Справа №480/1806/14-ц 11.11.2014 11.11.2014 11.11.2014
Провадження № 22-ц/784/2991/14
інстанції: Стрєльніков Д.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду:
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого:
Базовкіної Т.М.,

суддів:
Кушнірової Т.Б.,

Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання:
Свіщуку О.В.,

за участі: позивача ОСОБА_3, його
представника - ОСОБА_4, відповідача
ОСОБА_5, його представника - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5

на рішення Миколаївського районного
суду Миколаївської області від 06
жовтня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_5 про відшкодування майнової та
моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 р. ОСОБА_3 звернуся до
суду з позовом до ОСОБА_5 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди.

В обґрунтування своїх вимог
позивач вказував, що 05 квітня 2014 р. на
території СВТ «Радсад» на нього напала
належна відповідачеві собака
бійцівської породи, спричинивши
тілесні ушкодження у вигляді
інфікованих укушених ран лівого
передпліччя, перелому лівої променевої
кістки та забою поперекового відділу
хребта.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив стягнути з відповідача
на його користь 201 грн. 66 коп. вартості
ліків, та 20000 грн. у відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Миколаївського
районного суду Миколаївської області
від 06 жовтня 2014 р. позов ОСОБА_3 в
частині відшкодування майнової шкоди
задоволено: стягнуто з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3 201 грн. 66 коп. у
відшкодування майнової шкоди, позов в
частині відшкодування моральної шкоди
задоволено частково: стягнуто з
відповідача на користь позивача 13000
грн. Також з ОСОБА_5 в дохід держави
стягнуто 487 грн. 20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5
вказує на те, що рішення суду не
відповідає обставинам справи, судом
неповно з'ясовані обставини справи,
висновки суду не відповідають вимогам
матеріального і процесуального права й
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове про відмову у позові.

У запереченні на апеляційну
скаргу представник позивача
посилається на безпідставність її
доводів і просить скаргу відхилити,
рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення відповідача, його
представника, позивача, його
представника, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що 05 квітня 2014 р.
близько 19 год. 30 хв. з дачної ділянки,
розташованої в СВТ «Расад», яка
належить ОСОБА_5, вибіг собака, який
напав на позивача та наніс йому укуси.

З приводу отриманих ушкоджень
ОСОБА_3 звернувся до Миколаївського
первинного травматологічного пункту,
де йому встановлено діагноз:
інфікована укушена рана лівого
передпліччя, перелом лівої променевої
кістки та забій поперекового відділу
хребта.

Статтею 1166 ЦК України встановлено
загальні підстави відшкодування шкоди
в рамках позадоговірних (деліктних)
зобов'язань. Для настання
відповідальності за вказаною нормою
необхідні наявність майнової шкоди,
протиправне діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вина останнього в її
заподіянні.

Вирішуючи спір, суд вважав, що є
підстави для застосування положень
цивільного законодавства, які
передбачають відповідальність за
шкоду, спричинену джерелом підвищеної
небезпеки.

Однак з таким висновком
погодитись не можна.

Частиною 2 ст. 187 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

В силу ч. 1 ст. 1187 ЦК України
джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утримання диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
для інших осіб.

Таким чином, для визначення, що
заподіяна позивачеві внаслідок нападу
належного відповідачу собаки шкода
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
необхідно встановити, що вказана
тварина відноситься до службових собак
та собак бійцівських порід.

В матеріалах справи відсутні
докази, що собака, який здійснив напад
на позивача, відноситься до
бійцівських порід або є службовим.

За такого суд помилково виходив з
положень ст. 1187 ЦК України, вирішуючи
спір, а тому при розгляді справи слід
виходити із загальних положень
цивільного законодавства щодо
відшкодування шкоди.

Як зазначено в пункті 2 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» № 6 від 27 березня 1992 р. з
наступними змінами, шкода, заподіяна
особі і майну громадянина підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останнього були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи, а коли це було наслідком дії
джерела підвищеної небезпеки,
незалежно від наявності вини.

Таким чином, при вирішенні даного
спору з'ясуванню підлягали: наявність
шкоди (майнової та моральної),
протиправність поведінки відповідача,
наявність його вини та
причинно-наслідкового зв'язку між
неправомірними діями відповідача та
завданою шкодою.

Особа, яка утримує і супроводжує
домашню тварину, окрім іншого,
зобов'язана забезпечити безпеку
оточуючих людей від заподіяння шкоди
такою твариною (ст. 9 Закону України
«Про захист тварин від жорстокого
поводження»).

Згідно із п. 2 порушення Правил
утримання собак, котів і хижих тварин у
населених пунктах України,
затверджених Міністерством
житлово-комунального господарства,
Міністерством сільського господарства
та Міністерством охорони здоров'я 10
червня 1980 р., підприємства, установи,
організації і громадяни - власники
собак, котів і хижих тварин
зобов'язані суворо дотримуватися
санітарно-гігієнічних норм і правил їх
тримання при умові обов'язкового
забезпечення безпеки людей.

Як встановлено судом, внаслідок
неналежного виконання відповідачем
викладених вище вимог закону, належний
йому собака здійснив напад на позивача,
внаслідок чого останній отримав
тілесні ушкодження і вимушений був
лікуватися.

Доводи відповідача щодо
невстановлення судом обставин щодо
нанесення позивачеві тілесних
ушкоджень є безпідставними.

Так, виходячи з положень ч. 2 ст. 1166
ЦК України, саме відповідач має
довести, що шкода заподіяна не з його
вини.

Згідно матеріалів кримінального
провадження № 0000361 по факту
отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_3,
пояснень сторін в судовому засідання
саме належний ОСОБА_5 собака завдав
тілесних ушкоджень.

Відповідачем не доведено, що
завдання шкоди потерпілому сталося не
з його вини.

Непритягнення ж ОСОБА_5 до
відповідальності за скоєння
адміністративного правопорушення за
ст. 154 КУпАП не є підставою для
звільнення його від цивільно-правової
відповідальності.

За такого правильним є висновок
суду про наявність передбачених ст. 1166
ЦК України підстав для покладення на
відповідача обов'язку відшкодувати
заподіяну позивачу майнову шкоду,
завдану внаслідок нападу належного
відповідачеві собаки, яка складається
з витрат, пов'язаних з лікуванням.

Між тим, із стягнутою судом сумою
майнової шкоди погодитись не можна.

Згідно довідки за № 196 від 06
квітня 2014 р. (а.с. 9) в цей день позивач
звернувся до Миколаївського
травматологічного пункту з приводу
укушеної рани лівого передпліччя та
перелому лівої променевої кістки і
йому було проведено огляд, туалет рани
та рентгенологічне обстеження. Для
подальшого лікування потерпілого
направлено до нейрохірурга та хірурга.

Згідно наданих позивачем чеків
(а.с. 14) 06 квітня 1014 р. позивачем було
витрачено на рентгенологічне
обстеження 30 грн.

Витрати за іншими чеками не
підтверджені лікарськими
призначеннями, а тому зазначені в них
суми не можуть бути стягнуті, тому
позовні вимоги про відшкодування
майнової шкоди підлягають задоволенню
частково - на суму 30 грн.

Що стосується відшкодування
моральної шкоди, то також з висновками
суду в цій частині в повному обсязі
погодитись не можна.

В силу ч. 1 вт. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її
завдала, за наявності її вини.

Судом встановлено, що внаслідок
винних дій відповідача позивач зазнав
моральних страждань, пов'язаних з
ушкодженням здоров'я, оскільки
переносив фізичний біль, потребував
сторонньої допомоги, вимушений був
змінити спосіб життя, до якого він звик.

Враховуючи такі обставини з
ОСОБА_5 слід стягнути на користь ОСОБА_3
компенсацію моральної шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України
розмір відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Стягуючи з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_3 у відшкодування завданої
моральної шкоди 13000 грн., суд не в повній
мірі врахував обставини заподіяння
моральної шкоди потерпілому, характер
заподіяних ушкоджень здоров'ю, які не є
важкими. За такого розмір компенсації
моральної шкоди визначений судом без
врахування положень ст. 23 ЦК України і
цей розмір необхідно змінити,
стягнувши на користь позивача 3000 грн.

З урахуванням викладеного
рішення суду в частині відшкодування
майнової та моральної шкоди в силу п. 3
ч. 1 ст. 309 ЦПК України необхідно змінити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного
суду Миколаївської області від 06
жовтня 2014 року змінити.

Виключити з мотивувальної
частини рішення посилання на ст. 1187 ЦК
України як підставу задоволення
позову.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_3 30 (тридцять) грн. у відшкодування
майнової шкоди та 3000 (три тисячі) у
відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду в частині розподілу
судових витрат залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді:

.