Справа №582/241/13 Головуючий у суді у 1
інстанції - ДіскаНомер провадження
22-ц/788/234/14 Суддя-доповідач - Маслов
Василь. Олексійович. Категорія - 45
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

Головуючого - Маслова В. О.,

суддів - Дубровної В. В., Лузан Л. В.,

з участю секретаря судового засідання -
Назарової О.М.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Недригайлівського
районного суду Сумської області від 09
грудня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дружба-Нова», третя особа: відділ
Держземагенства у Недригайлівському
районі Сумської області про визнання
договору оренди землі недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Недригайлівського районного
суду Сумської області від 09 грудня 2013
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивачки, посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, на порушення норм
матеріального права, просить зазначене
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити. При цьому зазначає, що не
всі аркуші договорів оренди землі
підписані позивачкою та скріплені
печаткою відповідача, що сторонами на
час укладення договору не було
погоджено усіх його істотних умов, а у
позивача взагалі було відсутнє
волевиявлення на укладення правочину.
Посилається на те, що місцевий суд не
визначився з характером спірних
правовідносин, невірно застосував
норми матеріального права.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
місцевого суду залишенню без зміни,
виходячи з ч. 1 ст. 308 ЦПК України.

Як встановлено судом і вбачається з
матеріалів справи, позивачці на праві
приватної власності належать дві
земельні ділянки загальною площею 2,9509
га, кадастрові номери яких 01:002:0102
та 01:003:0191, які розташовані на
території Деркачівської сільської
ради Недригайлівського району
Сумської області, призначенням якої є
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що підтверджується Державним актом на
право власності на земельну ділянку,
копія якого є на а.с. 44.

Згідно договору оренди землі, копія
якого є на а.с. 40 - 42, 01 листопада 2010 року
сторони уклали договір оренди
вказаної земельної ділянки. Даний
договір зареєстрований у
Недригайлівському районному відділі
Держкомзему, про що у Державному
реєстрі земель вчинено запис від 31
січня 2012 року за №07208.

Відповідно п. 3.1. договору, його
укладено на 7 років.

Крім того, позивачка отримала в якості
орендної плати грошові кошти в розмірі
1000 грн. відповідно до умов п. 4.4
договору.

01 листопада 2010 року ОСОБА_2 та ТОВ
«Дружба-Нова» підписали акт
визначення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості), а 31 січня 2012 року
- акт приймання-передачі земельної
ділянки, що підтверджується
відповідними актами копії яких є на
а.с.43.

Як вбачається з позовної заяви,
позивачка у 2011 році направляла на
адресу відділу Держкомзему у
Недригайлівському районі заяву з
проханням не реєструвати договір
оренди землі, підписаний нею та СТОВ
«Дружба-Нова», а також неодноразово
протягом 2011 - 2012 років зверталася до
відділу Держкомзему у
Недригайлівському районі із заявами
про відкликання своїх підписів з усіх
примірників зазначеного договору
оренди землі, та вимогами не
здійснювати будь-яких дій щодо його
реєстрації, надання (повернення) усіх
примірників договору оренди землі,
висловлювала намір повернути отримані
за договором кошти.

З цього приводу позивачка зверталася
також і до ТОВ «Дружба-Нова», що
підтверджується заявою від 24 лютого 2012
року, копія якої є на а.с. 18.

01 листопада 2010 року між сторонами
виникли правовідносини з приводу
оренди двох земельних ділянок
загальною площею 2,9509 га, які належать
позивачці на праві власності. Ці
правовідносини регулюються нормами
Цивільного Кодексу України, Земельного
Кодексу України, Законом України «Про
оренду землі», Законом України «Про
оцінку землі», рядом підзаконних актів.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

На підставі ст. 20 Закону України «Про
оренду землі» (у редакції, яка була
чинною на момент виникнення
правовідносин) укладений договір
оренди землі підлягає державній
реєстрації. Право оренди земельної
ділянки виникає з дня державної
реєстрації цього права відповідно до
закону, що регулює державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень»
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру.

Рішення місцевого суду про відмову у
задоволенні позову відповідає вимогам
вказаних норм ЦК України, Закону
України «Про оренду землі», Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень», оскільки позивачкою не
надано належних і допустимих доказів
того, що укладення договору оренди
відбулося з порушенням норм закону та,
що умови договору якимось чином
обмежують чи порушують її права, як
власника землі. Доводи апеляційної
скарги задоволенню не підлягають,
виходячи з наступного.

Як вбачається з п.п. 14.1 спірного
договору, він розроблений на основі
типового договору оренди землі,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 220 від 03 березня 2004
року, до того ж дотримано письмову
форму договору, як того вимагає ст. 14
Закону України «Про оренду землі»,
сторони погодили умови договору,
підписавши його. Таким чином, при
укладенні договору було дотримано
вимоги ст. ст. 207, 792 ЦК України та ст. 14
Закону України «Про оренду землі». Тому
посилання апелянта на те, що не всі
аркуші договору оренди землі підписані
позивачкою та скріплені печаткою
відповідача не є підставою для
задоволення апеляційної скарги,
оскільки це не передбачено нормами
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини. Апелянт визнає,
що текст договору підписаний обома
сторонами.

Твердження апелянта, що ОСОБА_2
відмовилась від укладення спірного
договору до його реєстрації не може
бути підставою для скасування рішення
суд, так як моментом вчинення правочину
слід вважати час, коли сторони досягли
згоди з усіх істотних умов.
Одностороння незгода сторони з
реєстрацією раніше підписаного нею
договору не може визнаватися
обставиною для визнання його недійсним
із підстав, передбачених ч. 3 ст. 203 та ч. 1
ст. 215 ЦК України, а відповідно до вимог
ст. 214 ЦК України відмова від
двостороннього правочину може
відбуватися лише за взаємною згодою
сторін.

Така правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові
від 25 грудня 2013 року у справі № 6-118цс13,
яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 360 ЦПК
України є обов'язковою для всіх судів
України.

Позивачка всупереч правилу ч. 1 ст. 60 ЦПК
України не довела ті обставини, які
зазначала як підставу свого позову, а
ряд аргументів позовної заяви не
впливає на законність договору в
цілому. Так, не свідчать про
незаконність договору ті обставини, що
у ньому передбачено право відповідача
на дострокове розірвання договору, що
не на кожній сторінці договору стоять
підписи сторін і печатка відповідача,
що розмір плати за оренду землі є
заниженим і не відповідає нормативним
актам. Всі ці і інші питання сторони
вправі обговорити, досягти
порозуміння, вносити в договір зміни і
доповнення у тому числі і щодо розміру
плати за землю. Зазначення у договорі
права орендаря передавати у заставу
право оренди земельної ділянки не
рівнозначно передачі самої земельної
ділянки у заставу.

Посилання в апеляційній скарзі про
невірне застосування судом норм
матеріального права є
необгрутнованими. Як вбачається з
матеріалів справи суд першої інстанції
вірно визначився з характером спірного
правовідношення, з достатньою повнотою
з'ясував обставини справи, у
відповідності зі ст.212 ЦПК України дав
оцінку зібраним доказам і вирішив спір
у відповідності з законом, тому підстав
для задоволення скарги та скасування
рішення суду немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія
суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити, а рішення
Недригайлівського районного суду
Сумської області від 09 грудня 2013 року в
даній справі залишити без змін.

Рішення місцевого суду і ухвала
апеляційного суду набрали законної
сили, але можуть бути оскаржені в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -