Дата документу 21.01.2014
Справа № 501/2227/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року Іллічівський міський
суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Петрюченко М.І.

при секретарі - Ковтонюк Г.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Іллічівську Одеської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Олівія-юг», третя
особа - ОСОБА_7 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу автомобіля,
визнання права власності та
витребування автомобіля, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Олівія-юг», третя
особа - ОСОБА_7 стверджуючи, що вона
перебуває з ОСОБА_4 в зареєстрованому
шлюбі. За час спільного проживання в
шлюбі в 2006 році вони придбали
автомобіль вантажний сідловий тягач Е,
марки MAN, модель F2000, 1997 року випуску,
шасі НОМЕР_2, білого кольору,
реєстраційний НОМЕР_1, VIN: WMAT331791W032394,
який був зареєстрований на ОСОБА_4

15 жовтня 2009 року ОСОБА_4, не отримавши
згоди позивачки на відчуження
автомобілю, надав довіреність
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Олівія-юг» в особі
директора ОСОБА_7 з правом
розпорядження автомобілем за
реєстраційним № НОМЕР_1.

29 листопада 2011 року автомобіль був
знятий з обліку ОСОБА_7 та переданий
ОСОБА_4 до торгівельної організації.
Позивачка вказує, що ОСОБА_5 за довідкою
- рахунком №887467 від 27.09.2011 року набув
право власності на спірний автомобіль,
маючи на руках довіреність її чоловіка
на продаж автомобілю. Вартість
автомобіля склала 42431,00 грн.

14 червня 2009 року позивачка дізналася
від свого чоловіка, що автомобіль
знятий з обліку для реалізації, що її
чоловік отримав гроші та віддав за
особистими боргами.

Вважаючи своє право, як співвласника
автомобіля, порушеним, позивачка
звернулася до суду з даним позовом та
спросить суд:

- визнати недійсним договір комісії від
29.07.2011 року, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ
«Ольвія-Юг», ОСОБА_5;

- визнати недійсним договір
купівлі-продажу автомобіля вантажного
сідлового тягачу Е, марки MAN, модель F2000,
1997 року випуску, шасі НОМЕР_2, білого
кольору, реєстраційний НОМЕР_1, VIN:
WMAT331791W032394, укладений між ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 29.07.2011 року, довідка рахунок
№887467 надана торгівельною організацією
ТОВ «Ольвія - Юг»;

- визнати за нею право власності на 1/2
частину автомобіля вантажного
сідлового тягачу Е, марки MAN, модель F2000,
1997 року випуску, шасі НОМЕР_2, білого
кольору, реєстраційний НОМЕР_1, VIN:
WMAT331791W032394;

- зобов'язати ОСОБА_4 повернути ОСОБА_5
отримані за проданий автомобіль
реєстраційний НОМЕР_1 гроші в розмірі
42431,00 грн. в рахунок сплати за
автомобіль; витребувати у ОСОБА_9
автомобіль - вантажний сідловий тягач
Е, марки MAN, модель F2000, 1997 року випуску,
шасі НОМЕР_2, білого кольору,
реєстраційний НОМЕР_1, VIN: WMAT331791W032394.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав в повному
обсязі, просив суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 був належним чином
сповіщений про день і час судового
розгляду справи, в судове засідання не
з'явився, надав до суду заяву про
розгляд справи без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_10 -
ОСОБА_2 заперечив проти задоволення
позову, просив у задоволенні позову
відмовити у повному обсязі, надав
письмові заперечення (а.с.75-77),
мотивуючи тим, що вантажний сідловий
тягач призначений для провадження
виробничої діяльності -
підприємницької діяльності
відповідача ОСОБА_4 Майно фізичної
особи-підприємця не є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя, а відтак
не потребує згоди другого подружжя при
розпорядженні ним.

Інші сторони були належним чином
сповіщені про день і час судового
розгляду справи, однак в судове
засідання не з'явилися, заяви про
відкладення розгляду справи та
заперечення проти позову до суду не
надали.

Заслухавши присутніх представників
сторін, вивчивши матеріали цивільної
справи, суд приходить до висновку про
відмову у задоволенні позову у повному
обсязі з наступних підстав.

Спірним є автомобіль, вантажний
сідловий тягач Е, марки MAN модель F2000,
1997року випуску, шасі, шасі НОМЕР_2,
білого кольору, реєстраційний НОМЕР_1,
VIN: WMAT331791W032394, який був зареєстрований
за відповідачем ОСОБА_4 на підставі
свідоцтва про державну реєстрацію
транспортного засобу. Вказаний
автомобіль був придбаний ОСОБА_4 під
час знаходження у зареєстрованому
шлюбі з позивачкою ОСОБА_3

Судом встановлено, що подружжя ОСОБА_3
перебувають у зареєстрованому шлюбі з
1984 року (а.с.7), шлюб між ними не
розірвано, що не заперечується
сторонами.

Згідно статті 60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до речення другого пункту 23
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №
11 спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу (статті 60,
69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України),
відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть
бути будь-які види майна, за винятком
тих, які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Статтею 63 CК України встановлено, що
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Відповідно до ст. 65 CК України дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Згода на укладення договору, який
потребує нотаріального посвідчення і
(або) державної реєстрації, має бути
нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Згідно ст.215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Одночасно, згідно правової позиції
висловленої Верховним Судом України в
постанові від 03 липня 2013 року у справі
№ 6-61цс13 від 3 липня 2013 року про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
частки в статутному капіталі,
зазначено, що «господарське товариство
є власником майна, переданого йому
учасниками у власність як вклад до
статутного (складеного) капіталу (ст.115
ЦК України, ст.85 ГК України та ст.12
Закону України «Про господарські
товариства»).

Згідно з положеннями ст.10 Закону
України «Про господарські товариства»
та ст.116 ЦК України учасники
господарського товариства мають право
здійснити відчуження часток у
статутному (складеному) капіталі
товариства, цінних паперів, що
засвідчують його участь у товаристві, у
порядку, встановленому законом.

З моменту внесення грошових коштів до
статутного капіталу господарського
товариства вони є власністю самого
товариства, зазначені спільні кошти
(майно) подружжя втрачають ознаки
об'єкта права спільної сумісної
власності подружжя.

Право на компенсацію вартості частини
коштів виникає в іншого подружжя лише
щодо спільних коштів, а не статутного
капіталу, при цьому лише в тому разі,
коли спільні кошти всупереч ст.65 CК
України були використані одним із
подружжя саме для внесення вкладу до
статутного капіталу.

Подальше розпорядження учасником
товариства його часткою в статутному
капіталі з огляду на положення ст.ст.116,
147 ЦК України є суб'єктивним
корпоративним правом такого учасника й
відчуження ним на власний розсуд
частки в статутному фонді не може
вважатися використанням (відчуженням)
спільного майна подружжя проти волі
іншого подружжя та не в інтересах сім'ї.

Таким чином, у разі передання подружжям
свого майна для здійснення
підприємницької діяльності шляхом
участі одного з них у заснуванні
господарського товариства це майно
належить зазначеному товариству на
праві власності, подружжя набуває
відповідне майнове право, яке
реалізується одним із подружжя
(засновником) шляхом участі в
управлінні товариством, а друге
подружжя набуває право вимоги виплати
йому певних сум у разі поділу майна між
подружжям.

Отже, учасник господарського
товариства має право розпорядження
належною йому часткою в статутному
капіталі товариства без згоди другого
подружжя».

Так, згідно копії свідоцтва про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця (а.с.53), 27.02.2004 року
ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа
- підприємець.

По матеріалам справи встановлено, що на
підставі Договору комісії від 29.07.2010р.
відповідач ОСОБА_4 (продавець) і ОСОБА_5
(покупець) уклали Договір комісії,
предметом якого є сідловий тягач Е,
марки (а.с.14). За умовами вказаного
Договору продавець передав покупцеві у
власність вказаний автомобіль по ціні,
яка визначена продавцем. До вказаного
Договору комісії приєднано: Акт
прийому - передачі від 29.07.2010р., довідка -
рахунок, (а.с.15, 17). Внаслідок укладання
вказаної угоди право власності на
спірний автомобіль було оформлено на
відповідача ОСОБА_5 (а.с.18).

Автомобіль сідловий тягач Е, марки
використовується для підприємницької
діяльності й належить відповідачу
ОСОБА_5 (а.с.18).

Набуваючи під час шлюбу право на
зазначене майно для здійснення
підприємницької діяльності, позивач
діяв як фізична особа-підприємець й
суб'єкт господарювання в процесі
здійснення ним господарської
діяльності.

У правовій позиції, висловленої
Верховним Судом України в постанові
від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79 цс 13
за позовом про визнання недійсним
договорів та визнання права власності
зазначено, що "майно фізичної особи -
підприємця, яке придбане та
використовується в його
підприємницькій діяльності з метою
одержання прибутку, слід розглядати як
його особисту приватну власність,
відповідно до ст.57 СК України, а не як
об'єкт спільної сумісної власності
подружжя, який підпадає під
регулювання ст.ст.60, 61 СК України".

Крім того, згідно п.30 Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
№11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вказано, що
у випадку коли при розгляді вимоги про
поділ спільного сумісного майна
подружжя буде встановлено, що один із
них здійснив його відчуження чи
використав його на свій розсуд проти
волі іншого з подружжя і не в інтересах
сім'ї чи не на її потреби або приховав
його, таке майно або його вартість
враховується при поділі.

Таким чином, враховуючи те, що даний
автомобіль був реалізований, підлягає
поділу його вартість, однак вказані
вимоги позивачкою не ставилися. Також,
в матеріалах справи відсутні докази
того, що гроші, які відповідач отримав
від ОСОБА_5, ним витрачені на особисті
потреби.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12
пояснив суду, що він знає ОСОБА_4 та не
був присутній при передачі коштів
ОСОБА_5, нічого про це не знає.

Згідно ст.213 ЦПК України, рішення суду
має бути законним і обґрунтованим, суд
обґрунтовує свої висновки тільки на
тих доказах, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст.10 п.3 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Керуючись ст.ст.203, 215 ЦК України, ст.ст.60,
63, 65 СК України, Постановою Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21.12.2007 № 11, ст.ст.212-215 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Олівія-юг», третя
особа - ОСОБА_7 про визнання недійсним
договору комісії від 29.07.2011 року,
укладений між ОСОБА_4 та ТОВ
«Ольвія-Юг», ОСОБА_5; визнання недійсним
договору купівлі-продажу автомобіля
вантажного сідлового тягачу Е, марки MAN,
модель F2000, 1997 року випуску, шасі НОМЕР_2,
білого кольору, реєстраційний НОМЕР_1,
VIN: WMAT331791W032394, укладений між ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 29.07.2011 року, довідка рахунок
№887467 надана торгівельною організацією
ТОВ «Ольвія - Юг»; визнання за ОСОБА_3
права власності на 1/2 частину
автомобіля вантажного сідлового
тягачу Е, марки MAN, модель F2000, 1997 року
випуску, шасі НОМЕР_2, білого кольору,
реєстраційний НОМЕР_1, VIN: WMAT331791W032394;
зобов'язання ОСОБА_4 повернути ОСОБА_5
отримані за проданий автомобіль
реєстраційний НОМЕР_1 гроші в розмірі
42431,00 грн. в рахунок сплати за
автомобіль; витребування у ОСОБА_9
автомобілю - вантажний сідловий тягач
Е, марки MAN, модель F2000, 1997 року випуску,
шасі НОМЕР_2, білого кольору,
реєстраційний НОМЕР_1, VIN: WMAT331791W032394-
відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через
Іллічівський міський суд шляхом подачі
апеляційної скарги, яка подається
протягом 10 днів з дня оголошення
рішення, або отримання його копії.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області
М.І.Петрюченко