АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9201/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Демидова С. О. Доповідач - Козлов
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого:
Козлова С.П.,

суддів:
Каратаєвої Л.О., Прозорової М.Л.,

при секретарі:
Савеленко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне
рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 10 червня 2014 року
по справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Артік» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним
договору іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року позивач звернувся
до суду з таким позовом, посилаючись на
те, що він є власником нежитлової
будівлі виставкового салону літ. АВ - 2,
ав, по АДРЕСА_1, однак в силу існуючої
заборони на відчуження на підставі
укладеного між відповідачами договору
іпотеки не має можливості реалізувати
своє право власника та розпорядитися
даним майном на свій розсуд, тому
просив суд визнати недійсним договір
іпотеки від 25 лютого 2013 року,
зареєстрований в реєстрі за № 301,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
виключити з Державного реєстру іпотек
запис про іпотеку № 215787 від 25 лютого 2013
року, вчинений на підставі Договору
іпотеки, серія та номер: 3014, виданого 25
лютого 2013 року, та виключити з
Державного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна запис про
обтяження № 215808 від 25 лютого 2013 року,
вчинений на підставі Договору іпотеки,
серія та номер: 301, виданого 25 лютого 2013
року.

Заочним рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
10 червня 2014 року позов задоволений в
повному обсязі та вирішено питання про
розподіл судових витрат між сторонами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить скасувати рішення суду та
відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, та невідповідність висновків
суду обставинам справи.

Розглянувши справу в межах доводів
скарги колегія суддів вважає, що вона
підлягає задоволенню, а рішення суду -
скасуванню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд
виходив з того, що право власності
спірної нежитлової будівлі за ТОВ
«Артік» поновлено згідно договору
купівлі - продажу, бланки серії, номеру
ВМС № 374423,374424, реєстровий № 386, та
ухвали апеляційного суду Черкаської
області від 04 травня 2012 року, справа №
22ц/2390/1148/12, і ухвали апеляційного суду
Дніпропетровської області від 01 жовтня
2012 року в справі № 22ц/490/4565/12, згідно
яких припинено право власності за ТОВ
«МАКСРІЕЛТІ», укладений ОСОБА_2 договір
купівлі - продажу спірної нежитлової
будівлі від 01 березня 2012 року було
визнано недійсним, тому він за цим
договором не мав права передавати
нерухоме майно в іпотеку, оскільки на
момент укладення договору іпотеки не
набув у встановленому законом порядку
права власності на спірне майно.

З таким висновком суду погодитися
не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі договору купівлі - продажу від
02 березня 2009 року ТОВ «Артік» належало
право власності на нерухоме майно -
нежитлова будівля виставкового салону
літ. АВ-2, ав, по АДРЕСА_1 та 13.03.2009 року до
реєстру внесено запис про реєстрацію
власності на вказаний об'єкт.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 22
серпня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 29 липня 2014 року,
встановлено, що 10.01.2012 року до реєстру
внесено запис про реєстрацію переходу
права власності на вказаний об'єкт до
ТОВ «Макеріелті» на підставі ухвали
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 18 березня 2010 року, якою
визнано укладену між ТОВ «МАКСРІЕЛТІ»,
ОСОБА_4 та ТОВ «Ріел Істеіт Дніпро»
мирову угоду від 16.03.2010 року про
визнання ТОВ «МАКСРІЕЛТІ» власником
спірного майна, а 05.04.2012 року і 25.02.2013
року права власності на це майно
зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі
укладеного між ним і ТОВ «МАКСРІЕЛТІ»
договору купівлі - продажу нежитлової
будівлі від 01.03.2012 року.

25 лютого 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в
забезпечення виконання укладеного між
ними договору позики від 25 лютого 2013
року укладено договір іпотеки,
зареєстрований за № 301, згідно якого
належне іпотекодавцю ОСОБА_2 зазначене
нерухоме майно передано в іпотеку та на
нього накладено заборону на
відчуження.

27.04.2013 року державним реєстратором
здійснено запис №828634 про право
власності за ТОВ «АРТІК» на підставі
ухвали апеляційного суду Черкаської
області від 04.05.2012 року по справі
№22ц/2390/1148/12, ухвали апеляційного суду
Дніпропетровської області від 01.10.2012
року по справі №22ц/490/4565/12, договору
купівлі-продажу від 02.03.2009 року,
посвідченого приватним нотаріусом
ДМНО ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі
за №386 /а.с. 92-98/.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
іпотеку» предметом іпотеки може бути
нерухоме майно, що належить
Іпотекодавцю на праві власності.

Згідно ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 3 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" (в редакції, що була чинною з 11
лютого 2010 року на час укладання
спірного договору іпотеки) державна
реєстрація прав є обов'язковою. Права
на нерухоме майно та їх обтяження, які
підлягають державній реєстрації
відповідно до цього Закону, виникають з
моменту такої реєстрації. Права на
нерухоме майно та їх обтяження, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав та їх
обтяжень була проведена відповідно до
законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, або якщо на момент
виникнення прав та їх обтяжень діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

Відповідно до норм Цивільного кодексу
України належним доказом наявності у
особи права власності на об'єкт
нерухомості є відповідний запис у
Державному реєстрі.

В той же час, за наявності між особами
спору щодо права власності належним
доказом такого права слід визнати
рішення компетентного суду щодо
визнання такого права, винесене за
результатами розгляду спору між
названими особами.

Постановою Пленуму Верховного
суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» роз'яснено, що відповідно
до частини першої статті 215 ЦК
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК,
саме на момент вчинення правочину. У
зв'язку з цим судам необхідно правильно
визначати момент вчинення правочину
(статті 205 - 210, 640 ЦК тощо) (п. 8).

Оскільки на момент укладання
відповідачами договору іпотеки права
власності на вказане майно було
зареєстровано за іпотекодавцем, а
належних доказів реєстрації на той час
позивачем у встановленому законом
порядку права власності на нього чи
припинення або позбавлення права
власності ОСОБА_2 на вказане майно за
рішенням суду (визнання недійсним
договору купівлі - продажу від 01
березня 2012 року, скасування державної
реєстрації його права власності,
витребування у нього цього майна тощо)
в матеріалах справи не міститься і
таких доказів не надано представником
позивача суду апеляційної інстанції,
тому ТОВ «Артік» на той час права
власності на нього відповідно до вимог
зазначених норм закону не мав, а відтак,
відсутні правові підстави для
задоволення його позовних вимог про
визнання недійсним спірного договору
іпотеки згідно ст. 215 ЦК України.

Висновок суду про поновлення права
власності на вказане майно за ТОВ
«Артік» ухвалами судів у 2012 році є
передчасним, оскільки ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 04 травня 2012 року було лише
скасовано з направленням справи на
новий розгляд ухвалу Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 18 березня
2010 року, якою затверджено укладену між
ТОВ «МАКСРІЕЛТІ», ОСОБА_4 та ТОВ «Ріел
Істеіт Дніпро» мирову угоду про
визнання ТОВ «МАКСРІЕЛТІ» власником
спірного майна, а ухвалою апеляційного
суду Дніпропетровської області від 01
жовтня 2012 року заочне рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 17 травня 2010 року,
яким визнаний недійсним укладений між
ОСОБА_6 та ТОВ «Артік» договір
купівлі-продажу від 02 березня 2009 року і
скасована державна реєстрація права
власності ТОВ «Артік» на спірну
нежитлову будівлю, було скасовано і
закрито провадження у справі за
позовом ТОВ «Ріел Істеіт Дніпро» до
ОСОБА_6, ТОВ «Артік» про визнання
договору недійсним та скасування
реєстрації. При цьому питання про
поновлення реєстрації права власності
ТОВ «Артік» на спірне майно цими судами
не вирішувалося, а внесення
відповідного запису до реєстру речових
прав на нерухоме майно було здійснено
після укладання відповідачами
вказаного договору іпотеки рішенням
державного реєстратора від 27.04.2013 року,
яке було визнано не чинним названою
постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 22
серпня 2013 року.

Вищенаведене свідчить про те, що
рішення суду, висновки якого не
ґрунтуються на дійсних обставинах
справи і наданих сторонами доказах,
постановлено при неправильному
застосуванні норм матеріального права,
а отже, не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК
України і підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
10 червня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю «Артік» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним
договору іпотеки.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржене у касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді