Справа № 159/5904/14-ц
Провадження № 6/159/69/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
30 вересня 2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області під головуванням
судді Окостень І.В., при секретарі
Конашук М.А., розглянувши у відкритому
судовому засіданні подання старшого
державного виконавця Відділу
Державної виконавчої служби
Ковельського міськрайонного
управління юстиції (далі – ВДВС
Ковельського міськрайонного
управління юстиції) ОСОБА_1 про
тимчасове обмеження виїзду за межі
України боржника ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

Старший державний виконавець ВДВС
Ковельського міськрайонного
управління юстиції ОСОБА_1 звернулася
до суду із поданням, погодженим
начальником відділу, про тимчасове
обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі
України. Вимоги обґрунтовує тим, що на
примусовому виконанні ВДВС
Ковельського міськрайонного
управління юстиції щодо боржника
ОСОБА_2 перебуває виконавчий лист про
стягнення на користь ОСОБА_3 аліментів
на утримання неповнолітніх дітей
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та Богдани,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі по 200 грн.
щомісячно на кожну дитину до
досягненння повноліття. Боржник
добровільно на користь стягувача
аліментів не сплачує, ухиляється від
покладених на нього судовими рішеннями
зобов'язань, станом на вересень 2014 року
утворилася заборгованість на загальну
суму 6500 грн. Вважає, що наявні підстави
для обмеження боржника у праві виїзду
за межі України, просить подання
задовольнити.

В судове засідання державний
виконавець не з'явилася, про час та
місце розгляду подання повідомлена
належним чином.

Вивчивши матеріали подання, суд
прийшов до наступного висновку.

Згідно зі статтею 377 -1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання, зазначене в частині
першій цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Стаття 33 Конституції України гарантує
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
свободу пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України визначає
Закон України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» від 21 січня 1994 року.
Положеннями ст. 6 зазначеного Закону
встановлено, що громадянинові України
може бути тимчасово відмовлено у
виїзді за кордон, зокрема, у випадках,
якщо діють неврегульовані аліментні,
договірні чи інші невиконані
зобов'язання, він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), - до
виконання зобов'язань, або розв'язання
спору за погодженням сторін у
передбачених законом випадках, або
забезпечення зобов'язань заставою,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно з
п. 18 ч. 3 вказаної статті Закону
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

За змістом наведених норм застосування
обмеження у праві виїзду з України
можливе не за сам факт невиконання
зобов'язань, а за ухилення від їх
виконання.

Як вбачається з матеріалів подання, на
виконанні ВДВС Ковельського
міськрайонного управління юстиції
знаходиться виконавчий лист
Старовижівського районного суду
Волинської області від 14 травня 2013 року
про щомісячне стягнення із ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 аліментів на утримання
неповнолітніх дітей ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та Богдани, ІНФОРМАЦІЯ_2, у
розмірі по 200 грн. щомісячно на кожну
дитину до досягнення ними повноліття.
Починаючи із жовтня 2013 року боржник
ОСОБА_2 добровільно аліменти не
сплачує, станом на вересень 2014 року за
ним утворилася заборгованість на
загальну суму 6500 грн.

Як вбачається з долучених до подання
копій документів, ОСОБА_2 ігнорує
виклики державного виконавця та
тривалий термін не виконує рішення
суду.

Вироком Ковельського міськрайонного
суду від 29 липня 2014 року ОСОБА_2
визнаний винним і засуджений за ч. 1 ст.
164 КК України за злісне ухилення від
сплати аліментів за цим же виконавчим
листом за період з 01 жовтня 2013 року по 01
квітня 2014 року.

Ухиляється ОСОБА_2 від виконання
обов'язків зі сплати аліментів і після
притягнення до кримінальної
відповідальності, що вбачається із
довідки-рахунку, виданої начальником
ВДВС Ковельського міськрайонного
управління юстиції 22 вересня 2014 року
№19821/20.

Отже, матеріали подання вказують про
невиконання боржником ОСОБА_2
зобов'язань зі сплати аліментів та
свідчать про його ухилення від
виконання таких зобов’язань.

Статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, ратифікованої Законом України
«Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів N
2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997
року, визначено, що на здійснення права
кожного залишати будь-яку країну,
включно зі своєю власною, не можуть
бути встановлені жодні обмеження, крім
тих, що передбачені законом і є
необхідними в демократичному
суспільстві в інтересах національної
чи громадської безпеки, для
підтримання публічного порядку,
запобігання злочину, для захисту
здоров'я чи моралі або зметою захисту
прав і свобод інших осіб.

Вищенаведені положення Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» від 21 січня
1994 року передбачають моживість
тимчасової відмови громадянину
України у виїзді за кордон, зокрема,
якщо діють неврегульовані аліментні
зобов'язання, він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, а матеріали
подання вказують про ухилення ОСОБА_2
від виконання таких зобов’язань.

З урахуванням наведеного, слід
тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві
виїзду за кордон України до сплати
заборгованості по виконавчих
документах.

Отже, подання підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, Статтею 2
Протоколу №4 до Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду
з України і в'їзду в Україну громадян
України», ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження», суд

у х в а л и в:

Подання задовольнити.

Тимчасово обмежити громадянина
України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця
ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого у
ІНФОРМАЦІЯ_5, проживаючого у
ІНФОРМАЦІЯ_6, у виїзді за кордон України
– до виконання зобов'язань за
виконавчими документами.

Виконання ухвали покласти на Державну
прикордонну службу України.

Копії ухвали направити ВДВС
Ковельського міськрайонного
управління юстиці для скерування на
виконання до Державної прикордонної
служби України.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Волинської області через
Ковельський міськрайонний суд
Волинської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом п'яти днів
з дня отримання копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_4