Справа № 219/8928/2013-ц
Артемівський міськрайонний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.01.2014

Артемівський міськрайонний суд
Донецької області у складі:

головуючого судді
Шевченко Л.В.

при секретарі
Івашко К.В.

за участю

представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Іванушкіна І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Артемівськ
Донецької області цивільну справу за
позовом ОСОБА_10 до Артемівської
міської ради

про визнання права власності за
набувальною давністю на ? частину
будинку АДРЕСА_1

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
з позовом до відповідача - Артемівської
міської ради, у якому просить визнати
за ним право власності на ? частини
будинку АДРЕСА_1. Позов обґрунтовує тим,
що на підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом він є власником ?
частини жилого будинку з надвірними
спорудами за адресою, зазначеною у
позові. Також позивач зазначає, що до
дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинку
мешкав його батько - ОСОБА_4. Після того,
як позивач отримав свідоцтво про право
на спадщину, він має намір здійснити
капітальний ремонт будинку, відновити
нормальний стан будинку та сплачувати
комунальні послуги. Однак, оскільки він
не має правовстановлюючі документи на
другу половину будинку, він не може
скласти проект газифікації, оформити
право користування чи приватної
власності на землю. Позивач вважає, що
спірна частина будинку перейшла в його
користування та володіння, він
відкрито та безперервно володіє цим
будинком впродовж 10 років, а також
вказує, що оскільки Артемівська міська
рада не має наміру визнати право
власності на спірну частину будинку, то
він має право на придбання цієї частини
будинку у власність. При цьому
підставою позову позивач вказує ст. 183,
328, 344 ЦК України.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позов підтримав
повністю, надав суду відповідні
пояснення, просив позовні вимоги
задовольнити, обґрунтовуючи їх ч. 2 ст.
344 ЦК України, якою передбачено, що
особа, яка заявляє про давність
володіння, може приєднати до часу свого
володіння увесь час, протягом якого цим
майном володіла особа, чиїм
спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Представник Артемівської міської
ради просив справу розглянути на
розсуд суду.

Розглянувши цивільну справу в межах
заявлених вимог, вислухавши пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи та докази в їх
сукупності, суд встановивши певні
факти та відповідні їм правовідносини,
вважає що позов не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права,

свободи та інтереси фізичних осіб,
права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних
чи юридичних осіб, поданим відповідно
до цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК
України кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: визнання
права; припинення дії, яка порушує
право.

Судом встановлено, що згідно
Свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданного 10.10.2013 року
Державним нотаріусом Першої державної
нотаріальної контори Букрєй Г.П., він є
власником ? частини жилого будинку з
надвірними спорудами за адресою:
АДРЕСА_1. У даному свідоцтві
зазначається, що за цією адресою
розташовані: дерев'яний жилий будинок
загальною площею 25,93 кв.м, в тому числі
жилою площею 8,61 кв.м, означений в плані
літерою А-1а, який належав спадкодавцю -
ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право
на спадщину виданого Другою
Артемівською державною нотаріальною
конторою 04.09.1981 року за реєстровим № 3669,
зареєстрованого Артемівським бюро
технічної інвентаризації 08.09.1981 року за
№ 48-137-4637.

Комунальним підприємством
«Артемівське бюро технічної
інвентаризації» виготовлено технічний
паспорт на садибний (індивідуальний)
жилий будинок АДРЕСА_1, з якого
вбачається, що станом на 27.08.2013 року
згідно експлікації одноквартирний
житловий будинок складається з
коридору площею 5,72 кв. м, передпокою - 5,6
кв. м, кухні-житлової - 14,61 кв. м, у тому
числі - житлової площі 8,61 кв. м, кухні - 6
кв. м. Рік побудови житлового будинку та
тамбуру - 1945.

Згідно договору купівлі-продажу
домобудівлі від 14.09.1936 року ОСОБА_6
продав, а ОСОБА_13 купив один дерев'яний
будинок вкритий черепицею, який
знаходиться в АДРЕСА_1 на садибі мірою
148,53 кв.м, який не націоналізовано і по
акту, наданому 20.04.1929 року
Артмісцгоспом повернуто у власність
ОСОБА_6. Цей договір був посвідчений
Артемівським міськнарсудом 14.09.1936 року
та зареєстрований у реєстраційному
відділі при Артемівському окружному
Місцгоспі та внесено до реєстру
приватно-власницьких будівель по місту
Артемівському під № 228.

Згідно акту опису та оціники майна
від 14.07.1949 року у засудженої на той час
ОСОБА_7, комісією на підставі ст. 1
Положення про порядок обліку та
використання націоналізованого,
конфіскованого, відумерлого і
безхазяйного майна, затвердженого
постановою РНК СРСР від 17.04.1943 року № 404
здійснено опис майна: половину будинку,
який складається з 2х кімнат: розміром 14
кв. м та 10 кв. м відповідно, вкритий
черепицею аз адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 1 вищевказаного Положення
було передбачено, що воно поширюється
на наступне майно, цінності та грошові
кошти: а) націоналізовані за
розпорядженням Уряду Союзу РСР або
урядів союзних республік; б)
конфісковані за вироками судів або за
постановами інших уповноважених на те
державних органів ; в) визнані
безхазяйними і відумерлими в порядку,
встановленому відповідними законами;
г) майно, цінності та грошові кошти
ліквідованих установ, підприємств та
організацій за відсутності в момент
ліквідації правонаступників або
розпоряджень відповідних органів про
інший порядок використання цього
майна, цінностей та грошових коштів; д)
майно бюджетних установ , якщо
використання його є господарсько
недоцільним, не відповідає завданням
даної установи або прийшло в старість
або непридатність.

Згідно довідки від 14.03.1957 року
частина будинку по АДРЕСА_1 знаходилась
на балансі будинкоуправління № 8
Артемівського Міськкомунгоспу (арк.
с.18).

04.03.1977 року листом начальника
міськжитлоправління Дукмасом Є.А.
ОСОБА_13 був повідомлений про те, що з
метою недопущення самовільного
зайняття цієї частини будинку та її
збереження, йому дозволено зайняти
звільнену частину будинку, яка
знаходилась на балансі ЖЕК № 2 до
виготовлення кошторисної документації
на продаж цієї частини будинку (арк.с.17).

22.05.1978 року Міське житлове
управління Артемівської міської ради
повідомило ОСОБА_13 про те, що
відповідно рішення виконкому міської
ради народних депутатів № 166 від 10.05.1978
року ? частину домобудівлі АДРЕСА_1
списано. Цю списану частину йому
дозволено використовувати під
підсобне приміщення (арк.с.17)

04.09.1981 року державним нотаріусом
Першої Артемівської державної
нотаріальної контори ОСОБА_4 на
підставі заповіту, посвідченого у
Другій Артемівській державній
нотаріальній конторі 05.10.1980 року та
зареєстрованого під № 2658 видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом. Цим свідоцтвом посвідчено,
що спадкове майно складається з ?
частини жилого будинку з відповідною
частиною надвірних споруд, яке
знаходиться по АДРЕСА_1 на земельній
ділянці 800 кв. м. На цій земельній
ділянці знаходиться один
одноповерховий будинок загальною
жилою площею 28,42 кв. м та надвірні
споруди: чотири сараї, вбиральня,
паркан. Одна друга частини жилого
будинку належала спадкодавцю ОСОБА_7 на
праві приватної власності на підставі
Свідоцтва про право власності на
будову, видане Артемівським
міськкомунгоспом 21.09.51 р.,
зареєстроване у Артемівському бюро
технічної інвентаризації 21.09.1951 року №
13-4637.

Позивач зазначає, що до дня смерті -
ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинку мешкав його
батько - ОСОБА_4.

Згідно свідоцтва про народження
батьком ОСОБА_10 є ОСОБА_4.

Згідно Свідоцтва про шлюб ОСОБА_10
та ОСОБА_11 зареєстрували шлюб, про що в
Книзі реєстрації шлюбів 2007 року лютого
місяця 10 числа зроблено відповідний
актовий запис № 40, прізвище після
реєстрації шлюбу установлено чоловіку:
ОСОБА_10, дружині - ОСОБА_11 (арк. с. 21).

Згідно Архівного витягу з
протоколу № 10 засідання виконкому
Артемівської міської ради народних
депутатів від 10 травня 1978 року,
останній вирішив списати з балансу ЖЕК
№1 та № 2 Артемівського
міськжитлоуправління жилі будинки,
сараї та вбиральні, які є непридатними
та визнані міжвідомчою комісією
аварійними, жилі будинки відселені та
підлягають знесенню, у тому числі по
АДРЕСА_1. Також виконком вирішив
списані будинки знести, матеріали від
розбирання оприбуткувати та
використати для ремонту жилого фонду
(арк. с.38, 39).

ОСОБА_4, батько позивача та
спадкодавець ? частини будинку по
АДРЕСА_1, був зареєстрований у будинку з
22.10.2002 року, помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стаття 57 ЦПК України передбачає,
що доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін та інших обставин,
що мають істотне значення для
вирішення справи.

Згідно до вимог ст. 60 ч. ч. 1, 4 ЦПК
України, кожна із сторін зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 61 ч. 1 ЦПК
України, обставини, визнані сторонами
та іншими особами, що беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Згідно із ст. 344 ЦК України, особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років або рухомим майном -
протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Право власності на нерухоме
майно, що підлягає державній
реєстрації, виникає за набувальною
давністю з моменту державної
реєстрації. Особа, яка заявляє про
давність володіння, може приєднати до
часу свого володіння увесь час,
протягом якого цим майном володіла
особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є. Право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно, транспортні засоби,
цінні папери набувається за рішенням
суду.

