Справа № 461/4677/14
Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/5630/14
Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі: головуючого судді -
Берези В.І., суддів - Бойко С.М.,
Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря
судового засідання -Брикайло М.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2- ОСОБА_4, на рішення Галицького
районного суду м.Львова від 11 червня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного Територіально-галузевого
об'єднання «Львівська залізниця» про
стягнення коштів,-

в
с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням в задоволенні
позову ОСОБА_2 до Державного
Територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» про стягнення
коштів відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив представник
позивач ОСОБА_4, просить рішення
скасувати, позов в частині вимог про
стягнення збитків у розмірі 537,95 грн.
задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає про те,
що рішення в частині відмови у
задоволенні вимог про стягнення
збитків з ДТГО «Львівська залізниця» є
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Невиконання
відповідачем зобов'язань за договором
перевезення пасажирів призвело до
порушення права ОСОБА_2 на своєчасне
перевезення до місця призначення та
позивач для відновлення цього
порушеного права був вимушений
сплатити вартість пального для
орендованого автомобіля, який слідував
до місця призначення у м.Київ, поніс
реальні збитки. Суд не застосував норми
ст.чт. 22,61,611 ЦК України до спірних
відносин.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника відповідача
Жовтонецького В.М., у відсутності
сторони позивача, яка належним чином
повідомлена про розгляд справи, однак
до суду не з'явилась, перевіривши
матеріали справи, межі і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач придбав посадочний документ
для проїзду у поїзді №142, за маршрутом
«Львів - Київ», дата відправлення -
19.02.2014 року, час - 21.45, дата прибуття -
20.02.2014 року, час прибуття - 10.35 год. /а.с.4/.

Факт неприбуття позивача до місця
призначення не спростовано.

Згідно з наказом №925 від 05.05.2014 року,
відповідач зобов'язався відшкодувати
позивачу вартість квитка у розмірі 536,20
грн., за неналежне виконання ДТГО
«Львівська залізниця» перед позивачем.

Відмовляючи у задоволенні вимоги
позивача про відшкодування витрат у
зв'язку з невиконанням зобов'язань,
пов'язаних з перевезенням пасажира,
суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що позивачем не надано
належних доказів понесених ним витрат
для прибуття до місця призначення,
вимоги позивача не стосуються
виключного переліку збитків, які
підлягають відшкодуванню.

З висновком суду першої інстанції
погоджується і колегія суддів.

Так, апелянт просить скасувати рішення
лише в частині відмови у задоволенні
вимоги про стягнення збитків в розмірі
537,95 грн.

Як видно з матеріалів справи,
зазначений розмір збитків - 537,95 грн.,
позивач пов'язує зі сплатою ним
вартості палива для вимушеного найму
автомобіля, яким здійснив подальший
переїзд до Києва.

В підтвердженя цього надав фіскальний
чек про оплату за дизпаливо в розмірі
537,95 грн. на АЗС «Укр-Петроль» 20.02.2014 р.
/а.с.5/.

Матеріалами справи підтверджено, що
вартість квитка - 536,20 грн., позивачу
повернуто відповідно до наказу
відповідача № 925 від 05.05.2014 року «Про
сплату сум по заявленій претензії».

У частині заявлених та розглянутих
вимог щодо стягнення вартості квитка
апелянт рішення не оскаржує.

Згідно ст.922 ЦК України, за затримку у
відправленні транспортного засобу, що
перевозить пасажира, або запізнення у
прибутті такого транспортного засобу
до пункту призначення перевізник
сплачує пасажирові штраф у розмірі,
встановленому за домовленістю сторін,
транспортними кодексами (статутами),
якщо перевізник не доведе, що ці
порушення сталися внаслідок
непереборної сили, усунення
несправності транспортного засобу, яка
загрожувала життю або здоров'ю
пасажирів, або інших обставин, що не
залежали від перевізника. У разі
відмови пасажира від перевезення з
причини затримки відправлення
транспортного засобу перевізник
зобов'язаний повернути пасажиру
провізну плату. Якщо поїздка пасажира з
пункту пересадки не відбулася
внаслідок запізнення транспортного
засобу, який доставив його у цей пункт,
перевізник зобов'язаний відшкодувати
пасажирові завдані збитки.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками
є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби
її право не було порушене (упущена
вигода).

Матеріалами справи підтверджено про
причини невчасного прибуття до станції
- Київ-Пасажирський 20.02.2014 р. у зв'язку з
перервою руху поїздів та проведенням
відновлюваних робіт на перегоні
Коржевці-Деражня дільниці
Хмельницький-Жмеринка та на перегоні
Малин-Пенізевичі дільниці
Коростень-Львів, крім цього телеграмою
Укрзалізниці від 19.02.2014 р. від 19.02.2014 р.
було зобов'язано затримати на
Львівській залізниці значну частину
поїздів 19.02.2014 року.

Таким чином, зазначені обставини не
свідчать про наявність причин затримки
відправлення з вини саме відповідача,
про інші обставини, пов'язані з
запізненням з пункту пересадки позивач
не зазначає, фіскальний чек про купівлю
палива не свідчить про понесення таких
витрат саме позивачем та не є доказом в
розумінні ст. 57-60 ЦПК України для
підтвердження завданих збитків, а тому
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції колегія суддів не
вбачає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам
закону і зібраним по справі доказам,
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, тому підстав для
її задоволення немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1ст.308, ст.ст. 313,319
ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Галицького районного суду
м.Львова від 11 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскарженою
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий:
Береза В.І.

Судді:
Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.