Номер провадження 2/754/430/14
РІШЕННЯ

Іменем України

23.12.2014 Деснянський районний
суд м.Києва в складі :

головуючого судді
Мальченко О.В.

при секретарі
Яремус-Байсановій А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
Київської міської державної
адміністрації ( Департамент земельних
ресурсів) , Товариства з обмеженою
відповідальністю « Геокон », 3-і особи :
ОСОБА_5, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про
визнання недійсними державних актів
на право власності на земельну ділянку
та відновлення меж земельної ділянки,

в с
т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом до
відповідачів , вимоги за яким
змінював ( а.с. 3-8 т.1 , 79-82 т.1 , 1-6 т.2 ) ,
посилаючись на те , що позивач ОСОБА_1
разом з третіми особами ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 є співвласником ? частини
жилого будинку АДРЕСА_1 з відповідною
частиною надвірних будівель та споруд
по АДРЕСА_1 у рівних частках (тобто по 1/8
частині кожному) на підставі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом від
26.10.1988р., виданого Броварською районною
державною нотаріальною конторою
Київської області, реєстровий № 3651.
Інша ? частина цього ж будинку належить
третій особі ОСОБА_5 на підставі
договору дарування від 30.01.2008 р.,
посвідченого державним нотаріусом
П'ятнадцятої Київської державної
нотаріальної контори .

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є
власниками (по ? частині кожен) жилого
будинку АДРЕСА_2 на підставі Свідоцтва
про право власності на спадщину за
заповітом від 12.09.1997 р. та свідоцтва про
право особистої власності на
домоволодіння від 18.09.1991 р., а також
власниками земельної ділянки площею 0,1
га на підставі Державних актів на право
власності на земельну ділянку від
26.03.2004 р.

Раніше земельною ділянкою, на якій
розташовані жилі будинки позивача та
третіх осіб користувалася їх прабаба,
ОСОБА_10, після смерті якої будинки
успадкували ОСОБА_11 та ОСОБА_12 Після
смерті ОСОБА_12 , яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно рішення
Ватутінської районної ради народних
депутатів м. Києва від 03.04.1989 р. № 282
вказаний вище жилий будинок був
зареєстрований за подвійним номером
АДРЕСА_1.

Мати третьої особи - ОСОБА_5 - ОСОБА_13,
успадкувала ? частину будинку АДРЕСА_1
після смерті своєї свекрухи ОСОБА_11
(померла ІНФОРМАЦІЯ_2) та свого чоловіка
ОСОБА_14 (помер ІНФОРМАЦІЯ_3) на підставі
рішення Деснянсько районного суду м.
Києва від 09.03.2006 р. Зазначений будинок
ОСОБА_13 в подальшому подарувала третій
особі - ОСОБА_5 згідно договору
дарування від 30.01.2008 р.

Оскільки ОСОБА_1 фактично мешкає у м.
Ірпінь Київської області , про
існування оскаржуваних актів вона
дізналася лише у травні 2012 р. від
чоловіка третьої особи ОСОБА_5 .
Виходячи з викладеного , позивач
пропустила строк оскарження
зазначених вище державних актів з
поважних причин та заявляє відповідне
клопотання в порядку ст. 73 ЦПК України
щодо поновлення цього строку.

Позивач вважає, що вказані вище
державні акти слід визнати недійсними
за наявності наступних підстав.

Протягом тривалого часу , перелічені
вище спадкодавці, а пізніше - позивач та
треті особи користувалися прилеглою до
їх будівель земельної ділянкою
загальною площею 0,15 га та вносили
плату за цю землю.

У 2000 р. позивач та треті особи
звернулися до Київської міської Ради з
заявою про передачу їм у приватну
власність земельної ділянки, на якій
розташовані вказані вище будинки.
Рішенням Київської міської ради від
23.12.2003 р. № 324/1199 зі змінами, згідно з
рішенням Київської міської Ради від
14.10.2010 р. № 149/4961 частина зазначеної
земельної ділянки площею 0,1 га передана
у приватну власність позивача та
третіх осіб.

Проте державні акти на земельну
ділянку позивачу та третім особам не
видано, договір оренди на решту
земельної ділянки, яка перебуває у їх
фактичному користуванні (0,05 га) не
укладено внаслідок чисельних
земельних спорів з відповідачами
ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Факт наявності земельної ділянки
площею 0,15 га у користуванні позивача
та третіх осіб підтверджується
наданими позивачем доказами , судовим
рішенням , технічною документацією ,
тощо .

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи
КНДІСЕ № 9904 від 12.03.2009 р. загальна
фактична площа земельних ділянок
будинковолодінь АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1
становить 0, 3081 га , якою спільно
користувалися згідно усної
домовленості, починаючи з 1948 року,
родичі позивача, третіх осіб та
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Однак позивач та треті особи згідно
вказаному вище експертному висновку
фактично користуються земельною
ділянкою загальною площею 0, 1423 га , що
на 0,0077 га менше розміру земельної
ділянки, у той час як відповідачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3

користуються земельною ділянкою
загальною площею 0, 1665 , що на 0,0065 га
більше розміру їх земельної ділянки .

Посилаючись на норми ст.ст. 120, 141 , 152 ЗК
України позивач у позовній заяві
зазначив про те , що у порушення вимог
вищезазначених норм право позивача та
третіх осіб на спільне користування
земельною ділянкою загальною площею 0.15
га. не було припинено належним чином,
оскільки вони добровільно від спірної
земельної ділянки не відмовлялися,
земельна ділянка у них належним чином
не вилучалася, інші умови закону, які б
могли бути підставою для припинення
права користування земельною ділянкою
ними порушені не були.

Також при виготовленні технічної
документації на оспорювані державні
акти відповідачами були допущені
чисельні порушення чинного на той час
порядку оформлення та видачі державних
актів на право власності на земельну
ділянку, зокрема, ст. ст. 107, 193,195,196, 198 ЗК
України, ст.ст. 1, 28, 56 Закону України "Про
землеустрій", ст.ст. 1,3,10,16 Закону
України "Про топографічно-геодезичну і
картографічну діяльність", п.п. 1,3,5 -7
постанови КМУ від 12.01.1993 р.. № 15 "Про
порядок ведення державного земельного
кадастру", п.п. 1.13, 2.1-2.4, 2.6 Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
приватної власності на землю, право
колективної власності на землю, право
власності на землю і право постійного
користування землею, договорів на
тимчасового користування землею (в
тому числі на умовах оренди) та
договорів оренди землі, затверджених
наказом Держкомзему України від 04.05.1999
р. № 43, Інструкції з топографічного
знімання у масштабах 1:5000,1:200,1:1000 та 1:500,
затвердженої наказом ГУГКК при КМУ від
09.04.1998 р. № 56, Положення про порядок
встановлення місцевих систем
координат, затвердженого наказом
Мінекології України від 03.07. 2001 р. № 245
та інших нормативних документів.

Зокрема, відповідачами не були
належним чином погоджені межі
землекористування з суміжними
землекористувачами у акті
встановлення та погодження зовнішніх
меж земельної ділянки в натурі від
01.03.2003 р.; у самому акті допущені
фальсифікації, зокрема, підписи, від
імені позивача та від імені ОСОБА_11
підроблені, а у самому акті зазначено,
що "суміжними землекористувачами
ніяких претензій при встановленні меж
землекористування не заявлено", хоча
такого акту вони не підписували і ніхто
його їм для погодження не надавав.

Виходячи з наведених у позовній заяві
обставин позивач просить :

1.Поновити як пропущений з поважних
причин строк звернення до суду за
захистом порушеного права.

2.Визнати недійсними державні акти
серії КВ № № 149879,149880 від 26.03.2004 р. на
право власності на земельну ділянку
площею ? від 0,1000 га по АДРЕСА_2, видані
відповідно на ім"я ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

3.Відновити межі земельної ділянки
АДРЕСА_1 (кадастровий номер 8 000 000
000:62:201:0088) з боку земельної ділянки
АДРЕСА_2 (кадастровий номер 8 000 000
000:62:201:0089) шляхом встановлення меж у
розмірах, якими фактично користувалися
сторони до оформлення та видачі
оспорюваних державних актів, тобто у
межах, визначених технічною
документацією з землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості), розробленою КП
"Київський інститут земельних
відносин" для земельної ділянки
АДРЕСА_1.

Позивач та її представник ОСОБА_15,
який одночасно в судовому засіданні
представляв інтереси третіх осіб
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в судовому засіданні
позовні вимоги підтримали з обставин ,
що викладені у позовній заяві .
Одночасно позивач зазначила про те , що
у травні 2012 р. була ознайомлена з
актом погодження меж земельних
ділянок між будинками АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1 , на якому виявила , що
проставлений від її імені підпис їй не
належить . Порушення її прав , полягає
в тому , що під час приватизації нею та
третіми особами земельної ділянки у
відповідачів виявилося в користуванні
більше земельної ділянки , ніж їм
належало.

Відповідач ОСОБА_2, який одночасно
представляє інтереси відповідача
ОСОБА_3, в судовому засіданні позовні
вимоги не визнав, пояснив, що позивачем
пропущений термін звернення до суду та
підстави для його поновлення відсутні.
Про існування державних актів на право
власності на земельну ділянку третім
особам було відомо ще у 2006 році. Останні
є близькою ріднею позивачки, а тому є
сумнівним той факт, що позивач не була
обізнана про існування вищезазначених
актів. Окрім того, в період 2008-2010 років в
провадженні Деснянського районного
суду м. Києва перебувала цивільна
справа за позовом ОСОБА_5 до нього та
ОСОБА_3 про визнання недійсними
державних актів на право власності на
земельну ділянку та з приводу
зазначеного спору позивач
спілкувалась разом з його (відповідача)
дружиною. Заявлені позовні вимоги є
необґрунтованими з огляду на те, що
рішенням Деснянського районного суду
м. Києва по цивільній справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання
недійсними актів на право власності на
земельну ділянку був вирішений спір
про той же предмет спору і з тих же
підстав, однак, за участю в якості
позивача іншої особи. Пояснення
позивача спростовуються наявними у
справі матеріалами, судовими рішеннями
та не ґрунтуються на належних доказах.
Позивачем не було надано оригіналів
технічних паспортів виготовлених
спеціалістами БТІ м. Києва від 1989 та 1997
років та не зазначено в якому місці
відбулося «захоплення» її земельної
ділянки. Також позивачем не було надано
технічний паспорт на домоволодіння за
адресою : АДРЕСА_1 до 2000 року. Надані
позивачем експертні висновки не
виявили того факту, що державний акт на
право власності на земельну ділянку за
адресою : АДРЕСА_2 виготовлений зі
зміщенням у просторі таким чином, що
наїжджає на земельну ділянку позивача
та третіх осіб . Вимога позивачки щодо
відновлення меж земельної ділянки не
має ніякого обґрунтування такої
процедури та відповідної технічної
документації. Також не підтверджено
документально посилання позивача про
те, що вона та треті особи сплачують
податок за 0, 15 га землі. Виходячи з
вищевикладеного та посилаючись на
постановлені Деснянським районним
судом м. Києва судові рішення просив у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача Київської
міської Державної адміністрації
«Департамент земельних ресурсів КМДА»
в судове засідання не з»явився, про
розгляд справи повідомлений належним
чином , у направлених до суду письмових
запереченнях розгляд справи просив
проводити у відсутності представника
та зазначив про те, що 24.02.2000 року
Київською міською радою прийнято
рішення № 32 - 1753 про передачу у спільну
часткову власність земельну ділянку
площею 0,1 га гр. ОСОБА_3, ОСОБА_2 на
АДРЕСА_2 . Пунктом 3.2 зазначеного вище
рішення встановлено, що площі
земельних ділянок будуть уточнені
після встановлення їх меж в натурі (на
місцевості). На підставі вказаного
рішення Київської міської ради , в
межах компетенції Департаментом
земельних ресурсів організовано
виготовлення та видачу державних актів
на право власності на земельну ділянку
громадянами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що
зареєстровані за номером 08-7-00193, 08-7-00194
від 26.03.2004 року . Зазначені державні
акти виготовлені у відповідності до
наказу Державного комітету України по
земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43
«Про затвердження інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі».
При складанні технічної документації
щодо виготовлення державного акту на
право власності на земельну ділянку
жодним нормативно - правовим актом не
передбачено такого документу , як акт
погодження меж земельної ділянки
(а.с.58-59 т. 1).

Представник відповідача ТОВ «ГЕОКОН» в
судове засідання не з»явився, про час
та місце розгляду справи повідомлявся
належним чином .

Представники 3-ої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_16
позовні вимоги підтримав із наведених
у позовній заяві підстав та наданих до
суду в порядку ст.. 27 ЦПК України
письмових поясненнях ( а.с. 230-232 т.1 ) .

Треті особи ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в судове
засідання не з»явились, про розгляд
справи повідомлені, направили до суду
клопотання , в яких розгляд справи
просили проводити у їх відсутності та
зазначили про те, що позовні вимоги
підтримують.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оглянувши
матеріали цивільних справ № 2-19/10 ; №
2-1286/12 ; №. 2-1206/06 , які перебували в
провадженні Деснянського районного
суду м. Києва , суд приходить до
висновку, що позов не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до договору дарування ?
частини жилого будинку від 13.01.2008 року
третя особа ОСОБА_5 отримала в дар від
ОСОБА_13 ? частину житлового будинку під
АДРЕСА_1 з відповідною частиною
надвірних будівель та споруд, що
знаходиться по АДРЕСА_1 ( а.с 9 т. 1 ) .

На підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 26.10.1988 року ,
виданого Броварською районною
державною нотаріальною конторою
Київської обл., реєстровий № 3651 позивач
ОСОБА_1 та треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_8
успадкували в рівних частках ? частину
жилого будинку АДРЕСА_1 з відповідною
частиною надвірних будівель та споруд
по АДРЕСА_1. (а.с.10 т.1).

12.09.1997 року відповідач ОСОБА_2 після
смерті ОСОБА_18 успадкував ? частину
жилого будинку по АДРЕСА_2 (а.с. 11 т. 1 ).

Відповідно до свідоцтва про право
особистої власності на домоволодіння
від 18.09.1991 року ОСОБА_3 є власником ?
частини домоволодіння по АДРЕСА_2 на
підставі рішення Ватутінської
районної ради народних депутатів № 282
від 03.04. 1989 року (а.с. 12 т. 1).

26.03.2004 року на ім»я ОСОБА_3 видано
державний акт на земельну ділянку №
149879 на підставі рішення Київської
міської ради від 24.02.2000 року № 32-1753,
відповідно до якого остання є
власником земельної ділянки площею ?
від 0,1000 га розташованої на АДРЕСА_2 (а.с.
16 т. 1 ).

26.03.2004 року на ім»я ОСОБА_2 видано
державний акт № 149880 на земельну
ділянку № 149879 на підставі рішення
Київської міської ради від 24.02.2000 року
№ 32-1753, відповідно до якого остання є
власником земельної ділянки площею ?
від 0,1000 га розташованої на АДРЕСА_2 (а.с.
17 т. 1 ).

23.12.2003 року Київською міською радою
прийнято рішення № 3241199 , відповідно до
якого ОСОБА_6 , ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_11 та
ОСОБА_1 передається земельна ділянка у
спільну часткову власність по 1/8 від 0,1
га по АДРЕСА_1 (а.с. 19 т. 1). Відповідно до
п. 42 рішення Київської міської ради від
14.10.2010 року № 149 4961 у додатку до рішення
Київської міської ради від 23.10.2003 року
№ 3241199 у 166 позиції у 5 графі слова «
ОСОБА_11 » замінити словами «ОСОБА_5 »
(а.с. 21 т. 1 ) .

09.03.2006 р. Деснянським районним судом м.
Києва постановлено рішення у справі №
2-1206/06 за позовом ОСОБА_13 до
Деснянської районної Ради м. Києва , 3-і
особи : 15-та Київська державна
нотаріальна контора , ОСОБА_8, ОСОБА_6 ,
ОСОБА_6, ОСОБА_1 про встановлення факту
належності частини будинку та
визнання права власності на частину
будинку в порядку спадкування .
Зазначеним рішенням суду встановлено
факт належності ОСОБА_11 ( свекруха
позивача , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ) за
її життя на праві власності ? частини
буд АДРЕСА_1 площею 70,9 кв. м. з
відповідною частиною господарських і
побутових споруд та будівель ,
розташованих на земельній ділянці
площею 15 000 кв.м. та визнано за ОСОБА_13
право власності в порядку спадкування
за законом на ? частину буд АДРЕСА_1
площею 70,9 кв. м. з відповідною частиною
господарських і побутових споруд та
будівель , розташованих на земельній
ділянці площею 15 000 кв.м. ( а.с. 14-15 т.1 ) .

17.06.2010 року Деснянським районним судом
м. Києва постановлено рішення у справі
№ 2-1910 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 ,
ОСОБА_2 про визнання недійсними
державних актів та визначення порядку
користування земельними ділянками (а.с.
108- 113 т. 1 ).

Відповідно до заявлених у
вищезазначеній справі позовних вимог
позивач просила визнати недійсними
державний акт на право власності на
земельну ділянку на ім»я ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 , посилаючись на те, що
відповідачі незаконно заволоділи
частиною належної ОСОБА_5 та її
матері земельної ділянки , незаконно
провели приватизацію земельної
ділянки , розташованої на АДРЕСА_2 у
Деснянському районі м. Києва та
фактично володіють земельною
ділянкою, яка є більше належної їм
площі .

Вищезазначеними рішенням Деснянського
районного суду у м. Києві встановлено
, що оспорювані державні акти були
видані відповідно до вимог діючого
законодавства, а наведені позивачами
доводи необґрунтованими .

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
08.10.2010 р. рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 17.06.2010 р.
залишено без змін та зазначено , що до
юрисдикції суду не належать спори
про встановлення меж земельних
ділянок , оскільки відповідно до ст.
125 ЗК України право власності та право
постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником чи користувачем
відповідного документам та його
державної реєстрації . Згідно ст. 158 ЗК
України суди розглядають справи за
спорами про межі земельних ділянок , що
перебувають у власності чи
користуванні громадян-заявників , які
не погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
влади з питань земельних ресурсів .
Оскільки позивачка фактично не
погоджується з розташуванням в
натурі межі між земельними ділянками
сторін та з діями органу влади з
питань земельних ресурсів та інших
органів та за вирішенням даного спору
до компетентних органів в порядку ст.
159 ЗК України не зверталась , суд
першої інстанції правомірно відмовив
у задоволенні позову .

13.09.2012 року Деснянським районним судом
м. Києва постановлено рішення у справі
№ 2-128612 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7, ОСОБА_8 , ОСОБА_1
, 3-я особа Управління земельних
ресурсів КМДА про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою ,
відновлення межі і стану земельної
ділянки та знесення самовільно
зведеної господарської капітальної
споруди . Заперечуючи проти позовних
вимог , представники відповідачів
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 пояснили , що дійсно
на земельній ділянці позивачів
зведена ними господарська споруда , але
зазначену ділянку відповідачі
вважають спірною , акт Головного
управління земельних ресурсів КМДА
щодо перевірки дотримання вимог
земельного законодавства вважають
таким , що не відповідає встановленим
обставинам справи .

Рішенням суду від 13.09.2012 позовні вимоги
задоволено ( а.с. 233- 235 т.1 ) .

Відповідно до ст. 159 ЗК України
земельні спори розглядаються органами
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів та органами місцевого
самоврядування на підставі заяви
однієї із сторін .

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно зі ст. 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що
держава забезпечує громадянам та
юридичним особам рівні умови захисту
прав власності на землю. Власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: визнання прав, визнання угоди
недійсною, визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування тощо.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України « Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ » від 16.04.2004 р. № 7 ( зі змінами і
доповненнями , внесеними постановою
Пленуму Верховного Суду України від
19.03.2010 р. № 2 ) судам підсудні справи за
заявами , зокрема , щодо визнання
недійсними державних актів про право
власності на земельні ділянки.

Проте , визнання такого акту недійсним
може бути наслідком скасування
розпорядження , на підставі якого
державний акт видано .

З матеріалів справи вбачається , що з
відповідними заявами до органів
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів та органів місцевого
самоврядування особисто позивач , яка
зазначає про порушення свого права , не
зверталась та рішення Київської
міської ради від 24.02.2000 року № 32-1753 7 на
підставі якого відповідачі отримали
оспорювані акти на право власності на
земельну ділянку не скасовано .

Аналізуючи встановлені по справі
обставини та досліджені в судовому
засіданні докази у їх сукупності, суд
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
вимог позивача .

Оскільки відповідачами позовні
вимоги не визнавались та суд дійшов
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення вимог
позивача , застосування строків
позовної давності до заявлених вимог
не може бути додатковою підставою для
відмови у задоволені позову .

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України ,
понесені позивачем витрати по сплаті
судового збору відшкодуванню не
підлягають .

На підставі викладеного , керуючись
ст. ст. 10,11, 60, 88, 212 -215 ЦПК України , суд

в и
р і ш и в :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Київської міської
державної адміністрації ( Департамент
земельних ресурсів) , Товариства з
обмеженою відповідальністю « Геокон »
про визнання недійсним державного
акту серії КВ № 149879 від 26.03.2004 р. на
право власності на земельну ділянку
площею від ? від 0, 1000 га по АДРЕСА_2
виданого на ім»я ОСОБА_3 , про визнання
недійсним державного акту серії КВ
№ 149880 від 26.03.2004 р. на право власності
на земельну ділянку площею від ? від 0,
1000 га по АДРЕСА_2 виданого на ім»я
ОСОБА_2 та про відновлення меж
земельної ділянки - відмовити .

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Деснянський районний суд м.Києва
протягом 10-ти днів з дня проголошення
рішення . Особи , які брали участь у
справі , але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення , можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення .

Суддя :

.