Справа № 481/1539/13-ц
Провадж.№ 2/481/524/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2014 р. Новобузький районний
суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді: Васильченко
Н.О.,

при секретарі: Юхименко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Новобузького
районного суду Миколаївської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Новобузька
державна нотаріальна контора, про
визнання частково недійсним свідоцтва
про право на спадщину та визнання права
власності на 1/2 частину спадкового
майна, -

ВСТАНОВИВ:

12.08.2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом до
відповідачки ОСОБА_2, в якому зазначив,
що він перебував у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_3 починаючи з 06.09.2002 року і
до дня її смерті, що мала місце
ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті
залишилося спадкове майно у вигляді
земельної ділянки площею 13,54 га для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що розташована на території
Новомиколаївської сільської ради
Новобузького району Миколаївської
області. Згодом, отримав запрошення до
державної нотаріальної контори, де при
зустрічі нотаріус запропонував надати
документи, які підтверджують його
інвалідність. На той час таких
документів в нього не було, і на їх
виготовлення йому довелося витратити
тривалий час, однак, нотаріус не
дочекавшись від нього таких
документів, за заявою лише
відповідачки, видав на її ім'я
свідоцтво про право на вищезазначену
спадщину, тому, посилаючись на те, що
він в силу вимог ст. 1261 ЦК України також
має право на успадкування ? частини
цієї спадщини, просив ухвалити судове
рішення про визнання свідоцтва про
право на спадщину, виданого
Новобузькою державною нотаріальною
конторою 30.07.2010 року на ім'я
відповідачки ОСОБА_2 частково
недійсним та визнати за ним право
власності на ? частину земельної
ділянки загальною площею 13,54 га для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що розташована на території
Новомиколаївської сільської ради
Новобузького району Миколаївської
області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1,
посилаючись на обставини викладені ним
в позовній заяві, заявлені позовні
вимоги підтримав і просив їх
задовольнити в повному обсязі.
Додатково пояснив, що про існування
заповіту складеною його покійною
дружиною на ім'я відповідачки, він не
знав. Так само йому не було відомо про
встановлені законом порядок та строки
подання до нотаріуса заяви про
прийняття спадщини. Наголошував, що на
лікування своєї, нині покійної, дружини
ОСОБА_3 він витратив близько 7000 грн.. Ці
кошти він виручив від належної йому
особисто земельної частки (паю), однак
таку суму коштів ні ОСОБА_3 за життя, ні
її дочка ОСОБА_2 йому до цього часу не
повернули. Не наполягав на
претендуванні ним на ? частину спірної
земельної ділянки успадкованою
відповідачкою, однак вимагав на
поверненні нею 7000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 при судовому
розгляді справи позовні вимоги ОСОБА_1
не визнала і пояснила, що спадщину
після смерті матері ОСОБА_3 вона
приймала за заповітом, посвідченим за
бажанням матері ще 09.01.2006 року, відтак
позивач не мав права на успадкування
цієї спадщини на підставі вимог ст. 1261
ЦК України. В той же час, позивач як
інвалід 3-ї групи з дитинства, мав право
на успадкування обов'язкової частки
цієї спадщини, однак маючи документи
які підтверджують вказані обставини,
на прохання нотаріуса їх не пред'явив, в
установлений законом строк до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини не подав, мотивів
такого пропуску в своєму позові не
навів. Жодних коштів на лікування своєї
матері вона від відповідача особисто
не отримувала. При цьому наголосила, що
після смерті матері у неї залишилося
також і інше спадкове майно у вигляді
житлового будинку та великої рогатої
худоби, яке залишилося у розпорядженні
виключно позивача, тому вважаючи позов
ОСОБА_1 необґрунтованим, просила суд
залишити його без задоволення.

Представник третьої особи без
самостійних вимог - Новобузької
державної Нотаріальної контори
Миколаївської області, Ярош О.Я., при
судовому розгляді справи заперечувала
проти заявлених позовних вимог
позивача. В обґрунтування своїх
заперечень зазначила, що 07.05.2010 року,
тобто, ще до закінчення шестимісячного
строку після смерті спадкодавця на
адресу ОСОБА_1 нотаріусом нотаріальної
контори, яку вона представляє,
направлено лист, де повідомлено
останнього про відкриття спадкової
справи після смерті ОСОБА_3 та
запропоновано подати ним заяву про
прийняття спадщини чи заяву про
відмові від неї, якщо він є спадкоємцем
згідно ст. 1241 ЦК України та має право на
обов'язкову частку у спадщині. Однак до
спливу встановленого законом строку
ОСОБА_1 не надав відомостей та
відповідних копій документів, що він є
непрацездатний за віком, або має
інвалідність. Наголосила, що якби
навіть позивач і надав вчасно такі
документи, то останній мав право
претендувати в силу вимог ч. 1 ст. 1241 ЦК
України лише на ? частину вказаного
спадкового майна, а не на ? частину, як
він просить згідно заявлених позовних
вимог, тому просила відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_1 за
безпідставністю.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази, суд
приходе такого висновку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 58 років, в с.
Вівсянівка Новобузького району
Миколаївської області, померла
громадянка ОСОБА_3, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від
25.12.2012 року.

Після її смерті відкрилася спадщина на
земельну ділянку площею 13,54 га для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що розташована на території
Новомиколаївської сільської ради
Новобузького району Миколаївської
області.

За життя ОСОБА_3 залишила заповіт,
посвідчений секретарем виконкому
Новомиколаївської сільської ради
Новобузького району Миколаївської
області 09 січня 2006 року, за яким остання
заповіла вказане майно своїй дочці,
відповідачці у справі ОСОБА_2 У
визначений законодавством строк
відповідачка прийняла спадщину
отримаши відповідне свідоцтво про
право на спадщину за заповітом від
30.07.2010 року, на підставі якого,
виготовила на своє ім'я державний акт
про право власності на вказану
земельну ділянку серії ЯЛ № 963559 від
01.11.2010 року.

Як видно з матеріалів спадкової справи,
на час смерті спадкодавця, поряд з нею,
за останнім її постійним місцем
проживанням ніхто не проживав і не був
зареєстрований (довідка виконкому
Баратівської сільської ради
Новобузького району від 07.05.2010 року за
вих.. № 800), відтак, спадщину після її
смерті спадкоємцям можливо було
прийняти на умовах визначених ст. 1269 ЦК
України, тобто пред'явивши відповідну
заяву в установлений законом
шестимісячний строк до нотаріальної
контори.

Згідно положень ч. 1 та 2 ст. 1241 ЦК
України малолітні, неповнолітні,
повнолітні непрацездатні діти
спадкодавця, непрацездатна вдова
(вдівець) та непрацездатні батьки
спадкують, незалежно від змісту
заповіту, половину частки, яка належала
б кожному з них у разі спадкування за
законом (обов'язкова частка). До
обов'язкової частки у спадщині
зараховується вартість речей
звичайної домашньої обстановки та
вжитку, вартість заповідального
відказу, встановленого на користь
особи, яка має право на обов'язкову
частку, а також вартість інших речей та
майнових прав, які перейшли до неї як до
спадкоємця.

Державним нотаріусом Новобузької
державної нотаріальної контори
Гоцуляком С.С. 07 травня 2010 року, тобто до
спливу встановленого законом строку
для прийняття спадщини, направлено на
адресу позивача повідомлення про
необхідність у визначений строк надати
документи які свідчать про його
непрацездатність чи інвалідність, у
зв'язку з можливістю успадкувати
обов'язкову частку у спадщині після
смерті ОСОБА_3, що не заперечував в
судовому засіданні і сам позивач
ОСОБА_1

Разом з тим, як вбачається з
матеріалів справи, позивач не зробив
ніяких дій протягом шести місяців для
того щоб прийняти спадщину (обов'язкову
частку), хоча знав про смерть
спадкодавця і про можливу наявність у
нього права на успадкування
обов'язкової частки у спадщині вказав
йому нотаріус.

Посилання позивача на те, що в силу
вимог ст. 1261 ЦК України, він як чоловік
покійної дружини ОСОБА_3, має право на
успадкування ? частини спірної
земельної ділянки після її смерті, є
безпідставними, оскільки, відносно
вказаного спадкового майна
спадкодавцем було складено заповіт,
згідно з яким вона визначила єдиним
спадкоємцем цього майна лише дочку
ОСОБА_2 Вказаний заповіт, на протязі
життя спадкодавцем не змінювався і не
скасовувався.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

В силу вимог ст. 1272 ЦК України
якщо спадкоємець протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, не подав заяву про прийняття
спадщини, він вважається таким, що не
прийняв її. За позовом спадкоємця, який
пропустив строк для прийняття спадщини
з поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

В той же час, позивач пропустив такий
строк, однак вимог про визначення йому
додаткового строку для прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_3 не
заявляв.

Його посилання на причини пропуску
такого строку суд не знаходить
поважними з огляду на наступне.

Будучи обізнаним щодо відкриття
спадщини після смерті ОСОБА_3 і знаючи
про існування спірного спадкового
майна, позивач, маючи для цього
достатньо часу (6 місяців), не вжив
заходів для приведення у відповідність
документів, які засвідчують
встановлення йому певної групи
інвалідності і не подав заяву
нотаріусу про прийняття спадщини.
Посилання позивача на свою
необізнаність в питаннях порядку та
строків спадкування суд до уваги не
приймає, оскільки це спростовуються
матеріалами справи, зокрема,
направленими на адресу позивача
нотаріусом відповідних роз'яснень та
поясненнями в судовому засіданні
представника нотаріальної контори, яка
повідомила, що в приміщенні
Новобузької державної нотаріальної
контори нотаріусом повідомлено про
наявність заповіту та можливість
успадкувати частину спадщини після
смерті ОСОБА_3 на умовах визначених ст.
1241 ЦК України.

Більш того, як видно з Форми
індивідуальної програми реабілітації
інваліда, що видається
медико-соціальними експертними
комісіями, співбесіда з позивачем
ОСОБА_1 проведена лише 03.12.2012 року. Тобто
позивач байдуже поставився до своїх
спадкових прав, оскільки будь-яких
доказів, що він тривалий час збирав
вказані документи для втановлення
інвалідності, лікувався, тощо останній
не надав. Як пояснив в судовому
засіданні позивач, увесь цей час він
намагався витребувати у відповідачки
гроші, які він витратив на лікування
спадкодавця ОСОБА_3

Відповідно до ст.1301 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видано, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом. Відповідач
ОСОБА_2 мала право на спадкування.

Згідно з роз'ясненням
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 30 травня 2008 року в п. 27
такими підставами можуть бути:
визнання заповіту недійсним, визнання
відмови від спадщини недійсною,
визнання шлюбу недійсним, порушенням у
зв'язку з видачею свідоцтва про право
на спадщину прав інших осіб тощо.

В силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

За таких обставин, суд не вбачає
підстав для визнання частково
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 30.07.2010 року
виданого на ім'я ОСОБА_2, при цьому,
оскільки відсутні підстави для
визнання спірного свідоцтва про право
на спадщину недійсним, відповідно,
відсутні також підстави для визнання
за позивачем права власності на ?
частину спадкового майна.

Таким чином, в задоволенні позову
ОСОБА_1 належить відмовити в повному
обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України
судові витрати, понесені позивачем у
зв'язку з розглядом справи, слід
віднести на її рахунок.

Керуючись ст. ст. 5-8, 10, 11, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
про визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину та
визнання права власності на 1/2 частину
спадкового майна - відмовити.

Витрати понесені позивачем віднести на
його рахунок.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до
Миколаївського апеляційного суду,
відповідно до ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя Новобузького районного
суду

Миколаївської області
Н.О. Васильченко