Однією з умов набуття права
власності на житло за набувальною
давністю є добросовісне заволодіння
майном на законних підставах. Цій умові
відповідають випадки, коли володілець
не знав і не міг знати про те, що володіє
чужим житлом, інакше кажучи, не знав про
обставини, у зв'язку з якими виникло
володіння чужим майном і які не
залишали сумніву в правомірності
набуття майна. Доказами добросовісного
володіння можуть бути квитанції про
сплату послуг за електропостачання,
водопостачання тощо. продовження
володіння майном відкрито та
безперервно. Тобто це володіння має
бути очевидним для третіх осіб;
продовження володіння житлом протягом
встановленого строку. Володіння має
бути безперервним протягом визначених
законом строків, а саме протягом десяти
років.

У відповідності до п.8 Прикінцевих
та перехідних положень ЦК України,
правила ст. 344 ЦК України про набувальну
давність поширюються також на випадки,
коли володіння майном почалося за три
роки до набрання чинності цим Кодексом.

Спосіб набуття права власності за
набувальною давністю відноситься до
першопочаткових, бо права набувача не
базуються на попередній власності та
відносинах правонаступництва, а
базуються на сукупності обставин,
зазначених в частині першій ст.344 ЦК
України, а саме, тривалого,
добросовісного, відкритого та
безперервного володіння майном, як
своїм власним. У Інформаційному листі
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про
практику застосування судами
законодавства під час розгляду
цивільних справ про захист права
власності та інших речових прав»
вказується, що позов про право
власності за давністю володіння не
може пред'явити законний володілець,
тобто особа, яка володіє майном з волі
власника і завжди знає хто є власником.

Позивач просить визнати право
власності за набувальною давністю на
майно, яке, на його думку є тим майном,
яке в 1936 році купив його прадід ОСОБА_13
та в якому проживав його батько. Втім, з
документів вбачається невідповідність
у адресі: за договором купівлі-продажу
його прадід купив будинок по АДРЕСА_1
(дерев'яний будинок вкритий черепицею),
тоді як у засудженої ОСОБА_7 в 1949 році
комісією проведено опис майна:
половину будинку, який складається з 2х
кімнат: розміром 14 кв. м та 10 кв. м
відповідно, вкритий черепицею аз
адресою: АДРЕСА_1.

Також вбачається невідповідність у
площі будинку: як у загальному розмірі,
так і в розмірі жилої площі. Так, у
свідоцтві про право на спадщину за
законом від 04.09.1981 року зазначається, що
спадкове майно, на яке ОСОБА_4 отримав
зазначене свідоцтво, складається з ?
частини жилого будинку з відповідною
частиною надвірних споруд, яке
знаходиться по АДРЕСА_1 на земельній
ділянці 800 кв. м. На цій земельній
ділянці знаходиться один
одноповерховий будинок загальною
жилою площею 28,42 кв. м та надвірні
споруди: чотири сараї, вбиральня,
паркан.

Проте, позивачу - сину ОСОБА_4 видано
свідоцтво про право на спадщину на ?
частини жилого будинку з надвірними
спорудами за адресою: АДРЕСА_1 і цьому
свідоцтві зазначається, що за цією
адресою розташовані: дерев'яний жилий
будинок загальною площею 25,93 кв.м, в
тому числі жилою площею 8,61 кв.м,
означений в плані літерою А-1а, який
належав спадкодавцю - ОСОБА_4 на
підставі Свідоцтва про право на
спадщину виданого Другою Артемівською
державною нотаріальною конторою 04.09.1981
року за реєстровим № 3669.

Вбачається також невідповідність у
році побудови: 1936 (згідно договору
купівлі-продажу) та 1945 (зазначено у
технічному паспорті).

Позивач вважає, що він є тією особою,
яка заявляє про давність володіння, та
може приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є.

Враховуючи вищевикладене, суд
вважає, що позивач не надав належних та
допустимих доказів щодо його батько
добросовісно, відкрито та безперервно
володів майном, як своїм власним, що він
як володілець не знав і не міг знати про
те, що він володіє чужою річчю, оскільки
він знав, що списане, непригодне до
застосування майно йому дозволили
використовувати під підсобне
приміщення. Також позивачем не надано
належних доказів, що спірною ? частиною
будинку по АДРЕСА_1 він добросовісно,
відкрито та безперервно володіє як
володілець та з якого часу та що він не
знав і не міг знати, що володіє чужою
річчю.

За наведених вище обставин, суд
вважає, що в позові ОСОБА_10 до
Артемівської міської ради про визнання
права власності за набувальною
давністю на ? частину будинку АДРЕСА_1
слід відмовити. Згідно ст. 88 ЦПК України
судові витрати не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись
ст. 344 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 213, 214, 215,
294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_10 до Артемівської
міської ради про визнання права
власності за набувальною давністю на ?
частину будинку АДРЕСА_1 - відмовити.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Донецької області через Артемівський
міськрайонний суд Донецької області
протягом 10 днів після його
проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті,
оформлено та підписано одноособово
суддею.

Головуючий суддя
Л.В.Шевченко