Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/10095/13-ц

27 січня 2014 року
м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний
суд Дніпропетровської області у
складі:

головуючого судді
Перекопського М.М.,

при секретарі судового
засідання Шелеповій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
коштів та за зустрічною позовною
заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
матеріальних збитків, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
коштів, в якому, згідно уточнених
позовних вимог просила стягнути на її
користь з ОСОБА_2 9203,40 грн., з яких: 8200
грн. - аванс за будинок, 246 грн. - 3% річних
за користування коштами, 400 грн. -
витрати на адвоката, 229,40 судовий збір,
128 грн. - вартість проїзду до суду. В
обґрунтування своїх вимог зазначила,
що вона домовилась з ОСОБА_2 про
купівлю-продаж садового будинку та
земельної ділянки за 34000 доларів США та
сплатила ОСОБА_2 аванс в рахунок
майбутнього платежу у розмірі 8200 грн.,
що підтверджується відповідною
розпискою. Оскільки ОСОБА_2 садовий
будинок продав іншій особі та тривалий
час не повертає позивачу суму
сплаченого авансу, позивач просить
стягнути з відповідача суму авансу, 3%
річних та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з
зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 у
якому просив стягнути з останньої на
його користь грошові кошти у сумі 7800
грн. на відшкодування завданої
матеріальної шкоди та судові витрати. В
обґрунтування своїх вимог зазначив, що
він домовився з ОСОБА_1 щодо укладення
договору купівлі-продажу садового
будинку з земельною ділянкою. З метою
укладання договору ОСОБА_2 підготував
необхідні технічні документи. За
послуги з виготовлення зазначених
технічних документів ним було сплачено
7800 грн. Оскільки, ОСОБА_1 відмовилась
від укладення договору, зазначені
технічні документи через певний час
стали недійсними, чим було завдано
ОСОБА_2 матеріальну шкоду, яку він
просить стягнути з ОСОБА_1

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
свій позов підтримала та просила його
задовольнити. Позовні вимоги ОСОБА_2 не
визнала, просила відмовити у
задоволенні зустрічного позову за його
безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явився. Представники ОСОБА_2
заперечували проти задоволення позову
ОСОБА_1 та наполягали на задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 з підстав
зазначених у позові.

Вислухавши позивача ОСОБА_1,
представників ОСОБА_2, дослідивши
матеріали справи та оцінивши їх у
сукупності, повно та всебічно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1
підлягає задоволенню частково, а у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід
відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11.09.2012р. ОСОБА_2
було надано ОСОБА_1 розписку про
отримання від останньої 8200 грн. за
садовий (дачний) будинок в садовому
товаристві «Колос» (а.с.5). Оригінал
зазначеної розписки було оглянуто у
судовому засіданні, від представників
відповідача заперечень щодо
невідповідності копії розписки, яка
знаходиться в матеріалах справи не
було.

З пояснень позивача, які не
заперечувались представниками
відповідача, вбачається, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 домовились про продаж належного
ОСОБА_2 садового будинку та земельної
ділянки ОСОБА_1 за 34 000 доларів США.

Представники відповідача не
заперечували проти того, що ОСОБА_2
отримав від ОСОБА_1 8200 грн. на підставі
зазначеної вище розписки.

Згідно наданої ОСОБА_1 копії договору
купівлі-продажу від 18.05.2013р. (а.с.6),
ОСОБА_2 продав садовий будинок ОСОБА_3, а
не ОСОБА_1 Представники ОСОБА_2
підтвердили, що дійсно, 18.05.2013р. було
укладено зазначений вище договір.

Відповідно до ст. 570 ЦК України
завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього
за договором платежів, на
підтвердження зобов'язання і на
забезпечення його виконання. Якщо не
буде встановлено, що сума, сплачена в
рахунок належних з боржника платежів,
є завдатком, вона вважається
авансом.

Таким чином, внесення завдатку, як
способу виконання зобов'язання, може
мати місце лише у випадку наявності
зобов'язання, яке б мало випливати із
договору купівлі-продажу будинку.

Зі справи вбачається, що 11.09.2012р.
сторони домовилися про продаж
відповідачем позивачу садового
будинку та земельної ділянки за 34000
доларів США, у зв'язку з чим відповідач
отримав від позивача у вигляді
завдатку 8200 грн. Вказана домовленість
була викладена в розписці, де зазначені
умови купівлі-продажу будинку та
земельної ділянки та інше.

Договір купівлі-продажу між сторонами
укладено не було, тому суд дійшов
висновку, що передана позивачем
відповідачу сума у розмірі 8200 грн. є
авансом, який підлягає поверненню
позивачу.

В обґрунтування позовних вимог щодо
стягнення з ОСОБА_2 трьох відсотків
річних за користування грошовими
коштами ОСОБА_1 посилалась на ст. ст. 536,
625 ЦК України.

Згідно ст. 536 ЦК України за
користування чужими грошовими
коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом
або іншим актом цивільного
законодавства.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Таким чином, суд дійшов висновку про те,
що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
щодо стягнення з відповідача на її
користь 3% річних, слід відмовити,
оскільки аванс виконує лише платіжну
функцію і незалежно від причини
невиконання підлягає поверненню та не
є грошовим зобов'язанням.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення з
відповідача витрат на правову допомогу
та вартості проїзду до суду, суд дійшов
висновку про те, що ці вимоги
задоволенню не підлягають, оскільки
позивачем не було надано суду доказів
сплати зазначених витрат (квитанцій
або інших розрахункових документів).

За таких обставин, позовні вимоги
ОСОБА_1 підлягають задоволенню тільки в
частині стягнення з ОСОБА_2 8200грн.

Згідно зі ст. ст. 11, 58 - 60 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
суд вважає, що ОСОБА_2 не було надано
суду доказів домовленості між
сторонами щодо відшкодування з боку
ОСОБА_1 ОСОБА_2 витрат на підготовку
технічної документації. Також ОСОБА_2
не було надано суду доказів порушення
його прав з боку ОСОБА_1 або завдання
йому майнової шкоди. Надані ОСОБА_2
копії договорів, протоколів погодження
договірної ціни на надання послуг,
рахунки-фактури та акт надання послуг,
на думку суду, не свідчать про сплату
ОСОБА_2 коштів за виготовлення
технічної документації.

За таких обставин, у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити
за безпідставністю та недоведеністю.

При вирішенні питання щодо розподілу
судових витрат, суд дійшов висновку, що
у відповідності до ст. 88 ЦПК України,
підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судовий збір у сумі 229,40 грн.

Керуючись ст.ст.10,11,57,60, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8200
(вісім тисяч двісті) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати у сумі 229 (двісті
двадцять дев'ять ) грн. 40 коп.

У задоволенні інших позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення матеріальних збитків
залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана апеляційному суду
Дніпропетровської області через
Павлоградський міськрайонний суд
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: М. М. Перекопський

Згідно з оригіналом. Суддя
М.М. Перекопський