АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 675/745/13-ц
Провадження № 22-ц/792/1744/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду
Хмельницької області

в складі:
головуючої - судді П'єнти І.В.,

суддів:
Корніюк А.П., Талалай О.І.,

при
секретарі: Сацюк Г.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ізяславського районного суду
Хмельницької області від 04 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
шкоди завданої ушкодженням здоров'я.

Заслухавши доповідача,
дослідивши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної шкоди
завданої ушкодженням здоров'я. В
обгрунтування якого зазначав, що 19.05.2008
року біля 17.00 години внаслідок
протиправних дій відповідача він впав
та отримав тілесні ушкодження у
вигляді тупої закритої травми голови,
яка супроводжувалась забоєм головного
мозку важкого ступеня,
внутрішньо-мозковим та субдуральним
крововиливом, раною в ділянці
піднебіння. Вказував, що перебував на
стаціонарному лікуванні з 19 по 29 травня
2008 року у реанімаційному відділенні
СМСЧ-4 м. Нетішин, де переніс операцію
через наявність гематоми; з 30 травня по
19 червня 2008 року у Хмельницькій
обласній лікарні, де переніс
кістково-пластичну трепанацію черепа,
видалення внутрішньо-мозкової
гематоми лівої лобної долі; з 15 по 22
серпня 2008 року в неврологічному
відділенні ДЗ СМСЧ №4 м. Нетішин.
Зазначав, що в липні 2008 року висновком
лікарської експертизи йому була
встановлена 2 група інвалідності.
Постановою Ізяславського районного
суду від 03 квітня 2009 року кримінальна
справа за звинуваченням ОСОБА_2 за ст. 128
КК України закрита на підставі пп. «в»
та «г» ст. 1 Закону України «Про
амністію». Звертаючись до суду, позивач
просив стягнути з відповідача на свою
користь завдану йому шкоду у вигляді
втраченого заробітку за період з 01.10.2010
року по 01.04.2013 року в сумі 23 183 грн. 25 к.

В ході розгляду справи позивач
збільшив позовні вимоги та просив
стягнути з відповідача на свою користь
втрачений заробіток за період з 01.10.2010
року до 01.07.2014 рік в сумі 38 890, 40 грн.,
додаткові витрати в сумі 1437,50 грн., та
витрати на правову допомогу в сумі 980
грн.

Рішенням Ізяславського
районного суду Хмельницької області
від 04 липня 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 16 590, 44 грн. втраченого внаслідок
ушкодженого здоров'я заробітку.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
понесені ним судові витрати в сумі 610,86
грн. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням
суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким стягнути з
відповідача на користь позивача в
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди, завданої злочином, кошти в сумі
38890 грн. 40 к. за період з 01.10.2010 року по
01.07.2014 рік, стягнути судові витрати в
сумі 1437 грн. 50 к. та витрати на правову
допомогу. При цьому, посилається на
порушення судом першої інстанції норм
чинного законодавства. Вказує, що
неправомірні дії відповідача призвели
до втрати його професійної
працездатності, що потягло за собою
неможливість працевлаштування.
Зазначає, що суд помилково взяв до
уваги припущення судово-медичної
комісії про відсоток втрати
працездатності, відповідно до яких
здійснив перерахунок заборгованості,
чим, на думку апелянта, порушив вимоги
ст. 11 ЦПК України.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились, про день,
місце і час слухання справи
повідомлені належним чином.

У відповідності до ст. 197 ЦПК
України фіксування судового засідання
не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу
визначено, що підставою для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Суд першої інстанції правильно
встановив та виходив з того, що
постановою Ізяславського районного
суду Хмельницької області від 03.04.2009
року кримінальну справу за
обвинуваченням ОСОБА_2 за ст. 128 КК
України закрито на підставі п «в», п.
«г» ст. 1 Закону України «Про амністію»
(а.с. 5).

Згідно даної постанови
встановлено, що ОСОБА_2 19.05.2008 року в с.
Дертка Ізяславського району
Хмельницької області біля власного
господарства в ході суперечки з ОСОБА_1,
яка виникла з ініціативи останнього,
відштовхнув ОСОБА_1 від себе, в
результаті чого ОСОБА_1, втративши
рівновагу, впав, вдарився головою в
грунт і втратив свідомість. Згідно
висновку експерта тілесні ушкодження,
спричинені ОСОБА_1, відносяться до
категорії тяжкого ступеня тяжкості за
ознаками небезпеки для життя.

