АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/1164/14
Справа: № 2014/3858/2012
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 cічня 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової
Л.А.,

при секретарі: Каменській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на ухвалу судді Зміївського районного
суду Харківської області від 27 грудня
2013 року за заявою ОСОБА_2 про
забезпечення доказів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Зміївського районного суду
Харківської області від 30 квітня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 26 червня 2013 року, позов ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах
дітей Зміївської районної державної
адміністрації, Виконавчий комітет
Зміївської міської ради про відібрання
дитини та стягнення моральної шкоди
було задоволено частково.

Цим судовим рішенням вирішено
відібрати малолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 від ОСОБА_2 і передати його
матері ОСОБА_3, яка проживає в АДРЕСА_1.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на
користь позивачки ОСОБА_3 1 000,00 грн. у
рахунок відшкодування заподіяної їй
моральної шкоди та судові витрати,
понесені нею по справі.

Рішення суду в частині відібрання
дитини та повернення її позивачці
звернено до негайного виконання.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 24 жовтня 2013 року
вищезазначене рішення Зміївського
районного суду Харківської області від
30 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Харківської області від 26 червня
2013 року залишено без змін.

26 грудня 2013 року відповідач ОСОБА_2
звернувся до Зміївського районного
суду Харківської області з заявою про
перегляд ухваленого цим районним судом
по справі рішення від 30 квітня 2013 року,
яке набрало законної сили, у зв'язку з
нововиявленими обставинами,
посилаючись на те, що дізнавшись про
необхідність зміни свого місця
проживання від батька до матері його
малолітній син ОСОБА_4 пережив тяжкий
емоційний стрес. При цьому у дитини
лікарі встановили діагноз: змішана
тривожно-депресивна реакція
адаптаційного характеру з порушенням
сну. На цей час дитина проходить
лікування в КЗОЗ «Обласний
психоневрологічний диспансер», однак
стресова ситуація для дитини
продовжується, що не дає можливості їй
вилікуватися.

19 грудня 2013 року під час продовження
лікування дитина пройшла психологічне
дослідження, яке підтвердило те, що
батько для дитини є значимою фігурою,
дитина бачить себе рядом з батьком та
воліє знаходитися біля нього, у зв'язку
з чим зміна місця проживання дитини від
значимого для неї батька може
спровокувати відповідні складнощі та
сприяти закріпленню її невротичних
реакцій, тобто передача дитини матері
створюватиме реальну небезпеку для
дитини та суперечитиме інтересам
останньої.

При цьому разом із заявою про перегляд
ухваленого районним судом по справі
рішення у зв'язку з нововиявленими
обставинами відповідач ОСОБА_2 подав до
Зміївського районного суду
Харківської області заяву про
забезпечення доказів, в якій з метою
можливості довести свої доводи для
перегляду судового рішення за
нововиявленими обставинами просив суд
на підставі ст. 134 ЦПК України
витребувати в КЗОЗ «Обласний
психоневрологічний диспансер»
інформацію про стан здоров'я його
малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
а також лікарський висновок про те, чи
можливо дитині за станом здоров'я
змінювати місце проживання та коло
осіб, які його оточують.

Ухвалою судді Зміївського районного
суду Харківської області від 27 грудня
2013 року у задоволенні заяви
відповідача ОСОБА_2 про забезпечення
доказів - відмовлено.

Не погодившись із таким процесуальним
судовим рішенням, відповідач ОСОБА_2 в
апеляційній скарзі просить скасувати
зазначену вище ухвалу судді районного
суду, як незаконну і необґрунтовану, та
позитивно вирішити питання про
забезпечення доказів по справі згідно
поданої ним заяви.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваної ухвали
суду першої інстанції відповідно до ст.
303 ЦПК України, судова колегія вважає,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо останній порушив порядок,
встановлений для його вирішення.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється
відповідно до Конституції України,
цього Кодексу та Закону України «Про
міжнародне приватне право».

Процесуальний порядок розгляду заяви
про забезпечення доказів визначений
законодавцем у ст. 135 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 вказаної
правової норми заява про забезпечення
доказів розглядається судом, який
розглядає справу, а якщо позов ще не
пред'явлено, - місцевим загальним судом,
у межах територіальної підсудності
якого можуть бути вчинені процесуальні
дії щодо забезпечення доказів.

Згідно частини 2 коментованої
процесуальної норми заява про
забезпечення доказів розглядається
протягом п'яти днів з дня її
надходження з повідомленням сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Судові виклики та судові повідомлення
здійснюються судом відповідними
судовими повістками в порядку,
передбаченому ст. 74 ЦПК України.

Проте, в даному випадку наведені вище
норми процесуального права судом
першої інстанції не дотримані,
оскільки як свідчать матеріали
цивільної справи, судове засідання з
розгляду заяви ОСОБА_2 про забезпечення
доказів судом не призначалось, сторони,
та інші особи, що беруть участь у
справі, в судове засідання не
викликались, і ця заява взагалі була
розглянута суддею районного суду
одноособово, що суперечить приписам ст.
135, ч. 2 ст. 365 ЦПК України.

При цьому судова колегія звертає увагу
й на те, що відмовляючи у задоволенні
заяви ОСОБА_2 про забезпечення доказів,
суддя районного суду, виходив із того,
що оскільки судом ще не вирішено
питання щодо перегляду рішення
Зміївського районного суду
Харківської області від 30 квітня 2013
року, то слід вважати, що позов ще не
подано, а тому заява ОСОБА_2 про
забезпечення доказів згідно ч. 1 ст. 135
ЦПК України повинна розглядатися за
місцем знаходження Комунального
закладу охорони здоров'я «Обласний
психоневрологічний диспансер»
Київським районним судом м. Харкова, у
межах територіальної підсудності
якого можуть бути вчинені процесуальні
дії щодо забезпечення позову.

Однак, і з цим висновком судді
районного суду судова колегія
погодитися не може, оскільки справа за
вищевказаним позовом ОСОБА_3 вже
розглянута судом по суті виниклого між
сторонами спору з постановленням
рішення Зміївського районного суду
Харківської області від 30 квітня 2013
року, яке набрало законної сили, а за
змістом ч. 1 ст. 363 ЦПК України всі
питання, пов'язані з переглядом рішення
у зв'язку з нововиявленими обставинами,
вирішуються судом, який ухвалив це
рішення.

За таких обставин, враховуючи наведене
вище, оскаржувана ухвала судді
Зміївського районного суду
Харківської області від 27 грудня 2013
року про відмову у задоволенні заяви
відповідача ОСОБА_2 про забезпечення
доказів не може бути визнана такою, що
постановлена з дотриманням вимог
цивільного процесуального
законодавства, а тому судова колегія
вважає за необхідне на підставі п. 3 ч. 1
ст. 312 ЦПК України скасувати цю ухвалу
судді районного суду та передати
ініційоване відповідачем ОСОБА_2
питання на новий розгляд до того ж суду
першої інстанції.

Таким чином, на підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Ухвалу судді Зміївського районного
суду Харківської області від 27 грудня
2013 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення доказів
передати на новий розгляд до того ж
суду першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 для зарахування до
спеціального фонду Державного бюджету
України 114 (сто чотирнадцять) грн. 70 коп.
судового збору, несплаченого ним при
подачі апеляційної скарги.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає чинності негайно з моменту її
проголошення, є остаточною й
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України
касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: