АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/6581/14
Головуючий 1-інст. - Довготько Т.М.
Справа 2027/8031/12
Доповідач - Зазулинська Т.П.
Категорія - відшкодування збитків
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого
судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

суддів колегії
- КРУГОВОЇ С.С.

- ХОРОШЕВСЬКОГО О.М.

при секретарі
- Прудніковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на
рішення Московського районного суду
міста Харкова від 30 липня 2014 року по
справі за позовом прокурора
Ленінського району міста Харкова в
інтересах держави в особі Державного
підприємства Спеціального
проектно-конструкторського і
технологічного бюро електроапаратури
науково-виробничого об'єднання
"Електроапарат" до ОСОБА_4 про
відшкодування збитків,-

в с т а н
о в и л а :

У травні 2012 року прокурор
Ленінського району міста Харкова
звернувся до Московського районного
суду міста Харкова з позовом, в якому
просив стягнути зі ОСОБА_4 на користь ДП
Спеціалізоване конструкторське і
технологічне бюро електроапаратури
НВО " Електроапарат" 36990,45 грн.,
посилаючись на те, що відповідачем
скоєно злочин, передбачений ч.2 ст.191 КК
України, від кримінальної
відповідальності за який звільнено на
підставі акту амністії, що не звільняє
від відповідальності за збитки,
спричинені злочином.

Рішенням Московського
районного суду міста Харкова від 30
липня 2014 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі
представник відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 просить вказане рішення суду
першої інстанції змінити, виключивши з
присудженої суми 18727,17 грн., які були
нараховані ОСОБА_6 і отримані останнім.

В обгрунутвання скарги
посилається на те, що ОСОБА_4 у
кримінальній справі визнавав тільки
факт отримання в якості компенсації за
використання у службових цілях
власного автомобіля 18263,28 грн.,
привласнення коштів, нарахованих
ОСОБА_6 категорично заперечував, а сам
ОСОБА_6 Ленінським районним судом міста
Харкова не допитувався, тому посилання
суду на обставини, зазначені в
постанові цього суду неможна вважати
доведеними, а висновок суду, що ці
обставини в силу ст.61 ЦПК України не
підлягають доказуванню, є некоректним.

Суд не прийняв до уваги його
пояснення про те, що на застосування
амністії ОСОБА_4 погодився не з метою
уникнення відповідальності, а через
збіг тяжких обставин: смерть брата,
хвороба старої матері, народження
онука і необхідність у зв"язку з цим
надати допомогу сину, що призвело до
порушення принципу змагальності
сторін і, як наслідок, до
неправосудного рішення.

У запереченнях на апеляційну
скаргу прокурор Ленінського району
міста Харкова просить про її
відхилення та залишення без змін
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на ті самі обставини, на
які посилався у обгрунтування позову.

Заслухавши доповідь судді;
поясненння представника відповідача і
прокурора; перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції у відповідності до вимог ч.1
ст. 303 ЦПК України: в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, судова колегія
доходить висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що
постановою Ленінського районного суду
міста Харкова від 23 грудня 2011 року
ОСОБА_4 звільнено від кримінальної
відповідальності за ч.2 ст.191 КК України
і закрито провадження у справі на
підставі п"є" ст.1 Закону України " Про
амністію у 2011 році" Цивільний позов
прокурора Ленінського району міста
Харкова в інтересах ДП СПКіТБЕ НВО "
Електроапарат" залишено без розгляду,
з роз'ясненням права звернутися до суду
із аналогічним позовом у порядку
цивільного судочинства.

Згідно з вказаною постановою, ОСОБА_4,
в період з 2007 по 2010 р.р., працюючи на
посаді директора та виконуючого
обов"язки директора ДП СКіТБЕ НВО
"Електроапарат" скоїв розтрату
державного майна, яке перебувало у його
віданні.

Так, наказом Міністерства
промислової політики від 22.11.2006 року №
184-д ОСОБА_4 був призначений в.о.
директора ДП СКіТБЕ НВО
"Електроапарат", наказом цього ж
Міністерства від 30.06.2009 року № 117-д
призначений на посаду директора , а
наказом від 29.06.2010 року № 75-д -
переведений на посаду виконуючого
обов"язки директора.

Згідно статуту ДП СКТБЕ НВО
"Електроапарат" ОСОБА_4 був
зобов'язаний суворо дотримуватися
положень Статуту підприємства,
формувати, забезпечувати виконання
фінансових планів, а також
організовувати фінансово-господарську
діяльність, спрямовану на дотримання
підприємством прибутку. В період часу з
01.06.2007року по 30.06.2010р. ДП СКіТБЕ НВО
"Електроапарат" виплачувало
компенсацію за використання власного
автотранспорту службовим особам, а
саме ОСОБА_4 та ОСОБА_6, який у
зазначений період часу працював на
посаді заступника директора з
економічних питань та у подальшому
переведений на посаду заступника
директора, згідно наказу директора ДП
СКТБЕ НВО "Електроапарат" від 31.08.2009р. №
51-к. Згідно з договорами про
використания особистого автомобіля
для службових поїздок, укладеними між
ДП СКіТБЕ НВО "Електроапарат" та ОСОБА_4
і ОСОБА_6. ДП СКіТБЕ НВО "Електроапарат"
зобов'язано компенсувати витрати,
спрямовані на експлуатацію
транспортного засобу. Крім того, згідно
умов даних договорів для службових
поїздок ОСОБА_4 використовував
автомобілі Volksvagen-Passat, д.н, НОМЕР_3
таChevrolet-Аveo д.н.НОМЕР_1, а ОСОБА_6 з цією
метою використовував автомобіль ВАЗ
21099 д.н. НОМЕР_2. Вказані транспортні
засоби належали зазначеним особам. В
порушення ч.2 ст. 799 ЦК України договори
про використання власного автомобіля
для службових поїздок, на підставі яких
ДП СКТБЕ НВО "Електроапарат"
компенсувало витрати ОСОБА_4 та ОСОБА_6
останніми нотаріально посвідчені не
були, що свідчить про їх незаконність.
Крім цього, Міністерством промислової
політики із ОСОБА_4 укладено контракт
від 30.06.2009 року №3-48 згідно п.8б абз.4
якого передбачено, що керівник
зобов'язаний забезпечити дотримання
режиму економії ресурсів. Однак в
порушення вказаної домовленості,
автомобіль марки ВАЗ-21043, який
перебував на балансі ДП СКіТБЕ НВО
"Електроапарат" знаходнвся у робочому
стані, керівництвом підприємства не
використовувався. З 01.10.2007р. по 01.01.2010 р.
в укладених договорах про використання
власних автомобілів для службових
поїздок передбачені різні види
компенсації, а саме: у додатковій угоді
від 28.12.2006р. №1 до договору від .2005р. №1
(власник - ОСОБА_4): п.п. 4.1. 4.2 -
компенсуються витрати на паливо, а
також 0.12грн. кожний кілометр службової
поїздки; у договорах №1 від 02.07.2007р. та
№2 від 21.09.2007р. (власник -ОСОБА_6.): п.п.4.1,
4.2 - компенсуються витрати на паливо, а
також 0.12грн. за кожний кілометр
службової поїздки; у договорах від
08.01.2008р. б/н (власники - ОСОБА_4. ОСОБА_6.):
п.п.4.1. 4.2 - компенсуються витрати на
паливо, а також 0,12грн. за кожний
кілометр службової поїздки; у
договорах від 12.01.2009р. № 1 власник -
ОСОБА_4) та від 02.02.2009р. №2 (власник -
ОСОБА_6): п.5.2 - підприємство зобов'язано
сплатити працівнику грошову
компенсацію за використання власного
автотранспорту з розрахунку 1,12грн
кожний кілометр згідно подорожного
листа. ОСОБА_4 достовірно знаючи умови
даних договорів, діючи з умислом
спрямованим на привласнення та
розтрату грошових коштів ДП СКіТБЕ НВО
"Електроапарат", з корисливих мотивів,
зловживаючи службовим становищем, в
період з 01.10.2007року по 01.01.2010 рік придбав
паливо для свого особистого автомобіля
на загальну суму - 8 985грн.55коп., яка
компенсована підприємством в повному
обсязі, а також привласнив грошові
кошти виділені підприємством в якості
компенсації витрат на паливо для
особистого автомобіля ОСОБА_6 на
загальну суму 747грн. 14коп.У подальшому
ОСОБА_4 продовжуючи реалізувати свій
злочинний намір, спрямований на
привласнення та розтрату майна ДП
СКТБЕ НВО "Електроапарат", шляхом
компенсації витрат на використання їх
особистого автотранспорту, отримав від
даного підприємства компенсацію у
грошовому еквіваленті на загальну суму
27257грн.76коп.. а саме: собі особисто -
18263грн.28коп., ОСОБА_6 - 8994грн.48коп.. які
використав в особистих цілях. Таким
чином ДП СКіТБЕ НВО "Електроапарат" в
період з 01.06.2007р по 30.06.2010 р. на підставі
незаконних договорів, здійснило
компенсацію керівництву даного
підприємства витрат на кожен кілометр
службової поїздки на загальну суму - 36
990грн.45коп„ яку в подальшому
привласнив та розтратив у своїх
власних цілях директор підприємства
ОСОБА_4 Своїми діями ОСОБА_4 вчинив
злочин, передбачений ч. 2 ст. 191 КК
України, тобто привласнення та
розтрата чужого майна, шляхом
зловживання службовою особою своїми
службовими повноваженнями.

Згідно розділу 5.5 акту планової
ревізії №05-20/88 від 24.11.2010 року
фінансово-господарської діяльності
СКіТБЕ НВО "Електроапарат" за період з
01.10.2007р. по 30.06.2010р., проведеної
Державною фінансовою інспекцією в
Харківській області вище зазначеним
підприємством, в порушення умов п. 5.3
Колективного договору безпідставно
сплачено грошові кошти в розмірі 27
257,76грн. керівнику підприємства ОСОБА_4
та заступнтку директора ОСОБА_6

Довідкою на виконання доручення
прокуратури Ленінського району міста
Харкова відносно уточнення висновку
акта планової ревізії, складеною
контролером-ревізором КРУ в
Харківській області Бачурко О,В в
період з 01.10.2007р. по 30.06.2010р. №05-20/88 від
24.11.2010 року фінансово-господарської
діяльності СКТБЕ НВО "Електроапарат" за
період з 01.10.2007р. по 30.06.2010р. в частині
безпідставного отримання посадовими
особами СКТБЕ НВО "Електроапарат"
компенсації за використання
особистого транспорту. Проведеною
перевіркою КРУ в Харківській області
встановлено, що СКіТБЕ НВО
"Електроапарат" в період часу з 01.10.2007р.
по 30.06.2007р. на підставі договорів, які є
нотаріально не завіреними,
безпідставно здійснило компенсацію
витрат, як на топливо, так і за кожен
кілометр службової поїздки ОСОБА_4 і
ОСОБА_6 на загальну суму 36990,45грн.

Постановою Харківського
окружного адміністративного суду від
20.12.2012 року за позовом СКіТБЕ НВО
"Електроапарат" до Державної
фінансової інспекції в Харківській
області, за участю третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача - ОСОБА_4
ОСОБА_7 про скасування вимоги, судом
було встановлено, що відповідачем
доведено правомірність встановлених
під час перевірки порушень позивачем
вимог діючого законодавства, що
призвело до необгрунтованої сплати
підриємством грошових коштів, та як
наслідок спричинило втрату даних
коштів з державного бюджету і у
задоволенні позову було відмовлено.

Ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 14.05.2013 року, постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
20.12.2012 року було залишено без змін.

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов" язкові для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок або
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 86 Кримінального
кодексу України амністія оголошується
законом України стосовно певної
категорії осіб. Законом про амністію
особи, які вчинили злочин, можуть бути
повністю або частково звільнені від
кримінальної відповідальності чи від
покарання.

Як передбачено ст. 1 Закону
України «Про застосування амністії в
Україні» амністія є повне або часткове
звільнення від відбування покарання
певної категорії осіб, визнаних
винними у вчиненні злочину або
кримінальні справи стосовно яких
розглянуті судами, але вироки стосовно
цих осіб не набрали законної сили.

Звільнення винної особи від
кримінальної відповідальності на
підставі Закону України «Про амністію»
не звільняє її від обов'язку
відшкодувати заподіяну злочином шкоду.

Відповідно до п 1, п. 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №3 від
31.03.1989 року «Про практику застосування
судами України законодавства про
відшкодування матеріальної шкоди,
заподіяної злочином, і стягнення
безпідставно нажитого майна»,
відшкодування матеріальної шкоди
заподіяної злочином, і стягнення
безпідставно набутого майна мають
важливе значення для усунення
наслідків злочину та поновлення
порушених прав громадян, підприємств,
установ, організацій колгоспів,
кооперативів та інших громадських
організацій. При розгляді в порядку
цивільного судочинства позову, що
випливає з кримінальної справи, суд
згідно з роз'ясненням, даним у п.З
постанови N І І Пленуму Верховного Суду
України від 29 грудня 1976 року «Про
судове рішення», визначає суми, що
підлягають стягненню на відшкодування
шкоди, з урахуванням доказів, як
наявних у кримінальній справі, так і
додатково представлених сторонами і
зібраних з ініціативи суду.

ОСОБА_4 будь-які обставини, які
зазначені в постанові Ленінського
районного суду міста Харкова від 23
грудня 2011 року як встановлені, у тому
числі що саме він привласнив та
розтратив у своїх власних цілях 36 990.45
грн.

Згідно ч. З ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.за умови,
що дії останньої були неправомірними,
між ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Для наявності деліктної
відповідальності необхідна наявність
складу правопорушення: а) наявність
шкоди; б) протиправна поведінка
заподіювана шкоди; в) причинний зв'язок
між шкодою та поведінкою заподіювана;
г) вина.

Судова колегія доходить висновку,
що наведені обставини беззаперечно
підтверджують наявінсть шкоди та її
розмір; протиправність поведінки
відповідача як заподіювача шкоди;
причинний зв"язок між шкодою та
поведінкою заподіювача та його вину у
заподіянні шкоди, тому суд першої
інстанції правомірно задовольнив
позов .

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують і не свідчать про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального або процесуального
права, які були б підставою для зміни
рішення, тому у відповідності до ч.1
ст.308 ЦПК України апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1ч.1 ст.307,
ст.ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України
судова колегія, -

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Московського районного
суду міста Харкова від 30 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення. Касаційна скарга на
ухвалу апеляційного суду може бути
подана безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
спррав протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя -

Судді колегії -