50 000 грн. 00 коп.
на користь кожного з позивачів.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 28 травня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі
просять скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги, вказуючи
на те, що суд неповно з'ясував
обставини справи, зібраним доказам не
дав належної оцінки та допустив
порушення норм матеріального і
процесуального закону .

Представник апелянта підтримав
апеляційну скаргу , просив рішення суду
першої інстанції скасувати, позовні
вимоги задовольнити.

Представники відповідачів
просили відхилити апеляційну скаргу , а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обгрунтованість постановленого
рішення в цій частині, колегія суддів
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що малолітній
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною
позивачів по справі -ОСОБА_2 та ОСОБА_4,
що підтверджується Свідоцтвом про
народження Серії НОМЕР_1 (а.с. 30).

Відповідно до направлення матері та
дитини № 3708 від 28 листопада 2012 року,
виданого Київським міським
здороввідділом за рекомендацією
Міського дитячого алергологічного
центру, ОСОБА_3 було направлено на
стаціонарне лікування в Українську
алергологічну лікарню, смт. Солотвино
Закарпатської області (а.с. 8-10).

У зв'язку з зазначеним 29 листопада 2012
року було придбано проїзні документи
на проїзд позивача - ОСОБА_5 та
малолітнього ОСОБА_3, а саме, два
проїзні квитки (дорослий та дитячий) на
поїзд № 013 К сполученням Київ - Мукачеве
на 09 грудня 2012 року та два проїзні
квитки (дорослий та дитячий) на поїзд №
537 Л сполученням Мукачеве - Київ на 30
грудня 2012 року, про що свідчать копії
бланків замовлення №№ У9Ю-Е1-2,
5УЮ-Е1-2 та копії проїзних
документів Серії НОМЕР_2, НОМЕР_3 (а.с.
13-15).

З метою повного забезпечення пасажирів
поїздами на новорічний період за
погодженням з Укрзалізницею було
прийнято рішення про призначення
додаткових поїздів, в тому числі поїзду
№ 537/538 сполученням Київ-Ужгород-Київ,
що підтверджується телеграмою від 03
грудня 2012 року № 1139 (а.с. 59).

Як вбачається з телеграми Укрзалізниці
№ 2091 від 04 грудня 2013 року та телеграми
Південно-Західної залізниці № 168 від 13
грудня 2013 року схеми руху та номер
потягу № 537/538 сполученням
Київ-Ужгород-Київ було змінено та щодо
забезпечення пересадки пасажирів на
інший потяг, які заздалегідь придбали
проїзні квитки на потяг № 537/538
сполученням Ужгород-Київ на 30 грудня 2012
року (а.с. 55).

Відповідно до п. 4.2 Інструкції
начальнику пасажирського поїзду під
час посадки пасажирів начальник поїзда
повинен отримати довідку про посадку і
вихід пасажирів по вагонах та станціях
G1500 та ознайомити з нею провідників
вагонів до початку посадки пасажирів.

Таким чином, як вбачається з довідки G
1500, начальник поїзду № 537 не повинен був
допускати пасажирів до посадки у даний
поїзд, оскільки місця посадки у поїзд №
537 були звільнені (а.с 142).

Разом з тим, зі змісту позовної заяви та
пояснень позивачів наданих у судовому
засіданні, що не заперечувалося і
представниками відповідачів, позивача
ОСОБА_5 та малолітнього ОСОБА_3 було
допущено до посадки у поїзд № 537. При
цьому, про те, що кінцевою зупинкою
зазначеного поїзду є м. Жмеринка
Вінницької обл., ОСОБА_5 було
повідомлено лише о 08 год. 30 хв. 31 грудня
2012 року, у зв'язку з чим остання разом з
малолітнім ОСОБА_3 була вимушена
добиратись до м. Києва електропоїздами
в менш комфортних умовах.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції послався на
те, що позивачем не надано належних та
допустимих доказів щодо порушення
відповідачем договору перевезення, а
також на те, що відносини, які виникли
на підставі договору між сторонами, є
зобов'язальними, а тому моральна шкода
стягненню не підлягає.

Однак, повністю з такими висновками
суду першої інстанції погодитися не
можна, так як висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Відповідно до ст.. 910 ЦК України за
договором перевезення пасажира одна
сторона ( перевізник) зобов'язується
перевезти другу сторону ( пасажира) до
пункту призначення, а в разі здавання
багажу- також доставити багаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання багажу, а
пасажир зобов'язується сплатити
встановлену плату за проїзд, а у разі
здавання багажу- також за його
провезення. Укладення договору
провезення пасажирів та багажу
підтверджується видачею відповідного
кватка та багажної квитанції.

Судом встановлено, що між сторонами
було укладено договір перевезення
пасажирів, що підтверджується копіями
бланків замовлення №№ У9Ю-Е1-2,
5УЮ-Е1-2 та копіями проїзних
документів Серії НОМЕР_2, НОМЕР_3 (а.с.
13-15).

Судом також встановлено, і ця обставина
визнана відповідачами, що до пункту
призначення, а саме в м.Київ пасажири
перевезені не були, їх висадили із
потяга в м.Жмеринка Вінницької області,
а тому колегія суддів приходить до
висновку, що умови договору
відповідачем виконані не були.

Посилання відповідачів на ту
обставину, що договір було виконано
частково, так як позивачі частково
скористалися послугами залізниці і
доїхали до м.Жмеринки за придбаними
квитками , не може бути прийнято до
уваги, оскільки позивачі таку послугу,
як доставку їх в будь-який інший , ніж
м.Київ пункт призначення, а саме в
м.Жмеринка не обумовлювали в договорі
перевезення, а тому відповідно до ст.. 910
ЦК України колегія суддів вважає, що
договір перевезення перевізником
виконаний не був.

За таких обставин колегія суддів
прийшла до висновку про стягнення з
відповідача Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» на
користь позивача ОСОБА_2 матеріальної
шкоди в розмірі вартості квитків , а
саме 349 грн. 09 коп.

Посилання представника відповідача на
те, що позивачі не надали проїздні
документи з відміткою на зворотній
стороні, завірені начальником поїзда,
про фактично здійснену поїздку, тому
підстав для відшкодування їм шкоди
немає, колегією суддів не приймається,
оскільки така відмітка вимагається як
доказ фактично здійсненого
перевезення, в даній справи
відповідачами визнано факт
перевезення пасажирів лише до
м.Жмеринка, а не до пункту призначення,
як вимагає ст.. 910 ЦК України, тому ця
обставина додаткових доказів не
вимагає.

В решту колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і не може
бути скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 307, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Києва від 28 травня 2014 року в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог про стягнення матеріальної шкоди
скасувати та постановити в цій частині
нове рішення.

Стягнути з Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» на
користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в
розмірі 349 грн. 09 коп.

В решті рішення Шевченківського
районного суду м.Києва від 28 травня 2014
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання ним законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий: Судді :