Провадження № 2/641/232/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року Комінтернівський
районний суд м.Харкова у складі:

головуючого: судді - Богдан М.В.

при секретарі - Цюк Ю.В.

за участю адвоката - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду в м.Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, державного нотаріуса Сьомої
Харківської державної нотаріальної
контори Туревської Світлани
Олександрівни про визнання договору
дарування та свідоцтва про право на
спадщину недійсними та поновлення
права власності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась із позовом в
якому після уточнень просила: визнати
договір дарування, укладений між нею та
її сином - ОСОБА_3 недійсним; визнати
недійсним свідоцтво про право
власності на житло від 05.08.2010р., видане
державним нотаріусом Сьомої ХДНК та
поновити її право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування свого позову
ОСОБА_2 вказала, що згідно свідоцтва про
право власності від 03.06.1994р. спірна
квартира належала їй, чоловіку - ОСОБА_5,
сину - ОСОБА_3 та дочці - ОСОБА_6.

Її чоловік і донька померли та
після їх смерті вона була єдиним
спадкоємцем першої черги, оскільки
постійно мешкала у спірній квартирі.

Позивач вважає, що державним
нотаріусом Сьомої ХДНК Туревською С.О.
було видано свідоцтво про право на
спадщину за законом від 05.08.2010р. з
порушенням діючого законодавства,
оскільки в свідоцтві про смерть
чоловіка зазначено, що він помер в
Російській Федерації, тому місце його
постійного проживання та місце його
смерті не співпадають.

Також, позивач зазначила, що після
укладання договору дарування квартири
з відповідачем, який є її сином, їх
відносини різко погіршились.
Відповідач забрав у неї документи на
квартиру, погрожує фізичною розправою,
не виконує обов*язків по догляду.

ОСОБА_2 у своєму позові
посилається на той факт, що договір
дарування є удаваним, оскільки його
було укладено з метою приховати
договір довічного утримання.

В судовому засіданні позивач
підтримала заявлені позовні вимоги в
повному обсязі та просила їх
задовольнити, але не змогла вказати
причину, яка б заважала їй та
відповідачу укласти між собою договір
довічного утримання.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимог не визнав та вказав, що
його мати сама запропонувала йому
укласти договір дарування спірної
квартири, ніяких обов*язків згідно
договору на нього покладено не було.

Державний нотаріус Туревська С.О.
в судове засідання не з*явилась, про
день та час розгляду справи
повідомлялась належним чином.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази по справі,
приходить до наступного.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдарованому)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов'язок
обдарованого вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування.

Судом встановлено, підтверджується
письмовими доказами та не
заперечується сторонами, що ОСОБА_2
належала на праві спільної часткової
власності 916 частин квартири АДРЕСА_1,
яку вона за договором дарування від 20
жовтня 2010 року подарувала ОСОБА_3, який
є її сином.

Договір дарування у встановленому
законом порядку був зареєстрований.

Згідно зі ст.235 ЦК України, на яку
посилалась позивач, обґрунтовуючи
позовні вимоги, удаваним є правочин,
який вчинено сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилам щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

З огляду на вимоги ст.ст.10, 59, 60 ЦПК
України щодо обов'язку сторони
доводити ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень, а також положення ст.235
ЦК України, позивач ОСОБА_2 та її
представник мали б довести шляхом
надання суду належних і допустимих
доказів: факт укладання правочину, що
за їх думкою є удаваним; спрямованість
волі сторін в удаваному правочині на
встановлення інших цивільно-правових
відносин, ніж ті, які передбачені
правочином; відсутність у сторін іншої
мети, ніж приховати інший правочин;
настання між сторонами інших прав та
обов'язків, ніж ті, що передбачені
удаваним правочином.

Однак, матеріали справи свідчать, що
перелічені обставини позивачем та її
представником не доведені.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 не
вказала причину, яка заважала укласти
їм у 2010 році між собою договір
довічного утримання.

Виходячи з викладеного вище,
вимоги про визнання договору дарування
недійсним та поновлення права
власності на спірну квартиру
задоволенню не підлягають.

Також, позивачем та її
представником не надано доказів та не
зазначено підстав для визнання
недійсним свідоцтво про право
власності на житло від 05.08.2010р., видане
державним нотаріусом Сьомої ХДНК та
поновити її право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 217, 218
ЦПК України, ст.ст.235,717 ЦК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, державного нотаріуса Сьомої
Харківської державної нотаріальної
контори Туревської Світлани
Олександрівни про визнання договору
дарування та свідоцтва про право на
спадщину недійсними та поновлення
права власності- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через Комінтернівський районний суд м.
Харкова протягом десяти днів з дня
проголошення рішення шляхом подання
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: М. В. Богдан