У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька
Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи:
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Луганській області, Лисичанська міська
рада Луганської області, про усунення
перешкод у праві користування
власністю шляхом знесення самовільно
побудованої прибудови за касаційною
скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_3 на рішення
Лисичанського міського суду
Луганської області від 13
серпня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Луганської області від 4 листопада
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулися до суду з вищевказаним
позовом, посилаючись на те, що вони є
співвласниками квартири АДРЕСА_1, а
відповідачі - співвласниками
квартири АДРЕСА_2. Зазначали, що
відповідачі здійснили самочинне
будівництво, добудувавши до належної
їм АДРЕСА_2, яка знаходиться на першому
поверсі, прибудову, яка прибудована до
їхньої АДРЕСА_1, що обмежує їх у
можливості вільного доступу до балкону
квартири та порушує право користування
нею.

Ураховуючи викладене, позивачі просили
суд усунути їм перешкоди з боку
відповідачів у праві користування ними
квартирою АДРЕСА_1 шляхом знесення
самовільно побудованої відповідачами
прибудови до балкону їхньої квартири.

Ухвалою Лисичанського міського суду
Луганської області від 1 липня
2012 року до участі в справі залучено в
якості третіх осіб: Інспекцію
державного архітектурно-будівельного
контролю у Луганській області,
Лисичанську міську раду Луганської
області.

Рішенням Лисичанського міського суду
Луганської області від 13 серпня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Луганської області
від 4 листопада 2013 року, у
задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4
просять оскаржувані судові рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального й
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що позивачі не довели того, що
діями відповідачів, внаслідок
самочинного будівництва останніми
прибудови, порушені їхні права, крім
того, позивачі не використали своє
право на звернення до суду з вимогами
про здійснення відповідачами
перебудови самочинно побудованої
нерухомості відповідно до правил, що є
необхідною умовою для подальшого
знесення самочинного будівництва, якщо
забудовник відмовляється від такої
забудови.

Проте погодитись із таким висновком
судів попередніх інстанцій не можна,
оскільки суди дійшли його з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають; суди не встановили
фактичні обставини, що мають значення
для правильного вирішення справи, при
цьому порушили норми як
процесуального, так і матеріального
права.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
підставі свідоцтва про право власності
на житло від 8 вересня 1998 року є
співвласниками квартири АДРЕСА_1.
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на прідставі
договору міни від 8 січня 1997 року є
співвласниками квартири АДРЕСА_2, що
розташована на першому поверсі
будинку. Відповідачі з боку зовнішньої
сторони стіни своєї квартири
прибудували одноповерхову прибудову,
конструкцію даху якої було прикріплено
до стіни балкону квартири позивачів.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. Кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
права.

Згідно зі ст. 55 Конституції України
права та свободи людини і громадянина
захищаються судом.

Звертаючись до суду з позовом, позивачі
просили суд усунути порушення, які
перешкоджають здійсненню права
розпорядження належним їм майном,
тобто ними було пред'явлено негаторний
позов - позов власника про усунення
порушень.

Однак суд розглянув справу, як справу
про самочинне будівництво та
самовільне зайняття відповідачами
земельної ділянки.

Зазначивши про можливість перебудови
самочинно побудованої прибудови,
апеляційний суд не врахував, що це
юридичний факт, який стосується позову
про знесення самочинного будівництва
(ст. 376 ЦК України), а позивачі
звернулися до суду з позовом про
усунення перешкод на підставі ст. 391 ЦК
України, де інші юридичні обставини,
які мають значення для справи.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно з технічним паспортом частина
квартири АДРЕСА_1, до якої відповідачі
приєднали свою прибудову, яку суд
назвав «балкон», є не балконом, а
кімнатою, яка в технічному плані
зазначена - «кухня-ванна», і дах
зведеної відповідачами прибудови
підведений під кімнату їхньої квартири
та виходить за її межі.

Таким чином, будівництво та
використання (експлуатація)
відповідачами самочинно побудованої
прибудови порушує право власності
позивачів, створює незручності в
користуванні квартирою.

Відповідно до вимог ст. ст. 321, 391 ЦК
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Особа може бути
позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом. Власник має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування й розпорядження
своїм майном.

Так, власник (титульний володілець), за
правилами ст. 391 ЦК України, може
вимагати усунення всяких порушень його
права, хоча б ці порушення і не були
поєднані з позбавленням володіння.
Таке право забезпечується йому за
допомогою негаторного позову.
Негаторний позов - це позадоговірна
вимога власника, що володіє річчю, до
третьої особи про усунення перешкод у
здійсненні правомочностей
користування і розпорядження майном.
Перешкодою в здійсненні
правомочностей власника є
неправомірні дії порушника цих прав.

З матеріалів справи та касаційної
скарги вбачається, що будинок АДРЕСА_1 є
будівлею старої конструкції; кімната
«кухня-ванна», до якої приєднаний дах
прибудови, не утворює із зовнішньою
стіною будинку умовну єдину, цілу та
рівну лінію, як у будинках нового
планування, а згідно з технічним
планом, ця кімната виступає від
зовнішньої несучої стіни будинку
вперед (назовні), внаслідок чого
створюється уявлення, що це навісний
балкон; оскільки кімната виступає
назовні від зовнішньої несучої стіни,
то вона з метою полегшення ваги
конструкції побудована з легких
будівельних матеріалів, які для
утеплення обшиті деревом; зазначена
прибудова споруджена відповідачами та
приєднана до кімнати позивачів без
їхньої згоди.

Також, як зазначили позивачі, оскільки
дах прибудови приєднаний до стіни
їхньої кімнати, то на цьому даху взимку
збирається сніг, який досягає їхнього
вікна, затуляючи огляд, а влітку там
накопичується сміття; під час дощу
створюється значний шум від ударів
крапель по металевому даху прибудови;
під час поривів вітру, враховуючи
незначну вагу кімнати, вся кімната
здригається, вібрує; вони не мають
можливості виконати будівельні роботи
(пофарбувати із зовнішньої сторони
дерев'яні стіни кімнати), оскільки
наявність прибудови унеможливлює
встановлення будівельних лісів для
підйому нагору - до другого поверху,
тобто їхньої квартири.

Крім того, побудована відповідачами
прибудова є самочинним будівництвом,
тому будівництво та використання
(експлуатація) відповідачами цієї
прибудови є неправомірною.

Таким чином, позивачі
як особи, котрі володіють майном на
законних підставах , мають право
вимагати усунення будь-яких порушень
свого права, хоча б ці порушення і не
були поєднані з позбавленням
володіння.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК
України суди на зазначені положення
закону уваги не звернули; не
визначилися з характером спірних
правовідносин; доводів сторін належним
чином не перевірили; не врахували, що
власник, здійснюючи свої права,
зобов'язаний не порушувати права та
охоронювані законом інтереси громадян,
та дійшли передчасного висновку про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 і
ОСОБА_4

За таких обставин ухвалені судові
рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
ухвалених судових рішень із передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду
Луганської області від 13 серпня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Луганської області від 4 листопада 2013
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:

Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

В.А.
Черненко