УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 року Іллічівський
районний суд м.Маріуполя в складі:

головуючого судді Харитонової Г. Л при
секретарі Чудіній Н.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Маріуполі подання заступника
начальника Іллічівського відділу
державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції Донецької області про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
кордон ОСОБА_1,-

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець Іллічівського
відділу ДВС Маріупольського міського
управління юстиції Алдунова А.С.
звернулася до суду з поданням про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
кордон ОСОБА_1, за наявності
невиконаних зобов'язань, вказуючи, що
на виконанні в Іллічівському ВДВС
Маріупольського МУЮ знаходиться
вимога № Ф-396 від 07.07.2011 року видану
пенсійним фондом України в
Іллічівському районі м. Маріуполі про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ПФУ суми
боргу у розмірі 1540,80 гривень. Боржник
добровільно рішення суду не виконує. На
підставі чого, держвиконавець
Іллічівського ВДВС Маріупольського
МУЮ Донецької області просить
встановити тимчасове обмеження у праві
виїзду за кордон ОСОБА_1.

До судового засідання представник
Іллічівського відділу Маріупольського
МУЮ м. Маріуполя не з'явився за
невідомих суду підстав, що не є
перешкодою для розгляду справи.

На підставі ст. 377-1 ЦПК України, суд
розглядає подання без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб.

Суд, вивчивши подання, дослідивши
матеріали справи, вважає, що подання
державного виконавця про тимчасове
обмеження у праві виїзду за кордон
ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що в Іллічівському
ВДВС МУЮ знаходиться вимога № Ф-396 від
07.07.2011 року видану пенсійним фондом
України в Іллічівському районі м.
Маріуполі про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ПФУ суми боргу у розмірі 1540,80
гривень. В зв'язку з наявністю
невиконаних зобов'язань дер.виконавець
Іллічівського відділу ДВС
Маріупольського МУ юстиції Алдунова
А.С. звернулась до суду з поданням,
погодженим з начальником Іллічівської
ВДВС Маріупольського МУЮ про тимчасове
обмеження у праві виїзду за кордон
ОСОБА_1.

Вирішуючи питання щодо
обґрунтованості подання суд приходить
до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 377-1 ЦПК України,
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Порядок оформлення документів для
зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України, порядок розв'язання
спорів у цій сфері регулює Закон
України „Про порядок виїзду і в'їзду в
Україну громадян України".

Положеннями ст. 6 зазначеного Закону
встановлено, що громадянинові України,
який має паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадках, зокрема, якщо він ухиляється
від виконання зобов'язань, покладених
на нього судовим рішенням, - до
виконання зобов'язань.

Згідно п.18 ч.3 ст. 11 Закону України „Про
виконавче провадження" у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
державний виконавець має право
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи за межі
України - до виконання зобов'язань за
рішенням.

Особа, яка має невиконані зобов'язання,
не може вважатися винною в ухиленні від
їх виконання, поки не буде доведено
протилежного.

Відповідно до ч.2 ст. 10 ЦПК України
наявність умислу та обставин, які є
предметом посилання державного
виконавця у поданні про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України як на підставу його вимог,
підлягають доведенню. При цьому,
задоволення такого подання можливе
лише за умови доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання.

Звертаючись до суду з поданням про
встановлення тимчасового обмеження
ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України
до виконання своїх зобов'язань та
вилучення у нього закордонного
паспорту, державний виконавець
посилався, що ОСОБА_1 добровільно борги
не сплачує. Разом з тим, державний
виконавець на виклик до суду не
з'явився, виконавче провадження на
огляд не надавав.

Як вбачається з наданих до подання
документів, держ. виконавцем 23.09.2013 року
була винесена постанова ВП № 39899762 про
відкриття виконавчого провадження за
вимогою № 396 від 07.07.2011 року, виданим
Управлінням ПФУ в Іллічівському районі
м. Маріуполя (а.с. 4).

Згідно цієї постанови державним
виконавцем боржнику надавався термін
для самостійного виконання.

Відповідно до ст.31 Закону України «Про
виконавче провадження» копія
постанови про відкриття виконавчого
провадження надсилається боржнику
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення, проте надані суду
матеріали не містять доказів про
обізнаність боржника з наявністю
виконавчого провадження та строками
його добровільного виконання,
відсутні докази про направлення
викликів та повідомлень і доведення їх
до відома боржника.

За зазначених обставин, суд не
знаходить, що боржник свідомо
ухиляється від виконання зобов'язання,
що факт ухилення є об'єктивно наявний і
підтверджується матеріалами
виконавчого провадження та докази
цього надані суду.

Згідно зі ст.2 «Протоколу №4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, який гарантує
деякі права і свободи, не передбачені в
Конвенції та у Першому Протоколі до
неї» кожен є вільним залишати будь-яку
країну, включно зі своєю власною. На
здійснення цих прав не може бути
встановлено жодних обмежень, крім тих,
що передбачені законом і є необхідними
в демократичному суспільстві в
інтересах національної та громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров"я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV
«Про виконавче провадження» (надалі -
Закон № 606 - Х1У) державний виконавець
під час здійснення виконавчого
провадження має право у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника-фізичної особи або керівника
боржника-юридичної особи за межі
України - до виконання зобов'язань за
рішенням.

Статтею 90 зазначеного Закону
передбачена відповідальність за
невиконання законних вимог державного
виконавця та порушення вимог цього
Закону.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377- 1 ЦПК
України подання державного виконавця
розглядається судом негайно, без
виклику чи повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб, за участю
державного виконавця, то саме на
останнього покладається тягар
доказування. Тим паче, що особа,
стосовно обмеження права якої внесено
подання, фактично позбавлена
можливості довести суду, що нею було
вжито усіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у
вигляді тимчасового обмеження у праві
виїзду не за наявність факту
невиконання зобов'язань, а за ухилення
від їх виконання. У зв'язку з цим з метою
всебічного і повного з'ясування всіх
обставин справи, встановлення дійсних
прав та обов'язків учасників спірних
правовідносин, суду належить з'ясувати,
чи дійсно особа свідомо не виконувала
належні до виконання зобов'язання в
повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно
зобов'язань протягом строку, про що
вказує державний виконавець в
постанові про відкриття виконавчого
провадження, не може свідчити про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням
факт ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, повинен вже відбутися і бути
об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника
від виконання покладених на нього
рішенням обов'язків у виконавчому
провадженні може свідчити невиконання
ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6
ст. 12 Закону «Про виконавче
провадження», утримання від вчинення
дій, які унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення; надання у строк,
встановлений державним виконавцем,
достовірних відомостей про свої доходи
та майно, у тому числі про майно, яким
він володіє спільно з іншими особами,
про рахунки у банках чи інших
фінансових установах; своєчасна явка
за викликом державного виконавця;
письмове повідомлення державному
виконавцю про майно, що перебуває в
заставі або в інших осіб, а також про
кошти та майно, належні боржникові від
інших осіб.

Доказів на підтвердження того, що
ОСОБА_1 ухиляється від виконання
зобов'язань - не надано.

З огляду на наведене, суд вважає, що
підстав для обмеження ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України - нема, оскільки
не доведено факт її ухилення від
виконання вимоги.

Суд, керуючись ст.377-1 ЦПК України, ст. 6
Закону України "Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України" -

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання заступника
начальника Іллічівського відділу
державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції Донецької області про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
кордон ОСОБА_1 - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція в
Апеляційний суд Донецької області
через Іллічівський районний суд м.
Маріуполя.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя: Г. Л. Харитонова