Справа № 2-2024/11
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

30 вересня 2014 року
м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Матяш Т.Л.

при секретарі - Івановій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Білгород-Дністровський цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради
про усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, визнання недійсним
рішення ради та визнання недійсним
державного акту про право власності на
земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними
вимогами до ОСОБА_2 та виконкому
Білгород-Дністровської міської ради та
просить суд:

- зобов'язати ОСОБА_2 усунути
перешкоди в користуванні ОСОБА_1
частиною земельної ділянки площею 176
кв.м., що знаходиться в складі земельної
ділянки по АДРЕСА_1, в межах по лінії
розподілу: з боку АДРЕСА_1 на відстані
5,04 м з лівої сторони ділянки прямо
довжиною 13,3 м; зворот ліворуч за
наклонною лінією до ближнього лівого
кута колишньої літньої кухні літ. «В»;
по прямій лінії довжиною 4 м; праворуч
по тильній стіні колишньої літньої
кухні літ. «В»; по тильній стіні літ.
«а1», літ. «а» до капітальної стіни
будинку;

- зобов'язати ОСОБА_2 демонтувати
самочинно збудований цегельний паркан,
дерев'яний паркан та бетонний цоколь
для паркану;

- зобов'язати ОСОБА_2 поновити
демонтований нею дерев'яний паркан по
лінії розподілу: з боку АДРЕСА_1 на
відстані 5,04 м з лівої сторони ділянки
прямо довжиною 13,3 м; зворот ліворуч за
наклонною лінією до ближнього лівого
кута колишньої літньої кухні літ. «В»;
по прямій лінії довжиною 4 м; праворуч
по тильній стіні колишньої літньої
кухні літ. «В»; по тильній стіні літ.
«а1», літ. «а» до капітальної стіни
будинку;

- визнати недійсним рішення
Білгород-Дністровської міської ради №
379-ХХІV від 11 липня 2003 року про передачу
безкоштовно у приватну власність
ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0412 га
по АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарський будівель та споруд;

- визнати недійсним державний акт
серії ЯА № 163668 про право власності на
земельну ділянку площею 0,0412 га,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1,
виданий ОСОБА_2 10.01.2004 року;

- визнати недійсним складений 21
серпня 2003 року акт встановлення в
натурі меж земельної ділянки, що
передається ОСОБА_2 для будівництва та
обслуговування жилого будинку та
господарських будівель.

В обґрунтуванні свої позовних вимог,
ОСОБА_1 посилається на те, що 18 квітня 1968
року вона з чоловіком придбали 9/25
частин житлового будинку АДРЕСА_1, що
розташований на земельній ділянці
площею 643 кв.м. В 2003 році, після смерті
чоловіка, ОСОБА_1 успадкувала належні
йому 9/25 частин будинку.

ОСОБА_1 зазначає, що їй стало відомо, що
в 1967 році угодою попередніх
співвласників будинку - ОСОБА_4, ОСОБА_5
та ОСОБА_6 - був встановлений порядок
користування спільною земельною
ділянкою, на якій розташований будинок.
Лінія розподілу проходила таким чином:
з боку АДРЕСА_1 на відстані 5,04 м з лівої
сторони ділянки прямо довжиною 13,3 м;
зворот ліворуч за наклонною лінією до
ближнього лівого кута колишньої
літньої кухні літ. «В»; по прямій лінії
довжиною 4 м; праворуч по тильній стіні
колишньої літньої кухні літ. «В»; по
тильній стіні літ. «а1», літ. «а» до
капітальної стіни будинку. Згідно
зазначеної угоди площа ділянки для
користування ОСОБА_1 складає 176 кв.м.
Площа ділянки, що знаходиться під
часткою будинку ОСОБА_1 складає 24,2 кв.м.
(коридор 7,7 кв.м. та житлова кімната 16,5
кв.м.), таким чином загальна площа
ділянки, якою ОСОБА_1 користується
згідно встановленого порядку
становить 200,2 кв.м., що на 31,48 кв.м. менше
ніж їй належить для користування, та,
незважаючи на це, ОСОБА_1 вважає даний
спосіб користування правильним,
оскільки він був встановлений
попередніми власниками.

Одночасно, ОСОБА_1 наголошує на тому, що
ОСОБА_2 порушила встановлений
попередніми власниками будинку угоду
про порядок користування ділянкою.
Вона самочинно демонтувала хвіртку,
через яку ОСОБА_1 проходила до свого
будинку з вулиці, та дерев'яний паркан,
а замість нього збудувала по іншим
межам паркан з цегли висотою 1,8 м та
довжиною 17,1 кв.м. на бетонному цоколі,
перекриши бетоновану стежку ОСОБА_1 та
залишивши їй завширшки 0,6 м проходу, що
суперечить державним будівельним
нормам.

ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 позбавляє її
можливості нормального користування
будинком та земельною ділянкою. Вона
захопила частину її ділянки, знищила
розташовані на нії плодово-ягідні
насадження, а побудований ОСОБА_2
цегельний паркан суперечить
будівельним та протипожежним нормам.

Позивач у судове засідання не
з'явилася, про час та місце слухання
справи сповіщалась належним чином.

ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась,
про час та місце слухання справи
сповіщалась належним чином.
Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, надав до
суду клопотання з проханням розглянути
справу за його відсутністю, відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та в
частині закрити провадження по справі.

Представник виконкому
Білгород-Дністровської міської ради у
судове засідання не з'явився, про час та
місце слухання справи сповіщався
належним чином, причини неявки суду не
відомі.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши всі представлені
сторонами докази, суд прийшов до
наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі свідоцтва про право на
спадщину від 10.04.2003 року серії ВАЕ № 667315
ОСОБА_1 є власницею 9/25 частин житлового
будинку АДРЕСА_1

На підставі договору купівлі-продажу
житлового будинку від 19.09.1997 року та
договору купівлі-продажу від 22.08.1986
року ОСОБА_2 належить 16/25 частин будинку
АДРЕСА_1.

10 січня 2004 року ОСОБА_2 отримала
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,0412, що
розташована за адресою: квартира
АДРЕСА_1.

Постановою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 13 серпня 2013 року позов ОСОБА_1 до
Білгород-Дністровської міської ради,
третя особа - відділ Держземагенствоа у
м. Білгород-Дністровському Одеської
області, ОСОБА_2 про скасування рішення
та визнання недійсним державного акту,
було задоволено та скасовано в частині
рішення виконкому
Білгород-Дністровської міської ради №
379-ХХІV від 11 липня 2003 року «Про передачу
безкоштовно у приватну власність
ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0412 га
по АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарський будівель та споруд»,
визнано недійсним держаний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯА № 163688, виданий 10 січня 2004 року
ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0412
га АДРЕСА_1.

05 грудня 2013 року Одеський апеляційний
адміністративний суд своєю постановою
скасував постанову
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду від 13.08.2013 року,
відмовив у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1, та зазначив, що рішення
Білгород-Дністровської міської ради
від 11.07.2003 року прийнято у межах
повноважень органу місцевого
самоврядування та у спосіб, визначений
законом, та не порушує права позивача,
а, відповідно, й державний акт на право
власності на земельну ділянку ОСОБА_2
видавався з дотриманням вимог та у
порядку встановлений законодавством.

Враховуючи наявність постанови
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду від 13.08.2013 року та
постанови Одеського апеляційного
адміністративного суду від 05.12.2013 року,
суд вважає за необхідне закрити
провадження в частині розгляду
позовних вимог ОСОБА_1 про визнання
недійсним рішення
Білгород-Дністровської міської ради №
379-ХХІV від 11 липня 2003 року та визнання
недійсним державний акт серії ЯА № 163668
про право власності на земельну
ділянку площею 0,0412 га, виданий ОСОБА_2
10.01.2004 року, оскільки вказані постанови
є тотожними до позову, а саме,
збігаються сторони, предмет і підстави
позовів.

Неможливість повторного розгляду
справи за наявності рішення суду, що
набрало законної сили, постановленого
між тими ж сторонами, про той же предмет
і з тих же підстав, ґрунтується на
правових наслідках дії законної сили
судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст.
223 ЦПК після набрання рішенням законної
сили сторони та інші особи, які брали
участь у справі, а також їх
правонаступники не можуть знову
заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з
тих же підстав, або оспорювати в іншому
процесі встановлені судом факти і
правовідносини.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання
ОСОБА_2 усунути перешкоди в
користуванні частиною земельної
ділянки площею 176 кв.м., що знаходиться в
складі земельної ділянки по АДРЕСА_1, в
межах по лінії розподілу: з боку
АДРЕСА_1 на відстані 5,04 м з лівої
сторони ділянки прямо довжиною 13,3 м;
зворот ліворуч за наклонною лінією до
ближнього лівого кута колишньої
літньої кухні літ. «В»; по прямій лінії
довжиною 4 м; праворуч по тильній стіні
колишньої літньої кухні літ. «В»; по
тильній стіні літ. «а1», літ. «а» до
капітальної стіни будинку, суд
приходить до наступних висновків.

Згідно з ст.. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном. Перешкодою в здійсненні
правомочностей власника є
неправомірні дії порушника цих прав.
Підставою таких вимог є обставини, що
обґрунтовують право позивача на
користування і розпорядження майном, а
також підтверджують, що поведінка
третьої особи створює перешкоди у
здійсненні цих правомочностей.

Дану позовну вимогу позивач
обґрунтовує тим, що такий порядок
користування був встановлений ще
попередніми власниками, тому його
повинні дотримуватись і теперішні
власники. Натомість, постановою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 05.12.2013 року
було встановлено, що ОСОБА_2
користується земельною ділянкою, яка
була виділена та окреслена відповідно
до рішення виконкому та державного
акту на право власності на земельну
ділянку, який, як зазначалось вище,
виготовлений та виданий у
відповідності з законом та не порушує
права ОСОБА_1

З таких підстав, суд вважає, що дана
позовна вимога не може бути задоволена,
оскільки обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ в
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини - п.7 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судове
рішення у цивільній справі» за № 14 від
18.12.2009 року.

До позовних вимог ОСОБА_1 також входять
вимоги про зобов'язання ОСОБА_2
демонтувати самочинно збудований
цегельний паркан, бетонний цоколь для
паркану та поновити дерев'яний паркан.
Дані вимоги суд вважає
необґрунтованими, оскільки, як
зазначалось вище, позивач не довела як
саме ці споруди порушують її права та
свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

У необхідних випадках для з'ясування
питань, що виникають при розгляді таких
справ і потребують спеціальних знань,
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може призначити відповідну
експертизу згідно з вимогами статті 143
ЦПК. Відсутність відповідної
експертизи у разі необхідності її
проведення може бути підставою для
відмови в позові, при цьому факт
відхилення від проекту та порушення
будівельних норм і правил має довести
особа, яка пред'явила позов про
знесення самочинного будівництва
(частина сьома статті 376 ЦК, частина
перша статті 60 ЦПК).

Одночасно, суд звертає увагу, що в
матеріалах справи відсутні будь-які
достовірні докази істотного порушення
будівельних та архітектурних норм
ОСОБА_2 при будівництві паркану.

Крім того, за час судового розгляду
справи позивач не заявляв клопотання
про проведення судово
будівельно-технічної експертизи з
метою встановлення порушень
відповідачем будівельних вимог та
порушення прав позивача.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 в частині
визнання недійсним складений 21 серпня
2003 року акт встановлення в натурі меж
земельної ділянки, що передається
ОСОБА_2 для будівництва та
обслуговування жилого будинку та
господарських будівель, суд також
вважає за необхідне відмовити у
задоволенні такої вимоги з огляду на
наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України,
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: визнання права;
визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує
право;відновлення становища, яке
існувало до порушення; примусове
виконання обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Разом з тим, акт встановлення
(відновлення) в натурі меж земельної
ділянки не є актом органу державної
влади чи місцевого самоврядування. По
своїй суті, такий акт це технічна
складова державного акту на право
власності на земельну ділянку, а, як
зазначалось вище, Одеський апеляційний
адміністративний суд відмовив ОСОБА_1 у
задоволенні позовних вимог про
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку.
Таким чином, акт встановлення
(відновлення) в натурі меж земельної
ділянки не може оскаржуватись окремо
від державного акту на право власності
на земельну ділянку.

Враховуючи зазначені положення
законодавства та з урахуванням
встановлених в судовому засіданні
обставин, суд вважає позовні вимоги
необґрунтованими та недоведеними.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. ст. 3, 10, 60, 61, 143, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК
України, ст. ст. 16, 391 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Закрити провадження в частині позовних
вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним
рішення Білгород-Дністровської
міської ради № 379-ХХІV від 11 липня 2003
року та державного акту серії ЯА № 163668
про право власності на земельну
ділянку площею 0,0412 га, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, виданий ОСОБА_2 10.01.2004
року.

У задоволенні інших позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційному суду через суд
першої інстанції апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя