Справа №: 343/1901/14-ц
Провадження №: 2/0343/717/14
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року м. Долина

Долинський районний суд
Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючої судді -
Монташевич С. М.,

секретаря -
Менделяк А. І.,

розглянувши у вiдкритому судовому
засiданнi в залі Долинського районного
суду Івано-Франківської області справу
за позовом публічного акціонерного
товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить стягнути з ОСОБА_1 на його
користь борг за кредитним договором
без номера від 03.09.2008 року в розмірі
22936,74 грн. та судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно
до укладеного договору № б/н від 03.09.2008
року ОСОБА_1 03.09.2008 року отримав кредит у
розмірі 3000,00 грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 24,00 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Відповідно до умов укладеного
договору, договір складається з заяви
позичальника, умов надання банківських
послуг та правил користування
платіжною карткою.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за
кредитним договором відповідач станом
на 01.04.2014 року має заборгованість 22936,74
грн., яка складається з наступного: 3000,00
грн. - заборгованість за кредитом, 11328,32
грн. - заборгованість по процентах за
користування кредитом; 7040,00 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; а також штрафи
відповідно до пункту 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг: 500,00 грн. -
штраф (фіксована частина) та 1068,42 грн. -
штраф (процентна складова).

В судовому засіданні представник
позивача Гураль Я.В. позовні вимоги
підтримав, зіславшись на вищевикладені
обставини. Додатково пояснив, що п. 9.12
Умов та правили надання банківських
послуг передбачено, що договір діє
протягом 12 місяців, а якщо сторони
договору не заявляють про його
припинення, він пролонгується на такий
самий строк. Ця норма продовжує діяти і
може застосовуватися повторно, поки
хоча б одна із сторін не заявить про
припинення договору. Згідно п. 6.7 Умов
клієнт сам повинен слідкувати за
заборгованістю, однак відповідач не
виконав умов договору та не повертав
кредитних коштів, не сплачував
процентів за користивування ними.
ОСОБА_1 при укладенні договору було
видану кредитну картку, на яку він
повинен перераховувати кошти, терміном
на 3 роки. У разі закінчення строку дії
картки, за його заявою йому видається
інша картка. Також він мав можливість
повертати кошти і без карточки,
вказавши тільки рахунок. Вважає, що
договір діє по сьогоднішній день, тому
строки позовної давності не порушені.
ОСОБА_1 за весь період дії договору не
вносив жодних платежів, не звертався із
заявою до банку про видачу нової карки
чи про закриття карткового рахунку.
Просив позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні позов не визнала,
пояснивши, що справді 03.09.2008 року ОСОБА_1
звернувся до ЗАТ "Акцент-Банк" за
отриманням кредиту в сумі 3000,00 грн.
Даний кредит він оформив на прохання
знайомої на лікування дитини, яка
хворіла тяжкою хворобою і через деякий
час померла. За весь цей час на адресу
його місця проживання чи на його
телефон банк жодних повідомлень не
надсилав, не повідомляв про існуючу
заборгованість та про необхідність її
погашення, а також про отримання
карточки з новим строком дії. Карточка,
яку йому видав позивач, була, зі слів
ОСОБА_1, терміном на один рік. Проте,
враховуючи судову практику по
аналогічних договорах, де дія такої
карточки була 2 роки, та того, що дана
картка не збереглися, у своїх письмових
запереченнях вони вказали на користь
банку, що строк її дії два роки. ОСОБА_1,
виявивши, що строк дії карточки
пройшов, викинув її. Нової карточки у
відділенні банку він не отримував та і
не був ознайомлений з порядком її
отримання, оскільки копія Правил та
умов надання банківських послуг, де
зазначено порядок отримання карток,
йому надана не була. Не будучи юридично
обізнаним, та прочитавши умови та
правила, які йому були надані для
ознайомлення при отриманні коштів, він
не міг запам"ятати їх змісту.
Залишається не встановленим і те, з
якими саме умовами ознайомлювали
відповідача, оскільки будь - який його
підпис відсутній на долученій до
позовної заяви їх копії. Крім того,
відсутність підпису ОСОБА_1 під текстом
цих умов дає можливість банку
викладати їх в будь-якій редакції, з
будь-яким строком позовної давності та
стверджувати, що зазначені умови
погоджені із ним. За таких обставин
зазначення в заяві на видачу кредиту
про ознайомлення його з Умовами, без
ідентифікації самих умов як таких, що
погоджені його підписом, не може бути
належним доказом ознайомлення та
погодження його саме з тією редакцією
умов кредитного договору, на якій
наполягає банк.

Якщо ж виходити з Умов та правил
надання банківських послуг, на які
посилається позивач, то поряд зі
встановленням в них строку дії
договору - протягом 12 місяців моменту
підписання, він та позивач погодили
також строки виконання позичальником
зобов'язань, що виникають на основі
договору. В п. 2 цих Умов зазначено, що
мінімальний обов`язковий платіж - це
розмір боргових зобов`язань клієнта,
які щомісячно належить сплачувати
протягом строку дії картки, даний
платіж розраховується як сума
овердрафта суми щомісячного платежу,
який складається з нарахованих до
сплати процентів та частини
заборгованості по кредиту. В
залежності від виду платіжної картки
розмір і порядок розрахунків
щомісячного платежу наведений в Заяві
і в Пам'ятці клієнта та виражений у
процентному відношенні до
здійснюваних операцій з використанням
платіжних карт, обов'язкових для
держателів платіжних карт, які
здійснюють операції по кредитній
схемі. Позивачем не надано суду
Пам'ятку клієнта, хоча на неї
вказується в заяві позичальника. Також
позивач не надав доказів щодо змісту
пам'ятки клієнта та тарифів, які є
складовою частиною договору, та не
надав копії таких документів, що мали
би додаватися до заяви позичальника.

Згідно пункту 6.9 Умов та Правил
ОСОБА_1 зобов'язаний був погасити
заборгованість за першим платежем до
03.11.2008 року, тобто, саме з цього часу для
позивача починається перебіг строку
позовної давності, оскільки
позичальником не виконано зобов'язання
за договором в обумовлений строк, а
інші строки виконання зобов'язання
умовами договору не передбачені.

Беручи до уваги, що банк жодним
чином не повідомляє його про борг та не
вимагає його повернути, ОСОБА_1 жодних
коштів не повертав. До дня звернення до
суду з даним позовом банк до нього з
приводу заборгованості за кредитом не
звертався.

Не зважаючи на те, що позивачем
прострочена заборгованість
розраховується щомісячно, що слідує з
розрахунку заборгованості
позичальника, до суду позивач
звернувся тільки у 2014 році. Таким чином,
позивач ПАТ "Акцент-Банк" без поважної
причини пропустив строки позовної
давності, що є підставою для відмови у
задоволенні позову.

Просила застосувати строк позовної
давності та відмовити у позові.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши здобуті та перевірені в
судовому засіданні докази, вважає, що
позов не підлягає до задоволення,
виходячи з наступного.

ЗАТ "Акцент-Банк" є правонаступником
прав та обов'язків ПАТ "Акцент-Банк" у
зв'язку з чим на підставі рішення
загальних зборів акціонерів від 14.05.2009
року змінено тип банку та його
найменування з ЗАТ "Акцент-Банк" на ПАТ
"Акцент-Банк" (а.с. 16-21).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.
Договором є домовленість двох і більше
сторін, спрямована на встановлення,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Ст. 1054 Цивільного кодексу України
передбачає, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного
кодексу України до відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 цієї глави (тобто,
положення про договір позики), якщо
інше не встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

Судом встановлено, що 03.09.2008 року ОСОБА_1
звернувся з письмовою заявою до ЗАТ
"Акцент-Банк" про надання йому кредиту в
розмірі 3000 грн. У заяві відповідач
висловив згоду з тим, що заява разом із
Пам"яткою клієнта, Умовами та правилами
надання банківських послуг, а також
Тарифами складає між ним та банком
договір про надання банківських
послуг. Банк має право в будь-який
момент збільшити, зменшити чи
анулювати кредитний ліміт (а.с. 8).

Копія вищевказаної заяви містить
підпис позичальника ОСОБА_1 та підпис
уповноваженого представника банку.

Однак, Умови та правила надання
банківських послуг, які подані
позивачем до матеріалів справи,
містять підпис тільки голови правління
банку і не мають необхідних для таких
документів реквізитів, а саме: відсутня
дата їх складання і введення їх у дію,
не має підпису позичальника, а також
жодної ідентифікуючої ознаки на
предмет їх невід'ємності від заяви
позивальника.

У заяві не зазначено, що неврегульовані
в ній питання регулюються відповідно
до Умов та правил надання банківських
послуг, в ній є тільки посилання на те,
що позичальник ознайомився з вказаними
Умовами і вони разом з Пам'яткою
клієнта та Тарифами є банківським
договором про надання банківських
послуг.

Суду не було надано доказів того, що
надані Умови та правила надання
банківських послуг є саме тими Умовами,
з якими був ознайомлений відповідач,
підписуючи заяву позичальника.

Таким чином, підстав вважати, що банком
отримана згода ОСОБА_1 на укладення
кредитного договору з врахуванням
вказаних Умов, на які посилається
позивач, немає. Оскільки Пам'ятка
клієнта та Тарифи банку не були
долучені сторонами, їхній зміст не
відомий суду, а тому, враховуючи
вищеописані норми законодавства, суд
вважає, що правовідносини між
сторонами з приводу кредитування
регулюються тільки Заявою
позичальника, яка підписана обома
сторонами.

Ознайомившись зі змістом копії заяви
ОСОБА_1 від 03.09.2008 року, якою він виявив
бажання оформити на своє ім'я кредит
"Швидка готівка" (а.с. 8) судом
встановлено, що 03.09.2008 року ОСОБА_1 було
відкрито рахунок з кредитним лімітом
3000,00 грн., з базовою процентною ставкою
за кредитом 24 % на місяць на залишок
заборгованості, щомісячною комісією 3,5
%. Однак строк дії цього договору чи
строк виконання зобов'язання в заяві не
визначений.

Сторони в судовому засіданні не дійшли
згоди щодо строку дії картки, яка була
надана позичальнику та на яку він мав
вносити щомісячні платежі з метою
погашення боргу за кредитним
договором. Представник відповідача
пояснила, що у зв"язку зі значним
спливом строку закінчення її дії
(більше 4 років) та не пред"явленням з 2008
року до моменту звернення до суду
будь-яких вимог про повернення
кредитних коштів, карточка у ОСОБА_1 не
збереглися, однозначно ствердивши при
цьому, що строк її дії був не більше 2
років. Після закінчення вказаного
строку відповідач був позбавлений
можливості користуватися кредитними
послугами. Нової картки він не
отримував, чого не заперечив
представник позивача.

Представник позивача в судовому
засіданні ствердив, що строк дії
кредитної картки, виданої ОСОБА_1,
становив 3 роки, проте жодних доказів
суду з приводу даної обставини не
надав, як і не надав доказів щодо змісту
пам'ятки клієнта та тарифів, які є
складовою частиною договору, та з яких
можна було б встановити його строк.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як "строк дії договору",
так і "строк (термін) виконання
зобов'язання" (ст. 530, ст. 631 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) якого
визначений вказівкою на подію, яка
неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлено обов'язок
позичальника повернути позику, то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Як зазначалося вище, суду не надано
доказів щодо встановлення строку дії
кредитного договору. Однак сторони в
судовому засіданні погодились з тим, що
боржник повинен був погашати кредит та
сплачувати проценти щомісячно в
певному розмірі, що також
підтверджується розрахунком
заборгованості ОСОБА_1 за договором б/н
від 03.09.2008 року (а.с. 9-12). Дана обставина
визнана сторонами по справі, а тому,
відповідно до ст. 60 ЦПК України, не
підлягає доказуванню.

Отже, сторони встановили строки
виконання боржником окремих
зобов"язань (внесення щомісячних
платежів), що входить до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
даного кредитного договору.

Як вбачається з вищевказаного
розрахунку заборгованості ОСОБА_1
03.09.2008 року отримав кредит в розмірі
3000,00 грн., проте жодних дій з метою їх
повернення чи сплати процентів не
вчиняв, жодних коштів на рахунок
позивача не перераховував, у зв"язку з
чим допустив заборгованість, яка
становить 22936,73 грн. та складається з
заборгованості за кредитом - 3000,00 грн.,
заборгованості по процентах за
користування кредитом - 11328,32 грн.;
заборгованості по комісії за
користування кредитом -7040,00 грн.; а
також штрафів в сумі 500,00 грн. та 1068,42
грн. Прострочена заборгованість
розраховувалась кредитором щомісячно,
починаючи з листопада 2008 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 ЦК України строк
виконання кожного щомісячного
зобов'язання спливає у відповідне
число останнього місяця строку.