Зі змісту постанови вбачається
також, що згідно висновку експерта №941
від 24.09.2008 року ОСОБА_1 отримав тілесні
ушкодження у вигляді тупої закритої
травми голови, яка супроводжувалась
забоєм головного мозку важкого
ступеня, внутрішньо-мозковим та
субдуральним крововиливом, раною в
ділянці піднебіння.

Рішенням Ізяславського районного
суду Хмельницької області від 04.05.2012
року встановлено, що за висновком
комплексної комісійної
судово-медичної експертизи №61
визнання ОСОБА_1 лікарями обласної
лікарні МСЕК інвалідом 2 групи
перебуває у прямому причинному зв'язку
з отриманими ним 19.05.2008 року тілесними
ушкодженнями. На час встановлення
ОСОБА_1 другої групи інвалідності
процент втрати професійної
працездатності становивь 75% (а.с. 6-8).

З матеріалів цивільної справи
№2/2207/4/2012 вбачається, що 14.09.2009 року
ОСОБА_1 встановлена друга група
інвалідності (яка рахується з 01.10.2009
року по 01.11.2010 року) (а.с. 97 т. 1); 23.11.2010
року за даними МСЕК ОСОБА_1 встановлена
третя група інвалідності по загальному
захворюванню до 01.11.2012 року (а.с. 205 т. 1);
02.03.2011 року - встановлена 3 група
інвалідності (яка рахується з 01.03.2011
року по 01.04.2013 року) (а.с. 232 т. 1)

За довідкою серії 10 ААБ МСЕК №560976
від 15.01.2013 року ОСОБА_1 встановлено 2
групу інвалідності з 01.11.2012 року по
лютий 2014 року (дата чергового
переогляду 15.01.2014 року) (а.с. 4).

Згідно акту №50 огляду МСЕК від
27.01.2014 року ОСОБА_1 встановлена другу
групу інвалідності по лютий 2016 року
(дослідна частина висновку експерта №6
від 16.05.2014 року).

За висновком комісійної
судово-медичної експертизи №6 від
16.05.2014 року встановлено, що процент
втрати загальної працездатності у
ОСОБА_1 після перенесеної
черепно-мозкової травми 19.05.2008 року
станом на 23.11.2010 року міг становити 30%;
станом на 15.01.2013 року міг становити 60%;
станом на 27.01.2014 року - 80%; станом на
16.05.2014 року становить 80%. Встановлення
групи інвалідності ОСОБА_1 в 2008-2014 роках
та втрата загальної працездатності у
нього в цей період перебувають у
прямому причинному зв'язку з отриманою
черепно-мозковою травмою 19.05.2008 року
(а.с. 131-138).

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 1195 ЦК
України, фізична або юридична особа,
яка завдала шкоди каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я фізичній особі,
зобов'язана відшкодувати потерпілому
заробіток (дохід), втрачений ним
внаслідок втрати чи зменшення
професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого
ушкодження здоров'я фізичної особи, яка
в момент завдання шкоди не працювала,
розмір відшкодування визначається
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати.

А тому, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку щодо наявності
причинного зв'язку між неправомірними
діями ОСОБА_2 та втратою ОСОБА_1
загальної працездатності, що є
підставою для відшкодування
втраченого заробітку на користь
позивача.

У зв'язку з тим, що позивач на час
отримання травми не працював, суд
правильно виходив з того, що при
обрахунку розміру відшкодування слід
враховувати також процент втрати
загальної працездатності.

При цьому, зайвим є посилання суду
першої інстанції на положення ст. 1197 ЦК
України, яка регулює порядок
визначення заробітку (доходу),
втраченого внаслідок каліцтва або
іншого ушкодження здоров'я фізичної
особи, яка працювала за трудовим
договором, відповідно до даних
правовідносин не може бути
застосована. А тому, з мотивувальної
частини рішення суду першої інстанції
слід виключити посилання на ст. 1197 ЦК
України.

