Справа №442/7596/14-ц
Провадження №2/442/2349/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

04 листопада 2014 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Івасівки А.П.

при секретарі - Грабар Л.І.,

з участю прокурора Курлятович І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Дрогобичі
цивільну справу за позовом Дитячого
будинку «Оранта» до ОСОБА_1, третьої
особи - органу опіки та піклування
Дрогобицької міської ради про
позбавлення батьківських прав та
стягнення аліментів ,-

ВСТАНОВИВ :

Дитячий будинок «Оранта» звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1, в якому
просить позбавити її батьківських прав
відносно доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як
таку, що ухиляється від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини; також
просять стягнути аліменти у твердій
грошовій сумі 370 грн. на утримання
дитини ОСОБА_2, починаючи з дня
пред'явлення позову. В обґрунтування
позову покликається на те, що
відповідно до рішення виконавчого
комітету Дрогобицької міської ради від
19.02.2010 року №23 у дитячий будинок
«Оранта» на повне державне
забезпечення влаштована ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки її мати - ОСОБА_1
на неналежно виконувала свої обов'язки,
зловживала алкоголем, вела аморальний
спосіб життя. Батьками дитини є ОСОБА_1,
відомості про батька записані
відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Мати
дитини проживає в АДРЕСА_1.

Відповідно до інформації ДМЦСССДМ від
01.08.2014 року №3273, сім»я ОСОБА_1
перебувала під соціальним супроводом
ДМЦСССДМ, як сім»я, що опинилася в
складних життєвих обставинах. Під час
здійснення соціального супроводу було
з'ясовано, що ОСОБА_1 схильна до
вживання алкоголю, веде аморальний
спосіб життя, не працює, в центрі
зайнятості не зареєстрована. У такої
відсутні навики ведення домашнього
господарства, належного догляду за
дитиною та низький рівень виховного
потенціалу. ОСОБА_1 на співпрацю з
фахівцем соціальної роботи не йшла,
рекомендацій не виконувала. Соціальна
робота Центру була спрямована на
повернення дитини в сім»ю, однак
позитивного результату досягти не
вдалося. Поряд з цим, відповідач
неодноразово у зв'язку з наведеним
притягувалася до кримінальної та
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст. 164 КК України, ст.ст. 173, 175, 181, 182, 184,
198 КУпАП, підтверджують витяги з
автоматизованої електронної бази
«АРМОР» надані Дрогобицьким МВ ГУМВСУ
у Львівській області.

Про дитину до влаштування в дитячий
будинок піклувалася бабуся, проводила
і забирала зі школи.

ОСОБА_2 поступила в дитячий будинок
педагогічно занедбана, закінчуючи 1
клас не вміла зовсім читати, рахувати. У
дитини тривалий час спостерігався
тривожний сон. Після влаштування
дитини в їхній заклад мати 4 місяці
зовсім не навідувалася до дочки. З
цього часу змінилося мало : ОСОБА_1 досі
не виготовила втрачений паспорт, не
працює, доньку відвідує дуже рідко, не
допомагає їй матеріально, не доглядає і
не піклується, тобто не вчиняє жодних
дій для належного виконання свого
батьківського обов'язку. Не відвідує її
і в школі.

Комунальні послуги за квартиру сплачує
бабуся.

Зі слів сусідів та бабуся дитини
відповідачка разом із співмешканцем
зловживають алкоголем, після чого
скандалять та дебоширять.

Таке ставлення матері об'єктивно не
може сприяти нормальному вихованню
дівчинки, якій потрібно постійно
відчувати на собі материнську любов,
піклування, увагу та турботу.

Висновком органу опіки та піклування
Дрогобицької міської ради визнано
доцільним позбавити батьківських прав
ОСОБА_1 відносно дочки ОСОБА_2.

Представник позивача Сенюра С.Я. в
судовому засіданні позов підтримала з
мотивів, викладених у позовній заяві,
просила таку задоволити.

Представник третьої особи - органу
опіки та піклування виконавчого
комітету Дрогобицької міської ради
Костик позов підтримала, вказавши, що
дитина ОСОБА_2 здобула негативний
досвід проживаючи разом зі своєю
матір»ю та будучи в її так званій опіці.
Поряд з цим ОСОБА_1 не проявляє жодного
інтересу до своєї доньки.

Прокурор Курлятович І.І. позов
підтримав.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася, не повідомивши причин, хоча
повістка їй була направлена своєчасно
на останню відому судові адресу і,
керуючись ст. 224 ЦПК України, суд вважає
цю особу повідомленою про час та місце
судового засідання. При таких
обставинах суд визнав неявку
відповідача неповажною та розглянув
справу у її відсутності, провівши
заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази
в обґрунтування своїх заперечень проти
позову, зокрема з причини ухилення від
участі в судових засіданнях, дає суду
право при заочному розгляді справи
обмежитися доказами, наданими
позивачем, що повністю відповідає
положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Вислухавши пояснення учасників
судового процесу, перевіривши
матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Частина 2 ст. 2 СК України визначає, що
цей Кодекс регулює сімейні особисті
немайнові та майнові відносини між
бабою, дідом, прабабою, прадідом та
внуками, правнуками, рідними братами та
сестрами, мачухою, вітчимом та
падчеркою, пасинком.

Згідно ст. 165 СК України право на
звернення до суду з позовом про
позбавлення батьківських прав мають
один з батьків, опікун, піклувальник,
особа, в сім'ї якої проживає дитина,
заклад охорони здоров'я, навчальний або
інший дитячий заклад, в якому вона
перебуває, орган опіки та піклування,
прокурор, а також сама дитина, яка
досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України
мати, батько можуть бути позбавлені
судом батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Встановлено, що згідно свідоцтва про
народження, виданого відділом
реєстрації актів цивільного стану
Дрогобицького міськрайонного
управління юстиції від 29.01.2010 року,
серії НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася
ОСОБА_2, і її батьками вказані ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 (а.с.6).

Пленум Верховного Суду України в
пунктах 15 та 16 Постанови № 3 від 30
березня 2007 року "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав" роз'яснив, що
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно їх утримують та
інше), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні
батьківських прав лише щодо дитини, яка
не досягла вісімнадцяти років, і тільки
з підстав, передбачених ст. 164 СК
України.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкується з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування своїми
обов'язками.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст. ст. 57?60
ЦПК України.

Європейський суд з прав людини у справі
"Савіни проти України" (Заява N 39948/06),
зокрема у пункті 49 зазначив, що хоча
національним органам надається певна
свобода розсуду у вирішенні питань
щодо встановлення державної опіки над
дитиною, вони повинні враховувати, що
розірвання сімейних зв'язків означає
позбавлення дитини її коріння, а це
можна виправдати лише за виняткових
обставин (див.,наприклад, справу "Ньяоре
проти Франції" (Gnahore v. France),N 40031/98, п.59, ECHR
2000-IX). Отже, відповідне рішення має
підкріплюватися достатньо
переконливими і зваженими аргументами
на захист інтересів дитини, і саме
держава-відповідач повинна
переконатися в тому, що було проведено
ретельний аналіз можливих наслідків
пропонованого заходу з опіки для
батьків і дитини (див., наприклад,
справу "Скоццарі та Дж'юнта проти
Італії" (Scozzari &Giunta v.Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98,
п. 148,ЄСПЛ 2000-VIII).

Рішенням виконавчого комітету
Дрогобицької міської ради від 19.02.2010
року №23, влаштовано у дитячий будинок
«Оранта» на повне державне
забезпечення малолітню дитину ОСОБА_2 у
зв»язку з тим, що її мати ОСОБА_1, яка
проживає у АДРЕСА_1., веде аморальний
спосіб життя (а.с.5).

Як вбачається з витягів з
автоматизованої електронної бази
«АРМОР» надані Дрогобицьким МВ ГУМВСУ
у Львівській області ОСОБА_1
притягувалася до адміністративної та
кримінальної відповідальності,
зокрема за ч.1 ст. 164 КК України, ст.ст. 173,
175, 181, 182, 184, 198 КУпАП (а.с. 12).

Поряд з цим, листом від 01.08.2014 року №273,
Дрогобицького міського центру
соціальних служб для сім»ї, дітей та
молоді повідомлено, що у ході
здійснення соціального супроводу
з'ясувалось, що ОСОБА_1 є одинокою мамою,
її дитина ОСОБА_2 тимчасово проживає у
дитячому будинку «Оранта». Разом з
ОСОБА_1 проживає її мама ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4. Умови проживання у сім»ї
незадовільні, порушено санітарно -
гігієнічні норми проживання. У мами
відсутні навики ведення домашнього
господарства, належного догляду за
дитиною та низький рівень виховного
потенціалу. ОСОБА_1 схильна до вживання
алкоголю, веде аморальний спосіб життя,
ніде не працює, в центрі зайнятості не
зареєстрована. Доньку в дитячому
будинку відвідує вкрай рідко. На
співпрацю з фахівцем соціальної роботи
не йшла, рекомендацій не виконувала та
ігнорувала їх. Соціальна робота Центру
була спрямована на повернення дитини у
сім»ю, однак позитивного результату
досягнути не вдалось (а.с.11).

Адміністрація Дрогобицької
загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів
№5 проінформувала, що батьки учениці 6-А
класу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є
вихованкою дитячого будинку «Оранта»,
за весь час перебування їхньої доньки у
школі не відвідували її, не цікавились
її навчанням і вихованням (а.с.8).

Висновком органу опіки та піклування
Дрогобицької міської ради від 18.08.2014
року №3-32/5535, висловлено про
доцільність позбавлення батьківських
прав ОСОБА_1 відносно дочки ОСОБА_2.
Таким висновком також встановлено, що
ОСОБА_2 поступила в дитячий будинок
педагогічно занедбана, закінчуючи 1
клас не вміла зовсім читати, рахувати. У
дитини тривалий час спостерігався
тривожний сон. Після влаштування
дитини в їхній заклад мати 4 місяці
зовсім не навідувалася до дочки. З
цього часу змінилося мало : ОСОБА_1 досі
не виготовила втрачений паспорт, не
працює, доньку відвідує дуже рідко, не
допомагає їй матеріально, не доглядає і
не піклується, тобто не вчиняє жодних
дій для належного виконання свого
батьківського обов'язку. Не відвідує її
і в школі ( а.с. 9).

Також суд приймає до уваги покази
свідка ОСОБА_5, матері відповідачки, та
надає їм віри, про те, що ОСОБА_1 веде
розгульний спосіб життя, не цікавиться
та не допомагає дитині ОСОБА_2. Коли
внучка проживала разом з ними, нерідко
була свідком аморальної поведінки
своєї матері. ОСОБА_1 відомо про розгляд
даної справи, однак вона байдуже
ставиться до цього питання.

Про ухилення від обов'язків щодо
виховання дитини, передбачених п. 2 ч.1
ст.164 СК України мова може йти тільки за
умови винної поведінки особи,
свідомого ігнорування нею своїми
батьківськими обов'язками.

Суд вважає встановленим факт
неповноцінного виконання ОСОБА_1
обов'язків по вихованню дочки за умови
винної поведінки. Разом з тим, є
доведеним факт, що спілкування ОСОБА_1 з
донькою в подальшому може призвести до
порушень прав та її інтересів.

Крім цього, в матеріалах справи наявні
об'єктивні висновки про свідоме
ігнорування та ухилення ОСОБА_1 від
своїх батьківських обов'язків щодо
дитини.

Сімейний Кодекс України визначає, що
дитина має право на належне виховання,
якому кореспондує передбачений ст.150 СК
України обов'язок батьків на виховання
дитини та її розвиток.

Суд нагадує, що виховання - це
діяльність, спрямована на розвиток
особистості дитини, підготовку його до
життя, прищеплення їй певних навичок
поведінки, особистісних якостей.

Водночас, суд наголошує, що в процесі
виховання враховуються особливості
духовного і морального світу дитини. Її
вік, індивідуальний фізичний та
розумовий розвиток.

Натомість, як встановлено ОСОБА_1
дитині мимоволі прищепила кардинально
протилежні якості, дитина опинилася
пасивним спостерігачем аморальної
поведінки відповідачки, зростаючи в
умовах такої.

Прецедентною практикою Європейського
суду з прав людини, встановлено, що
питання позбавлення батьківських прав
мають ґрунтуватись на оцінці
особистості заявника та його
поведінці. Факт оскарження заявником
заяви про позбавлення батьківських
прав також міг свідчити про його
інтерес до дитини (справа "Хант проти
України" від 7 грудня 2006 року). Знову ж
таки, здобуде протилежне - має місце
байдуже ставлення позивачки до
розгляду даної справи.

На думку суду, позбавлення
батьківських прав слід розглядати як
виключний і надзвичайний засіб впливу
на недобросовісних батьків. Виходячи з
характеру такого засобу, його не можна
застосовувати тоді, коли це не
викликано необхідністю.

Згідно ст. 166 СК України, позбавлення
батьківських прав є виключною мірою,
яка тягне за собою серйозні правові
наслідки як для матері, так і для
дитини.

Це означає, що позбавлення
батьківських прав допускається лише,
коли змінити поведінку батьків в кращу
сторону неможливо і лише при наявності
вини в діях батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 3, Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989 року,
ратифікованої постановою Верховної
Ради України від 27 лютого 1991 року №
789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, зокрема
першочергова увага приділяється
якнайкращому забезпеченню інтересів
дитини.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що оскільки ОСОБА_1 не
виконує батьківські обов'язки по
відношенню до своєї малолітньої
дитини, її дії засвідчують втрату
інтересу до дочки, відсутність бажання
виховання, зміни своєї поведінки, яка
приносить тільки шкоду розвитку
дитини, наявність свідомого нехтування
батьківських обов'язків, незважаючи на
надану можливість соціальної роботи
Центру соціальних служб для сім»ї,
дітей та молоді на повернення дитини у
сім»ю - ОСОБА_1 слід позбавити
батьківських прав, що буде відповідати
інтересам її дитини.

Згідно ст. 180 СК України, батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття. Відповідно
до статті ч. 3 ст. 181 СК України, за
рішенням суду кошти (аліменти)
присуджуються у частці від доходу
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182
СК України, мінімальний розмір
аліментів на одну дитину не може бути
меншим, ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.

В той же час відповідно до ч. 2 ст. 166 СК
України особа, позбавлена батьківських
прав, не звільняється від обов'язку
щодо утримання дитини. Згідно
роз'яснень наданих в п 16 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
30.03.2007 року «Про практику застосування
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
одночасно з позбавленням батьківських
прав суд може на вимогу позивача або з
власної ініціативи вирішити питання
про стягнення аліментів на дитину.

Вирішуючи питання щодо розміру
аліментів, суд враховує матеріальне
становище відповідачки (офіційно не
працює, є здоровою особою молодого
віку), розмір прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, вимоги
розумності та справедливості і
визначає їх в розмірі, запропонованим
позивачем - 370 грн. щомісячно, починаючи
з дня пред'явлення позову і до
досягнення дитиною повноліття, що на
думку суду, на даний час буде
відповідати інтересам дитини,
враховуючи її вік та матеріальні
потреби, можливості відповідачки.

Разом з цим, суд вважає за необхідне
роз'яснити, що ч. 1 ст. 192 СК України
передбачено, що розмір аліментів,
визначений за рішенням суду або
домовленістю між батьками, може бути
згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров»я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом, - що не
позбавляє позивача чи відповідача
права за наявності вказаних підстав та
доказів звернутись до суду з таким
позовом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
питання як слід розподілити між
сторонами судові витрати, а тому згідно
з вимогами ст. 88 ЦПК України з
відповідачки слід стягнути судовий
збір в дохід держави в сумі 243,60 грн.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд
вважає за можливе допустити рішення до
негайного виконання в частині
стягнення аліментів.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212, 214- 215, 224
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7,
батьківських прав відносно її дочки
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягувати з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, в
аліменти на утримання дочки ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в
розмірі 370 грн. щомісячно, починаючи з
07.10.2014 року і до досягнення дитиною
повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 243,60 грн. судового
збору.

Рішення суду в частині стягнення
аліментів у межах суми платежу за один
місяць допустити до негайного
виконання.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Дрогобицький міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя А.П.
Івасівка