Вищеописаним розрахунком
заборгованості відповідача
підтверджується, що ОСОБА_1 повинен був
виконати щомісячне зобов'язання та
внести перший платіж до 31 жовтня 2008
року. Зобов"язання зі сплати частини
кредиту та процентів за користування
ним виконані не були. А отже, з даного
моменту мало місце порушення прав
позивача.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Ст. 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до вимог ч. 1, 5 ст. 261 ЦК
України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила. За зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання. За
зобов"язаннями, строк виконання яких не
визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред"явити вимогу про
виконання зобов"язання.

Таким чином, перебіг позовної давності
за вимогами кредитора, які випливають з
порушення боржником умов договору про
погашення боргу частинами (щомісячними
платежами) починається стосовно кожної
окремої частини від дня, коли відбулося
це порушення. Позовна давність у таких
випадках обчислюється окремо по
кожному простроченому платежу.
Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

Оскільки в судовому засіданні було
встановлено та підтверджено сторонами
по справі те, що ОСОБА_1 ніяких дій щодо
повернення чи сплати процентів не
вчиняв, жодних коштів не повертав, що
свідчить про порушення зобов'язань, а
відтак - і про порушення прав кредитора,
які підлягали захисту шляхом
пред'явлення відповідного позову
впродовж трьох років. В такому випадку
момент перебігу строку позовної
давності має обчислюватись з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Суд критично ставиться до тверджень
представника позивача, що кредитний
договір не виконаний і діє до
сьогоднішнього дня, тому позовна
давність не пропущена, оскільки умова
укладеного сторонами договору про те,
що останній діє до повного виконання
зобов'язання не є умовою про збільшення
позовної давності, так як остання за
своєю правовою природою є певним
періодом у часі (ч. 1 ст. 251, ст. 256 ЦК
України), який починається від
конкретного дня і спливає також у
певний момент часу.

Додатково обґрунтовуючи свою позицію,
що позовна давність не пропущена,
представник позивача посилався на те,
що відповідно до договору, укладеного
між ними, а саме: п. 9.12 Умов і правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він пролонговується на такий
самий термін.

Посилання представника банку на
вищевказаний пункт Умов та правил на
підтвердження звернення до суду з
вказаним позовом в рамках позовної
давності, не приймається до уваги
судом, оскільки поряд з встановленням
порядку пролонгації строку дії
договору сторони встановили порядок
внесення щомісячних платежів, що
слідує з розрахунку заборгованості, і
вказує на початок перебігу строку
позовної давності з несплати чергового
платежу, а саме з листопада 2008 року.

Таким чином, суд приходить до
переконння, що перебіг позовної
давності (ст. 257 ЦК України) щодо
місячних платежів починається після
несплати чергового платежу, а оскільки
відповідач жодних дій з метою
повернення чи сплати процентів не
вчиняв, жодних коштів на рахунок
позивача не перераховував, що знайшло
своє підтвердження в судовому
засіданні та не було спростовано
представником позивача, тому право
вимоги у позивача за кредитним
договором виникло 01.11.2008 року та
існувало в межах загального строку
позовної давності до 01.11.2011 року. Проте
до суду позивач звернувся лише 21.07.2014
року, тобто за межами встановленоного
статтею 257 ЦК України загального
трьохрічного строку позовної давності.

Поважних причин пропуску строку
позивач не зазначив, не звертався зі
заявою про поновлення пропущеного
строку позовної давності, не заперечив,
що банку було відомо про наявність
заборгованості та до моменту
пред"явлення даного позову він не
пред"являв вимог про її погашення.

В той же час як представник відповідача
просила суд його застосувати
відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

При вирішенні даного
цивільно-правового спору суд враховує
також позицію Верховного Суду України,
висловлену в постановах від 6 листопада
2013 року, 19 березня 2014 року та 29 жовтня 2014
року в цивільних справах за
аналогічними позовами.

Таким чином ПАТ "Акцент-Банк" звернувся
в суд із вимогою про захист свого
цивільного права - стягнення
заборгованості за кредитним договором
із пропуском трьохрічного строку
позовної давності, що згідно вимог ч. 4
ст. 267 ЦК України є підставою для
відмови у позові.

На підставі ст.ст. 256 - 261, 266 - 267, 526 -
527, 529 - 530, 610, 625, 626, 629, 631, 1046 - 1050, 1054
Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 60
Цивільного процесуального кодексу
України, керуючись ст.ст. 208, 209, 215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд,-

Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову
публічного акціонерного товариства
"Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№ б/н від 03.09.2008 року за спливом строку
позовної давності.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подачі
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення до Апеляційного суду
Івано-Франківської області через
Долинський районний суд.

Суддя: