Справа № 368/825/13ц Головуючий у І
інстанції Шевченко І.І.Провадження №
22-ц/780/5626/14 Доповідач у 2
інстанції ТаргонійКатегорія 1
УХВАЛА

Іменем України

24 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Голуб С.А.,

за участю секретаря Петленко І.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
матеріали цивільної справи за
апеяційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Кагарлицького районного суду
Київської області від 02 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа: Управління
держземагенства у Кагарлицькому
районі Київської області, про усунення
порушень права власності на землю.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін -
учасників судового розгляду,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року позивачка ОСОБА_1
звернулась до суду з вказаним позовом,
в якому, уточнивши в подальшому свої
позовні вимоги, просила суд зобов'язати
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відновити межу між
земельними ділянками, що належить їй та
відповідачам, посилаючись на наступні
обставини.

Позивачка ОСОБА_1 є власником земельних
ділянок, що розташовані в АДРЕСА_1
площею 0,2499 га - для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель та площею 0,1211 -
для ведення особистого селянського
господарства.

Власниками суміжних земельних ділянок
є ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

ОСОБА_5 та ОСОБА_2 самовільно
перемістили межу на 1,5 м вглиб її
території, при цьому, знищивщи
посаджені кущі малини. ОСОБА_3 також,
самовільно перемістив межу на 1 м вглиб
її території, та зорав цю частину
земельної ділянки. Такі незаконні дії
відповідачів порушують її право
власності на належні їй земельні
ділянки, тому просила позов
задовольнити.

Ухвалою Кагарлицького районного суду
Київської області від 13 січня 2014 року
провадження по даній справі зупинено у
зв'язку зі смертю відповідача - ОСОБА_5
до залучення до участі у справі її
правонаступників.

Ухвалою Кагарлицького районного суду
Київської області від 13 червня 2014 року
провадження по даній справі
відновлено, встановлено, що
спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 є
другий відповідач - ОСОБА_2.

Рішенням Кагарлицького районного суду
Київської області від 02 липня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, в
своїй апеляційній скарзі позивачка
ОСОБА_1 просить рішення скасувати, з
підстав невідповідності висновків
суду обставинам справи, порушенні норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нове рішення.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не надано належних і
переконливих доказів на підтвердження
своїх вимог, а обставини, покладені в
основу позову, в ході розгляду справи
судом свого підтвердження не знайшли.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з такими висновками,
оскільки вони відповідають
встановленим по справі обставинам та
грунтуються на вимогах чинного
законодавства.

Так, судом встановлено, що 24 грудня 2004
року позивач ОСОБА_1 прийняла в дар від
ОСОБА_7 жилий будинок з відповідними
надвірними будівлями, що розташований
в АДРЕСА_1

Рішенням 23 сесії ХХІV скликання
Шпендівської сільської ради
Кагарлицького району Київської
області від 16.11.2005 року було надано
безоплатно у приватну власність
позивачу ОСОБА_1 земельну ділянку
площею 0,42 га в АДРЕСА_1 З них: 0,25 га для
обслуговування жилого будинку та 0,17 га
для ведення особистого селянського
господарства.

На час звернення до суду із позовом,
позивачці ОСОБА_1 на праві власності
належать дві земельні ділянки, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, про що
свідчить державний акт на право
власності на земельну ділянку
серії ЯЕ № 610930 від 13 березня 2008 року,
кадастровий номер :01:331:0002, цільове
призначення - для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель та державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії АЕ № 610931 від 13 березня 2008
року, кадастровий номер :01:331:0001,
цільове призначення для ведення
особистого сільського господарства.

Відповідач ОСОБА_3 є власником двох
земельних ділянок, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_2, з яких 0,2072 га для
ведення селянського господарства та 0,25
га для будівництва та обслуговування
житлового будинку.

Відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем майна
померлої 14 грудня 2013 року ОСОБА_5, а
саме: земельної ділянки, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, з яких
0,1375 га для ведення селянського
господарства та 0,25 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку.

Обгрунтовуючи позовні вимоги,
позивачка ОСОБА_1 зазначала, що з боку
земельної ділянки, яка належала ОСОБА_5
є порушення меж на 1,5 м. вглиб земельної
ділянки, що належить їй на праві
власності, а з боку ОСОБА_3 - на 1 м. Для
підтвердження даних обставин просила
призначити по справі судову
земельно-технічну експертизу.

Згідно висновку судової
земельно-технічної експертизи № 7260/13-43
від 13.11.2013 року, межі земельних ділянок
позивачки і відповідачів відповідно до
правовстановлюючих документів та
фактичного користування не мають
відхилень і відповідають зазначеним
документам. (а.с. 114-119)

Доводи апеляційної скарги щодо
неправильності висновку експерта,
оскільки ним не було використано
матеріали кадастрової зйомки, не
можуть бути взяті до уваги колегією
суду, оскільки нічим не обгрунтовані.
Не погоджуючись з висновком експерта,
позивачка, в той же час, не скористалась
своїм правом просити суд про
призначення додаткової або повторної
експертизи, хоча таке право їй було
роз'яснено відповідно до положень ч. 4
ст. 10 ЦПК України.

Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК
України, якою встановлений принцип
диспозитивності цивільного
судочинства, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

За ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, установлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, що мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
між сторонами ті іншими особами, які
беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

З огляду на викладене, судом першої
інстанції при розгляді справи вірно
встановлені обставини справи та
зроблено висновок про відсутність
підстав для задоволення позовних
вимог.

Таким чином, при розгляді справи
колегією суддів апеляційного суду
доводи апеляційної скарги свого
підтвердження не знайшли, рішення суду
першої інстанції є законним, підстави
для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Кагарлицького районного суду
Київської області від 02 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: