Справа № 307/2597/13-ц
Провадження № 2/307/65/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 січня 2014 року
м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської
області в складі: головуючого - судді
Ніточко В.В., при секретарі Лешовській
М.С., з участю представника позивача -
відповідача ОСОБА_1 -ОСОБА_2,
відповідача - позивача ОСОБА_3, її
представника ОСОБА_4, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
приміщенні суду в місті Тячів цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про
усунення перешкод в користуванні
житлом та за зустрічним позовом ОСОБА_5
до ОСОБА_1, третя особа: Тячівський РВ ГУ
ДМС України в Закарпатській області,
про втрату права на користування,
позбавлення права власності житловим
будинком та зняття з реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_5 про усунення
перешкод в користуванні житлом.

Позовні вимоги мотивує тим, що 05
листопада 1966 року він народився в
будинку АДРЕСА_1, який належав його
батькам. В цьому будинку він прописаний
та у ньому проживає, іншого житла не
має. Також, у батьківському будинку
проживав його брат ОСОБА_6 зі своєю
дружиною ОСОБА_5 Після смерті брата
ОСОБА_6, відповідач ОСОБА_5 на
батьківський будинок незаконно
виготовила свідоцтво на право
власності на будинок і стала
перешкоджати йому проживати в даному
будинку. Крім цього, відповідач
викинула з будинку його домашній
реманент. Просить винести рішення, яким
зобов'язати відповідача ОСОБА_5 не
вчиняти йому перешкод у проживанні в
АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_5 звернулася до суду
із зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя
особа: Тячівський РВ ГУ ДМС України в
Закарпатській області, про втрату
права на користування, позбавлення
права власності житловим будинком та
зняття з реєстрації.

Зустрічні позовні вимоги мотивує тим,
що будинок АДРЕСА_1 був збудований у 1978
році її покійним чоловіком ОСОБА_6,
після знесення старого житлового
будинку його батьків. У 1990 році вона
одружилася з ОСОБА_6 і перейшла жити в
його житловий будинок, в якому також
проживала мати чоловіка ОСОБА_7, та його
брат ОСОБА_1 У 1994 році ОСОБА_7 померла, а
ОСОБА_1 19 лютого 1994 року одружився з
ОСОБА_3 і пішов проживати до неї, тобто в
будинок АДРЕСА_2. З цього часу, ОСОБА_1 у
будинку АДРЕСА_1 ніколи не проживав, а
лише інколи приходив в гості. У 2010 році
її чоловік ОСОБА_6 виготовив свідоцтво
про право на власність вищезазначеного
будинку, а після його смерті, вона стала
єдиною його спадкоємницею, за законом.
Оскільки відповідач з 1994 року в будинку
АДРЕСА_1 не проживає, добровільно з
реєстрації не знімається, просить суд
визнати його таким, що втратив право
користування житловим приміщенням,
зняти його з реєстрації та позбавити
його права власності на цей будинок.

У судовому засіданні позивач -
відповідач ОСОБА_1 та його представник
позовні вимоги підтримали, проти
зустрічного позову заперечили. Крім
цього, ОСОБА_1 суду пояснив, що дійсно не
проживає у спірному будинку з моменту
одруження, тобто з 1994 року. Протягом
цього часу, він лише декілька разів жив,
а саме, ночував у даному будинку, а
останній раз проживав у ньому, більше
чотирьох років тому.

Відповідач - позивач ОСОБА_5 та її
представник проти первісного позову
заперечили, зустрічні позовні вимоги
підтримали в повному обсязі та
пояснили, що ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_1
не проживає з часу свого одруження,
тобто з 1994 року. За цей період часу, він
лише приходив до свого брата в гості,
однак у даному будинку не ночував, а тим
більше не проживав. Крім цього, ОСОБА_1
має свій будинок, який побудував, і в
якому проживає.

Представник третьої особи -
Тячівського РВ ГУ ДМС України в
Закарпатській області в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи був належно
повідомлений.

Заслухавши пояснення учасників
судового процесу та свідків,
проаналізувавши матеріали цивільної
справи та дослідивши всі докази у
справі у їх сукупності, суд прийшов до
переконання про те, що обставини на які
покликається позивач-відповідач за
первісним позовом не обґрунтовані, не
доведені перед судом і не можуть бути
задоволені, а обставини на які
покликається відповідач-позивач у
зустрічній позовній заяві, як на
підстави для задоволення заявлених нею
позовних вимог, знайшли своє
підтвердження у представлених суду
доказах, і підлягають частковому
задоволенню.

Статтею 1 ЦПК України визначено, що
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Відповідно до вимог ст.ст. 4, 10, 11, 60, 61, 213
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненнями
фізичних та юридичних осіб, поданими
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
в справі. Цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях. Рішення
суду обґрунтовується лише тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Згідно рішення виконкому Углянської
сільської ради № 62 від 09 грудня 2009 року
за ОСОБА_6 оформлено право власності на
нерухоме майно - житловий будинок з
надвірними спорудами в АДРЕСА_1 (а.с.17).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу
ОСОБА_6 07 травня 1990 року одружився із
ОСОБА_5 (а.с.16).

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_6
помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.18).

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 06 листопада 2013 року
ОСОБА_5 є спадкоємцем ОСОБА_6 Спадщина,
на яку видане свідоцтво, складається з
житлового будинку з надвірними
спорудами в АДРЕСА_1 (а.с.76).

Із довідки Углянської сільської ради №
67 від 07 березня 2013 року вбачається, що
дворогосподарство АДРЕСА_1, згідно
погосподарського обліку, станом на 01
січня 1980 року, після смерті ОСОБА_8, який
помер у 1978 році, було закріплено за його
дружиною ОСОБА_7 Після смерті останньої
у 1994 році, дане дворогосподарство у 1996
році було перереєстровано на її сина
ОСОБА_6, який помер у 2012 році (а.с.19).

Із довідки Углянської сільської ради №
2524 від 17 вересня 2012 року вбачається, що
ОСОБА_9, до дня своєї смерті, проживав
разом з своєю дружиною в будинку
АДРЕСА_1 (а.с.22).

Із довідки Углянської сільської ради №
2671 від 27 вересня 2013 року вбачається, що
ОСОБА_1, згідно даних погосподарського
обліку, проживає в АДРЕСА_3 (а.с.83).

Із довідки Углянської сільської ради №
3851 від 02 грудня 2013 року вбачається, що
ОСОБА_1, згідно даних паспортного
обліку, зареєстрований в АДРЕСА_1, і
приватизованого житла не має (а.с.83).

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
пояснила, що є сестрою ОСОБА_1 Після
одруження її брата ОСОБА_6 з ОСОБА_5,
остання стала проживати в спірному
будинку. ОСОБА_1 постійно приходив до
свого брата ОСОБА_6, за його життя.
Зазначила, що ОСОБА_1 має інше житло, в
якому проживає, однак, відмовилася
пояснити, з якого часу він не проживає в
будинку АДРЕСА_1.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні
пояснила, що є племінницею ОСОБА_1 та
покійного ОСОБА_6 З 1994 року у будинку
АДРЕСА_1, де раніше проживала її бабця,
ОСОБА_1 не проживав взагалі, в тому
числі і тимчасово, оскільки разом з
своєю сім'єю постійно проживає у іншому
будинку, який був ними куплений.
Зазначила, що після смерті бабці, в
даному будинку залишились лише
проживати ОСОБА_6 та його дружина
ОСОБА_5

Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю.

Згідно ст.150 ЖК України, громадяни, які
мають у приватній власності будинок
(частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Згідно ст.319 ЦК України, власник
володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав.

Згідно ст.321 ЦК України, право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва.

Згідно ст.405 ЦК України, члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням внаслідок
відсутності цієї особи понад
встановлені строки, проводиться в
судовому порядку.

Конституцією України (ст.41) та ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналась 17
липня 1997 року відповідно до Закону від
17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 p., Першого
протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11
до Конвенції" закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК).

Суд зазначає, що
позивачем-відповідачем за первісним
позовом ОСОБА_1 не представлено жодних
доказів того, що до часу звернення ним
до суду з позовною заявою про усунення
перешкод в користуванні житлом, він
звертався до правоохоронних органів,
органів місцевого самоврядування чи їх
комунальних підприємств з заявами та
скаргами про вчинення
відповідачем-позивачем ОСОБА_5
перешкод у користуванні будинком
АДРЕСА_1 чи про недопущення його до
даного будинку, а тому суд критично
ставиться до даного позову ОСОБА_1,
оскільки даний позов не ґрунтується на
жодних доказах, і нічим не
підтверджений. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

У суду немає підстав ставити під сумнів
достовірність і правдивість фактів,
повідомлених відповідачем-позивачем
за зустрічним позовом ОСОБА_5 Її
показання об'єктивно підтверджуються і
не суперечать іншим зібраним у справі
доказам.

Оцінивши докази по даній справі, суд
приходить до переконання, що в
первісному позові ОСОБА_1 слід
відмовити за безпідставністю позовних
вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_5 за зустрічним
позовом підлягають частковому
задоволенню, оскільки ґрунтуються на
нормах чинного законодавства і
доведені повністю доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Враховуючи те, що позивач-відповідач
ОСОБА_1 в спірному будинку не проживає з
1994 року, чого він сам не заперечував у
судовому засіданні, суд вважає, що
відповідно до ст. 405 ЦК України він
втратив право користування будинком
АДРЕСА_1 Закарпатської області, а тому
зустрічний позов в цій частині
підлягає до задоволення.

Не підлягають до задоволення вимоги
відповідача - позивача ОСОБА_5 про
зняття позивача-відповідача ОСОБА_1 з
реєстрації місця проживання виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 вказаного Кодексу
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Абзацом 7 ч.1 ст.3 Закону "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" встановлено, що
реєстрація - внесення інформації до
Єдиного державного демографічного
реєстру про місце проживання або місце
перебування особи із зазначенням
адреси, за якою з особою може вестися
офіційне листування або вручення
офіційної кореспонденції.

Згідно зі ст.7 Закону України "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні" зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі:заяви особи
або її законного представника;судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення її померлою;свідоцтва
про смерть;паспорта або паспортного
документа, що надійшов з органу
державної реєстрації актів цивільного
стану, або документа про смерть,
виданого компетентним органом
іноземної держави, легалізованого в
установленому порядку;інших
документів, які свідчать про
припинення:підстав для перебування на
території України іноземців та осіб
без громадянства;підстав для
проживання або перебування особи у
спеціалізованій соціальній, установі,
закладі соціального обслуговування та
соціального захисту;підстав на право
користування житловим приміщенням.
Зняття з реєстрації здійснюється в
день звернення особи. За заявою особи
зняття з реєстрації може бути
здійснено одночасно з реєстрацією
нового місця проживання.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає,
що вимога відповідача - позивача ОСОБА_5
про зобов'язання зняття
позивача-відповідача ОСОБА_1 з
реєстрації місця проживання у
житловому будинку АДРЕСА_1 є
передчасною.

Також не підлягає до задоволення
вимога відповідача - позивача ОСОБА_5
про позбавлення позивача-відповідача
ОСОБА_1 права власності на житловий
будинок АДРЕСА_1, оскільки, як
встановлено в судовому засіданні,
позивач - відповідач ОСОБА_1 не є
власником вищезазначеного житлового
будинку.

Що ж стосується питання розподілу
судових витрат по справі, то це питання
суд вирішує відповідно до приписів ст.
88 ЦПК України.

На підставі ст.1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ст.41
Конституції України, ст.ст.72, 150 ЖК
України, ст.ст.319, 321, 383, 405 ЦК України,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 174, 209, 212, 213,
215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про усунення
перешкод в користуванні житлом -
відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1,
третя особа: Тячівський РВ ГУ ДМС
України в Закарпатській області, про
втрату права на користування,
позбавлення права власності житловим
будинком та зняття з реєстрації -
задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 таким, що
втратив право користування будинком
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 в
користь ОСОБА_5 114 (сто чотирнадцять)
гривень 70 копійок сплаченого судового
збору.

В інших зустрічних позовних вимогах -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд
протягом десяти днів з дня
проголошення, а особами, які беруть
участь у справі але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя
В.В. Ніточко