Разом з тим, при визначенні
розміру втраченого заробітку суд
допустив помилку.

Згідно Закону України «Про
Державний бюджет на 2010 рік»,
мінімальна заробітна плата з жовтня 2010
року встановлена в розмірі 907 грн., з
грудня 2010 року - 922 грн.

Відповідно, розмір втраченого
заробітку за період з 01.10.2010 року по
31.12.2010 року становить 1029 грн. 41 к.: з
01.10.2010 року по 01.11.2010 року - 680 грн. 25 к. (907
Х 75%); з 23.11.2010 року по 30.11.2010 року - 72 грн. 56
к. (907 Х 30% :30 дн. Х 8 дн.); за грудень 2010
року - 276 грн. 60 к. (922 Х 30%).

Законом України «Про Державний
бюджет на 2011 рік» встановлено
мінімальну заробітну плату: з 01.01.2011
року - 941 грн., з 01.04.2011 року - 960 грн., з
01.10.2011 року - 985 грн., з 01.12.2011 року - 1004 грн.

Таким чином, розмір втраченого
заробітку за період з 01.01.2011 року по
31.12.2011 року становить 3467 грн. 10 к.: з
січня 2011 року по березень 2011 року - 846
грн. 90 к. (941 Х 30% Х 3 міс.); з квітня 2010 по
вересень 2010 року - 1728 грн. (960Х30% Х 6міс.).

Законом України «Про Державний
бюджет на 2012 рік» встановлено
мінімальну заробітну плату: з 01.01.2011
року - 1073 грн., з 01.04.2011 року - 1094 грн., з
01.07.2012 року - 1102 грн., з 01.10.2011 року - 1118
грн., з 01.12.2011 року - 1134 грн.

Тому, розмір втраченого заробітку
за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року
становить 4628 грн. 70 к.: з січня 2012 року по
березень 2012 року 965 грн. 70 к. (1073 Х30% Х 3
міс.); з квітня 2012 року по червень 2012
року 984 грн. 60 к. (1094 Х 30% Х 3 міс.); з липня
2012 року по вересень 2012 року - 991 грн. 80 к.
(1102 Х30% Х 3 міс.); жовтень 2012 року - 335 грн. 40
к. (1118 Х 30%); листопада 2012 року - 670 грн. 80
к. (1118 Х 60%); грудень 2012 року - 680 грн. 40 к.
(1134 Х 60%).

Згідно Закону України «Про
Державний бюджет на 2013 рік»
встановлено мінімальну заробітну
плату: з 01.01.2013 року -1147 грн., з 01.12.2013 року
- 1218 грн.

Відповідно, розмір втраченого
заробітку за період з 01.01.2013 року по
31.12.2013 року становить 8301 грн.: з січня 2013
року по листопад 2013 року - 7570 грн. 20 к. (1147
Х 60% Х 11 міс.); за грудень 2013 року - 730 грн.
80 к. (1218 Х 60%).

Згідно Закону України «Про
Державний бюджет на 2014 рік»
встановлено мінімальну заробітну
плату: з 01.01.2014 року 1218 грн.

Тому, розмір втраченого заробітку
за період з 01.01.2014 року до 01.07.2014 року
становить 5641 грн. 97 к.: за січень 2014 року
(по 26.01.2014 року) - 612 грн. 82 к. (1218 Х 60% :
31день Х 26 днів); з 27.01.2014 року по червень
2014 року - 5029 грн. 15 к. ((1218 Х80% : 31день Х 5
днів) + (1218 Х80% Х 5 міс.)).

За таких обставин, з відповідача
ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід
стягнути на відшкодування втраченого
заробітку за період з 01.10.2010 року до
01.07.2014 року кошти в сумі 23068 грн. 18 к. В
зв'язку з чим, рішення суду першої
інстанції в частині стягнення
втраченого заробітку підлягає зміні.

Крім того, неможливо погодитись з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови у стягненні з відповідача на
користь позивача витрат на правову
допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 56 ЦПК України, правову
допомогу може надавати особа, яка є
фахівцем у галузі права і за законом
має право на надання правової допомоги.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 та ст. 84
ЦПК України витрати, пов'язані з
оплатою правової допомоги адвоката або
іншо го фахівця в галузі права, є
витратами, пов'язаними з розглядом
справи.

