У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М., суддів:
Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,
Євтушенко О.І., Маляренка
А.В.,розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» про стягнення
коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 07 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що
йому належить банківська картка
НОМЕР_1, яка видана
Кам'янець-Подільським відділенням
Хмельницької філії Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк»). 13 серпня 2010 року у м.
Санкт-Петербурзі Російської Федерації
з його карткового рахунку невідомою
особою несанкціоновано були зняті
грошові кошти на загальну суму 105 254 грн:
14 раз - по 400 євро та 13 раз - по 15 тис. руб.
Він негайно повідомив ПАТ КБ
«ПриватБанк» про здійснення
несанкціонованих транзакцій, згоду на
які він не надавав. Вказував, що
неодноразово звертався із
відповідними заявами до відповідача
щодо проведення перевірки вказаного
факту, проте результатів розслідування
та жодної обґрунтованої відповіді не
отримав.

Просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк»
грошові кошти з врахуванням пені,
індексу інфляції та 3 % річних у розмірі
164 142 грн 89 коп. та 20 тис. грн на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 19 лютого 2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто з
ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6
грошові кошти у розмірі 164 142 грн
89 коп. Вирішено питання про розподіл
судових витрат. У іншій частині позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 07 квітня

2014 року рішення Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 19 лютого 2014 року у частині
стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк»
грошових коштів та судового збору
скасовано, у цій частині позову
відмовлено. У іншій частині рішення
суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути задоволена.

Відмовляючи у позові, апеляційний суд
керувався тим, що банком надано суду
належні докази того, що
несанкціонованих транзакцій за
карткою відповідача 13 серпня 2010 року не
було, усі платіжні транзакції
супроводжувалися зчиткою інформації з
магнітної смуги (з використанням
картки) з одночасним коректним
введенням ПІН-коду картки.

З такими висновками суду погодитися не
можна з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судом апеляційної
інстанції не дотримано.

Встановлено, що 13 серпня 2010 року з
карткового рахунку за банківською
карткою НОМЕР_1, що видана ОСОБА_6
Кам'янець-Подільським відділенням
Хмельницької філії ПАТ КБ «ПриватБанк»
у м. Санкт-Петербурзі
Російської Федерації було здійснено
транзакції у вигляді зняття грошових
коштів: 14 раз - по 400 євро та 13 раз - по 15
тис. руб.

Банківська система ПАТ КБ «ПриватБанк»
проінформувала ОСОБА_6 про проведені
транзакції і, отримавши банківські
повідомлення, позивач об 01 годині 14
серпня 2013 року заблокував картку.

19 серпня 2010 року ОСОБА_6 звернувся до
Хмельницької філії ПАТ КБ
«ПриватБанк» із письмовою заявою про
проведення службового розслідування з
приводу несанкціонованого списання
коштів. 23 грудня 2011 року, 19
березня 2012 року та 10 квітня 2012 року
позивач звертався до банка з вимогою
надіслати результати розслідування
(а.с. 16−?17, 21−?23).

Згідно з висновком службового
розслідування від 30 вересня 2010 року
зняття грошових коштів з картки НОМЕР_1
у м. Санкт-Петербурзі Російської
Федерації 13 серпня 2010 року в банкоматах
супроводжувалося зчиткою інформації з
магнітної смуги з одночасним коректним
введенням ПІН-коду картки. Факт
несанкціонованих транзакцій за
карткою НОМЕР_1 не підтверджений (а.с.
99−?101).

Загальні вимоги Національного банку
України до емісії банками, філіями
іноземних банків спеціальних
платіжних засобів, порядок здійснення
операцій з їх використанням
передбачено Положенням про порядок
емісії спеціальних платіжних засобів і
здійснення операцій з їх
використанням, затвердженим
постановою Правління Національного
банку України від 30 квітня 2010
року № 223 «Про здійснення операцій з
використанням спеціальних платіжних
засобів» (далі - Положення).

Відповідно до п. п. 6.7, 6.8 Положення
емітент у разі здійснення недозволеної
або некоректно виконаної платіжної
операції, якщо користувач невідкладно
повідомив про платіжні операції, що ним
не виконувалися або які були виконані
некоректно, негайно відшкодовує
платнику суму такої операції та, за
необхідності, відновлює залишок коштів
на рахунку до того стану, у якому він
був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за
здійснення платіжних операцій, якщо
спеціальний платіжний засіб було
використано без фізичного пред'явлення
користувачем або електронної
ідентифікації самого спеціального
платіжного засобу та його держателя,
крім випадків, коли доведено, що
користувач своїми діями чи
бездіяльністю сприяв втраті,
незаконному використанню ПІН-коду або
іншої інформації, яка дає змогу
ініціювати платіжні операції.

Згідно з п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні» у разі ініціації неналежного
переказу з рахунка неналежного
платника, з вини ініціатора переказу,
що не є платником, емітент зобов'язаний
переказати на рахунок неналежного
платника відповідну суму грошей за
рахунок власних коштів, а також
сплатити неналежному платнику пеню у
розмірі 0,1 % суми неналежного переказу
за кожний день, починаючи від дня
неналежного переказу до дня повернення
відповідної суми на рахунок, якщо
більший розмір пені не обумовлений
договором між ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. За ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Надаючи оцінку висновкам службового
розслідування, проведеного 30
вересня 2010 року Департаментом безпеки
електронних транзакцій, апеляційний
суд не врахував, що були здійснені
операції зі зняття грошових коштів у м.
Санкт-Петербурзі Російської Федерації,
тоді як позивач надав суду докази свого
перебування 13 серпня 2010 року у м. Ніцці
Французької Республіки і наявності у
нього в цей час належної йому картки
НОМЕР_1, за допомогою якої
він мав намір здійснити платіжну
операцію, яку не було здійснено у
зв'язку з недостатністю коштів на
рахунку (а.с. 61−?63). Доказів на
спростування позивача, що банківську
картку він не втрачав, іншим особам не
передавав, ПІН-коду нікому не
повідомляв, банк не надав.

Крім цього, з матеріалів справи не
вбачається, що позивача своєчасно було
повідомлено у режимі смс про зняття
коштів і ОСОБА_6 мав змогу звернутися
до банку з вимогою заблокування картки,
оскільки кошти були зняті з карткового
рахунку у короткий проміжок часу.

На порушення вимог ЦПК України
апеляційний суд не застосував норми
закону, що регулює спірні
правовідносини, безпідставно
переоцінив докази, надані сторонами,
які належним чином були досліджені та
оцінені судом першої інстанції.

За таких обставин рішення суду
апеляційної інстанції відповідно до
ст. 339 ЦПК України підлягає скасуванню,
а рішення суду першої інстанції
необхідно залишити в силі.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 339, 343, 344, 345, 347, 349
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 07 квітня
2014 року скасувати, рішення
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду Хмельницької області від 19 лютого
2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Ситнік
Судді: Є.П. Євграфова
О.І. Євтушенко І.М. Завгородня А.В.
Маляренко