Білогірський районний суд
обл., смт Білогр'я, вул. Шевченка, 42,
Справа № 669/114/14-ц
Провадження № 2/669/63/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року
смт.Білогір'я

Білогірський районний суд
Хмельницької області

в складі :

судді Герасимчук Н.П.,

при секретарі Дмитришиній
В.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,
представника відповідача Белінської
Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Білогір'я цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Мокроволянської сільської ради
Білогірського району Хмельницької
області про визнання права власності
на спадкове майно,

В С Т А Н О В И
В :

22.01.2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду із
позовом до Мокроволянської сільської
ради про визнання за нею права
власності на житловий будинок, що
знаходиться по АДРЕСА_2, в якому
вказала, що вказані будівлі належали
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Після
його смерті вона, як спадкоємець за
заповітом, прийняла спадщину, проте
позбавлена можливості оформити
спадкові права на житловий будинок з
господарськими будівлями, оскільки
будівлі не були зареєстровані у
органах реєстрації нерухомого майна.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримала, пояснила суду, що
прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3
за заповітом, інші спадкоємці
відсутні. Житловий будинок належав
спадкодавцю, що підтверджується
зібраними по справі доказами, проте
право власності на житловий будинок не
було зареєстроване у єдиному реєстрі
прав власності на нерухоме майно, що
позбавляє її можливості оформити право
власності на спадкове майно в
позасудовому порядку.

Представник Мокроволянської сільської
ради Білогірського району
Хмельницької області позовні вимоги
ОСОБА_1 визнала, пояснила суду, що
ОСОБА_1 доглянула ОСОБА_3, до смерті,
провела поминальні обряди, прийняла
спадщину після його смерті за
заповітом. У по господарських книгах
Мокроволянської сільської ради
власником майна рахувався ОСОБА_4.
Оскільки законодавством України до 5
серпня 1992 року не передбачалося
процедури введення в дію приватних
житлових будинків, запис в по
господарській книзі є підтвердженням
того, що він був власником житлового
будинку АДРЕСА_2.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що будівництво житлового
будинку, який знаходиться АДРЕСА_2
проведено в 1961 році. При його
будівництві права суміжних
землекористувачів не порушені.
Власником житлового будинку в
погосподарських книгах сільської ради
рахувався ОСОБА_3 на підставі діючого
на той час законодавства, про що
свідчить запис в погосподарській книзі
Мокроволянської сільської ради.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Після його
смерті позивачка прийняла спадщину,
оформила право на спадщину на грошові
вклади з відсотками і компенсаціями,
проте не може оформити право на
спадщину на житловий будинок, оскільки
спадкодавцем право власності на
житловий будинок не було зареєстровано
в органах реєстрації нерухомого майна.

Вказані обставини підтверджені
свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 серія
НОМЕР_2, виданого виконавчим комітетом
Мокроволянської сільської ради
Білогірського району Хмельницької
області, довідками Мокроволянської
сільської ради Білогірського району
Хмельницької області №№1270-1273 від
20.11.2013 року, витягом про реєстрацію в
Спадковому реєстрі №34479940 від 09.07.2013
року, свідоцтвом про право на спадщину
за законом ВТР № 020207 від 04.12.2013 року,
виданими приватним нотаріусом
Білогірського районного нотаріального
округу Хмельницької області ОСОБА_5,
повідомленнями того ж нотаріуса №
523/02-14 від 29.11.2013 року про відмову у
оформленні спадщини на житловий
будинок, що належав спадкодавцю та
№18/02-14 від 30.01.2014 року про факт
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3
ОСОБА_1, технічним паспортом на
житловий будинок та іншими матеріалами
справи.

Із повідомлення державного
реєстратора прав на нерухоме майно №
10341650 від 27 січня 2014 року вбачається, що
у Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно, Реєстрі прав власності
на нерухоме майно, Державному реєстрі
іпотек, Єдиному реєстрі заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
встановлено відсутність запису про
зареєстровані права та їх обтяження
щодо об'єкта, що розташований АДРЕСА_2.

Порядок та умови прийняття в
експлуатацію об'єктів будівництва на
законодавчому рівні вперше
встановлено постановою Кабінету
Міністрів України від 05 серпня 1992 року
№449 «Про порядок прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
державного замовлення». Тобто до 05
серпня 1992 року не передбачалася
процедура введення приватних житлових
будинків в експлуатацію при оформленні
права власності.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 9 вересня 2009 року "Про затвердження
Тимчасового порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
приватних житлових будинків садибного
типу, дачних та садових будинків з
господарськими спорудами і будівлями,
споруджених без дозволу на виконання
будівельних робіт" було передбачено, що
підставою для оформлення права
власності на приватні житлові будинки,
дачні та садові будинки, споруджені до 5
серпня 1992 року, є складений БТІ
висновок про технічний стан будівлі та
документ, що засвідчує право власності
або користування земельною ділянкою,
на якій вона розміщена. Зазначена
постанова втратила чинність 2 червня 2011
року.

Законом України від 17 лютого 2011 року
"Про регулювання містобудівної
діяльності" (Закон N 3038-VI) встановлено,
що прийняття в експлуатацію зведених
до 31 грудня 2009 року індивідуальних
(садибних) житлових будинків, садових,
дачних будинків, які збудовані без
дозволу на виконання будівельних
робіт, здійснюється інспекціями
державного архітектурно-будівельного
контролю за результатами технічного
обстеження будівельних конструкцій та
інженерних мереж таких об'єктів за
наявності документа, що посвідчує
право власності або користування
земельною ділянкою, на якій вони
розташовані.

При зверненні до інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Хмельницькій області позивачка
отримала відповідь з роз'ясненням про
те, що відповідно до ст. 58 Конституції
України нормативно-правові акти не
мають зворотної дії в часі, загальні
правила прийняття в експлуатацію не
можуть поширюватися на приватні
житлові будинку з господарськими
будівлями та спорудами, які збудовані
до 5 серпня 1992 року.

Житловий будинок ОСОБА_3 збудований в
1961 році, тому для потреб державної
реєстрації прав власності на нерухоме
майно було б достатньо технічного
паспорта складеного за результатами
технічної інвентаризації, виписки із
по господарської книги сільської ради,
рішення місцевої ради про згоду на
оформлення права власності на нерухоме
майно.

Проте право власності ОСОБА_3 на
житловий будинок з господарськими
будівлями, що знаходиться АДРЕСА_2 як
власника, припинилося на підставі п. 11
ч.1 ст.346 ЦК України у зв'язку із його
смертю.

Згідно ст. 1218 даного Кодексу до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті,
тому до позивача, як до спадкоємця, який
прийняв спадщину, відповідно до ст. 1216
цього ж Кодексу перейшли всі права
власника майна, проте із за відсутності
на житловий будинок
правовстановлюючих документів,
оформити право власності на вказане
майно у позасудовому порядку
неможливо.

Згідно ст.124 Конституції України
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають в державі,
тому у суду є всі підстави для розгляду
вказаного позову та достатньо доказів
вважати, що житловий будинок з
господарським будівлями, що
знаходяться АДРЕСА_2 повинен належати
позивачу, як спадкоємцю ОСОБА_3

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.346, 1216, 1268 ЦК України, ст.ст. 174,213-215
ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В
:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженкою с. Жемелинці Білогірського
району Хмельницької області, ІПН
НОМЕР_1, право власності на житловий
будинок та господарські будівлі, які
знаходяться АДРЕСА_2, визначені
технічним паспортом РКП «Білогірське
бюро технічної інвентаризації» від 27
червня 2013 року.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Хмельницької
області через Білогірський районний
суд шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення, а особами, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, - протягом десяти
днів з дня одержання копії рішення.

Суддя
Н. П. Герасимчук