Згідно положень ч. 4 ст. 42 ЦПК України
документи, що посвідчують повноваження
адвоката як представника, можуть також
посвідчуватися ордером, який виданий
відповідним адвокатським об'єднанням,
або договором.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем ОСОБА_1 до суду першої
інстанції було надано клопотання про
допуск до участі в справі в якості
особи, яка надає правову допомогу -
адвоката ОСОБА_4, та з цього приводу
постановити відповідну ухвалу До
даного клопотання було долучено
договір про надання правової допомоги
від 26.02.2013 року, укладений між ОСОБА_1 та
адвокатом ОСОБА_4, свідоцтво про право
на зайняття адвокатською діяльністю та
ордер серії ХМ №0017 (а.с. 23-26). Однак, дане
клопотання судом першої інстанції не
було вирішено у відповідності до вимог
цивільного процесуального
законодавства.

Матеріалами справи документально
підтверджено, що позивач ОСОБА_1 визнав
факт надання йому правової допомоги
адвокатом ОСОБА_4, а саме підготовку
позовної заяви, підготовку клопотання
про призначення експертизи, підготовку
заяви про збільшення позовних вимог,
та, відповідно, здійснив оплату
правової допомоги у сумі 980 грн. (а.с.
156-157). Крім того, позивач сплатив
послуги адвоката за підготовку
апеляційної скарги в сумі 450 грн. (а.с.
181). Всього, понесені витрати по оплаті
правової допомоги складають 1430 грн. А
тому, з відповідача на користь позивача
підлягають відшкодуванню витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги,
в межах фактично понесених витрат та
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог в сумі 848 грн. 28 к. (1430
грн. Х 59,32%), що відповідає граничному
розміру компенсації витрат на правову
допомогу, передбачених Законом
України "Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах".

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що витрати, пов'язані з
проведенням експертизи по справі,
становлять 1336 грн. 88 к. та витрати на
проїзд - 87 грн. 25 к. (а.с. 151-153). З огляду
на це, відшкодуванню на користь
позивача підлягають кошти в розмірі 844
грн. 79 к. ((1336,88+87,25)Х 59,32%).

Відповідно, рішення суду першої
інстанції в частині стягнення судових
витрат підлягає зміні, та з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 підлягають стягненню
судові витрати пропорційно розміру
задоволених позовних вимог в загальній
сумі 1693 грн. 07 к.

Посилання в апеляційній скарзі на
те, що зазначення у висновку
комісійної судово-медичної експертизи
№6 від 16.05.2014 року проценту втрати
ОСОБА_1 загальної працездатності є
припущенням не заслуговують на увагу.
Оскільки, за роз'ясненнями експерта
Шандига-Глушко О.І., які вона надала в
судовому засіданні апеляційного суду,
процент втрати загальної
працездатності ОСОБА_1 станом на 23.11.2010
року становив 30%, на 15.01.2013 року - 60%, на
27.01.2014 року - 80%, що узгоджується з
даними Хмельницької міжрайонної
психоневрологічної медико-соціальної
експертної комісії щодо встановлення
ОСОБА_1 груп інвалідності та відповідає
вимогам Інструкції про порядок
організації та проведення
лікарсько-страхової експертизи, а тому
не є припущенням.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 319, 324ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Ізяславського районного
суду Хмельницької області від 04 липня
2014 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 втраченого заробітку
внаслідок ушкодження здоров'я та
судових витрат змінити, збільшивши
суму втраченого заробітку внаслідок
ушкодження здоров'я до 23068 грн. 18 к. та
судових витрат до 1693 грн. 07 к.

Виключити з мотивувальної частині
рішення суду посилання на положення ст.
1197 ЦК України.

В решті рішення Ізяславського
районного суду Хмельницької області
від 04 липня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
І.В.П'єнта

_______________________________________________________________________
_____

Головуючий у першій інстанції -
Матвієць Я.С. Провадження №
22-ц/792/1744/14

Доповідач -П'єнта І.В.

Категорія № 32