Справа № 369/6071/14-ц Головуючий у І
інстанції Медвідь Н.О.Провадження №
22-ц/780/6129/14 Доповідач у 2 інстанції
КашперськаКатегорія 29
РІШЕННЯ

Іменем України

11 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді Кашперської
Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О.,
Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Державного
підприємства «Дослідне господарство
«Новосілки» Інституту садівництва
Національної академії аграрних наук
України на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 22 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Дослідне господарство
«Новосілки» Інституту садівництва
Національної академії аграрних наук
України, треті особи ОСОБА_2, Страхова
компанія «Омега» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,

заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду із позовом про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди. Заявлені вимоги
мотивував тим, що 23 липня 2012 року водій
ДП «Новосілки» ОСОБА_2, керуючи
грузовим автомобілем НОМЕР_1, який
належить підприємству, скоїв наїзд на
належний йому автомобіль НОМЕР_2;
обставини вини ОСОБА_2 встановлені
постановою Печерського районного суду
м. Києва від 14 вересня 2012 року. Згідно з
висновком звіту оцінки транспортного
засобу, відновлювальний ремонт
транспортного засобу є недоцільним з
економічної точки зору, а вартість
завданого матеріального збитку
внаслідок пошкодження автомобіля
складає 47225,36 грн. Відповідачем було
застраховано цивільно-правову
відповідальність власників наземних
транспортних засобів у СК «Омега», яка
на підставі вищевказаного звіту
виплатила йому відшкодування лише у
розмірі 26064,82 грн., що є недостатнім для
погашення завданої йому шкоди, в
задоволенні претензії до відповідача
йому було відмовлено в її задоволенні.
Просив стягнути із ДП «Новосілки» на
його користь суму матеріального
збитку, не відшкодовану СК «Омега», в
розмірі 21160,54 грн., та моральну шкоду 5000
грн., покласти на відповідача судові
витрати.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 22
липня 2014 року позов ОСОБА_1 частково
задоволено, стягнуто з ДП «Новосілки»
на користь ОСОБА_1 відшкодування
матеріальної шкоди в розмірі 21160,54 грн.,
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 500 грн. та судові витрати по
справі, в задоволенні решти позову
відмовлено.

Відповідач ДП «Новосілки», не
погоджуючись із рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 22 липня 2014 року,
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення та
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати
рішення та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої
інстанції в повній мірі даним вимогам
закону не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що ОСОБА_1 є власником
автомобіля НОМЕР_3.

23 липня 2012 року о 10:35 в м. Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода за участі
ОСОБА_2, керуючого автомобілем НОМЕР_4,
та ОСОБА_3, керуючого автомобілем
НОМЕР_3, вина ОСОБА_2 в скоєнні даної
дорожньо-транспортної пригоди
встановлена постановою Печерського
районного суду м. Києва від 14 вересня 2012
року.

ОСОБА_3 є працівником ДП «Новосілки».
Цивільно-правова відповідальність ДП
«Новосілки» застрахована в СК «Омега»,
поліс обов'язкового страхування №
АВ/3179940, строк дії з 01 червня 2012 року по 31
травня 2013 року включно, страхова сума
(ліміт відповідальності) на одного
потерпілого за шкоду, заподіяну майну,
становить 50000 грн., франшиза - 1000 грн.

Згідно звіту з оцінки транспортного
засобу від 31 липня 2012 року, виконаного
СК «Омега», ринкова вартість
автомобіля НОМЕР_3, на момент
дорожньо-транспортної пригоди, а також
вартість матеріального збитку,
завданого власнику автомобіля,
становить 47225,36 грн.

09 серпня 2012 року ФОП ОСОБА_4 за заявою СК
«Омега» складено звіт № 3411-зал, згідно
якого утилізаційна вартість
автомобіля складає 20160,54 грн.

13 листопада 2012 року довірена особа
позивача ОСОБА_3 звернувся до СК
«Омега» із заявою, в якій повідомив, що
транспортний засіб тотально (фізично)
знищеним не визнає, страхове
відшкодування просить сплатити як
різницю між вартістю транспортного
засобу до та після транспортної
пригоди (а. с. 54).

26 лютого 2014 року СК «Омега» направило
на адресу ОСОБА_3 листа із розрахунком
суми страхового відшкодування: 47225,36
грн. (дійсна (ринкова) вартість
транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди) - 20160,54
грн. (утилізаційна вартість
транспортного засобу) - 1000 грн.
(безумовна франшиза) = 20064.82 грн.;
відшодування в розмірі 26064,82 грн. було
виплачено СК «Омега» на користь
позивача.

Вказані обставини підтверджуються
наявними в справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України,
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Таким чином, за наявності договору
обов'язкового страхування суб'єктний
склад та межі відповідальності за
спричинення шкоди третій особі
визначаються нормативно-правовими
актами, які регламентують страхові
правовідносини.

Відповідно до ст. ст. 12, 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від страхової
суми, в межах якого відшкодовується
збиток, заподіяний майну потерпілих.
Страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту. У разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», обов'язковий ліміт
відповідальності страховика - це
грошова сума, в межах якої страховик
зобов'язаний провести виплату
страхового відшкодування відповідно
до умов договору страхування.

Однак всі вимоги наведених норм закону
судом першої інстанції враховані не
були.

Як було встановлено, страховий ліміт СК
«Омега» згідно з полісом обов'язкового
страхування № АВ/3179940 становить 50000 грн.
на одного потерпілого за шкоду,
заподіяну майну.

При цьому вартість матеріального
збитку, завданого власнику автомобіля
НОМЕР_3, становить 47225,36 грн.

Таким чином, в силу договору про
обов'язкове страхування
відповідальність ДП «Новосілки»
починається із перевищенням страхової
суми 50000 грн., розмір шкоди, визначеної
СК «Омега», із якою погоджується
позивач, є меншою даної страхової суми.

При цьому ОСОБА_1 не оспорювались дії
страхової компанії щодо виплати йому
розміру страхового відшкодування в
сумі 26064,82 грн., яке не перевищує
страхової суми 50000 грн., передбаченої
договором обов'язкового страхування,
укладеного між ДП «Новосілки» та СК
«Омега», позовні вимоги до даного
відповідача ним заявлені не були.

Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», відповідно до
статті 21 Закону № 1961-IV на території
України забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів. У
зв'язку із цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК,
залучити до участі у справі страхову
організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

За таких обставин суд першої інстанції
невірно застосував норми
матеріального права та безпідставно
стягнув із відповідача на користь
позивача різницю між фактичним
розміром завданої шкоди та виплаченим
страховим відшкодуванням, яке не
перевищує обов'язкового ліміту
відповідальності страховика, висновки
суду першої інстанції в цій частині не
відповідають обставинам справи.

Відтак рішення суду першої інстанції в
частині стягнення із відповідача на
користь позивача матеріальної шкоди в
розмірі 21160,54 грн. через неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права підлягає скасуванню із
ухваленням в цій частині нового
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Оцінюючи висновки суду в частині
стягнення із відповідача моральної
шкоди, колегія суддів виходить із
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України,
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов?язків.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31
березня 1995 року № 4, розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Частково задовольняючи позов в цій
частині, суд вважав, що позивачем не
доведено, з яких міркувань визначена
сума моральної шкоди 5000 грн., які
протиправні дії скоєні відповідачем,
які б давали підстави для
відшкодування моральної шкоди в такому
розмірі, та чим підтверджена сума
моральної шкоди в розмірі 5000 грн., тому
стягнув на користь позивача 500 грн.
моральної шкоди.

Виходячи із положень наведеної статті
та обставин справи, розмір 500 грн.
компенсації моральної шкоди, понесеної
позивачем ОСОБА_1 внаслідок
протиправних дій працівника ДП ДГ
«Новосілки», визначений судом на
користь позивача, є достатнім,
визначеним судом із всебічним, повним,
об'єктивним та безпосереднім
дослідженням наявних в справі доказів,
і, на думку колегії суддів, зміні не
підлягає.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції в частині відшкодування
матеріальної шкоди ухвалене за
неповного з'ясування обставин, що мають
значення для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи та
зроблені із порушенням та неправильним
застосуванням судом норм
матеріального та процесуального права,
що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України є підставами для його
скасування в частині відшкодування
матеріальної шкоди із ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду першої є
законним, обґрунтованим, ухваленим в
результаті всебічного з?ясування
обставин справи та доказів, доводами
апеляційної скарги не спростовується і
скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Дослідне господарство
«Новосілки» Інституту садівництва
Національної академії аграрних наук
України задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 22
липня 2014 року скасувати в частині
стягнення матеріальної шкоди в розмірі
21160,54 грн. та ухвалити в цій частині нове
рішення.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову
до Державного підприємства «Дослідне
господарство «Новосілки» Інституту
садівництва Національної академії
аграрних наук України про
відшкодування матеріальної шкоди в
розмірі 21160,54 грн.

В ншій частині рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 22 липня 2014 року
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Кашперська Т.Ц.

Судді :
Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.