АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/69/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2470/14
Головуючий у 1-й інстанції Хіневич В. І.
Доповідач Пилипчук Л. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого - судді Пилипчук Л.І.

суддів: Карнауха П.М., Кривчун
Т.О.,

при секретарі: Філоненко О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,
представника відповідачів - адвоката
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Крюківського
районного суду м. Кременчука від 20
червня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
нерухомості спільною сумісною
власністю, визнання права власності на
? частину квартири, визнання договору
дарування квартири таким, що втратив
чинність на ? частину,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання
квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною
власністю, посилаючись на її придбання
у період фактичних шлюбних відносин та
за спільні кошти. У квітні 2014 року
доповнив позов до співвідповідача
ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив
чинність, договір дарування від 11.12.2012
року зазначеної квартири в 1/2 її
частини.

Рішенням Крюківського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 20 червня 2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, прохав рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити його позовні вимоги.

Не погоджується з наданою судом
першої інстанції оцінкою показань
свідків, яка, на думку апелянта, є
упередженою. Допитані свідки з його
сторони підтвердили факт проживання у
фактичному шлюбі з відповідачкою з 1998
року, придбання спірної квартири та
проведення її капітального ремонту за
спільні кошти.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які брали участь у
розгляді справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про її
відхилення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.179 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи ( причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Відповідно до ст. 74 СК України,
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними.

На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

У роз'ясненнях Пленуму Верховного
Суду України, викладених у пункті 20
Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» зазначено,
що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює
поділ майна осіб, які проживають у
фактичних шлюбних відносинах, судам
необхідно враховувати, що правило
зазначеної норми поширюється на
випадки, коли чоловік та жінка не
перебувають у будь-якому іншому шлюбі і
між ними склалися усталені відносини,
що притаманні подружжю.

Спірним майном є квартира
АДРЕСА_2, яка згідно договору
купівлі-продажу від 26.02.2005 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Кременчуцького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 по №3035, придбана ОСОБА_3
у ОСОБА_6 за 22 391 грн. /а.с.50/

11 грудня 2012 року ОСОБА_3
подарувала вказану квартиру дочці
ОСОБА_4 /а.с.55/

Заявивши позов про право на
половину зазначеної квартири, позивач
посилався на фактичні шлюбні
відносини з відповідачкою, починаючи з
кінця 1997 року, до 27 грудня 2012 року,
ведення з нею спільного господарства
та спільного бюджету, купівлю-продаж в
цей період об'єктів нерухомості,
останній з яких - спірна квартира
згідно договору від 26.02.2005 року.
Доказами таких обставин позивач
зазначав показання свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
запозичення ним грошей в останнього на
проведення ремонту та переобладнання
спірної квартири, довідку про свої
доходи за період спільного проживання.

Однак факт проживання сторін
однією сім'єю без реєстрації шлюбу до
2004 року, коли набув чинності Сімейний
Кодекс України, не має юридичного
значення, оскільки діюче на той час
цивільне та сімейне законодавство не
передбачало для вказаного факту
правових наслідків з наданням майну
статусу спільної сумісної власності. В
цьому випадку для створення за спільні
кошти або спільною працею об'єкту
нерухомості з визначенням правового
статусу такого об'єкту як спільної
сумісної або спільної часткової
власності необхідна була письмова
угода сторін.

Тому доводи позивача щодо його
участі у придбанні згідно договору
купівлі-продажу від 13.01.1999 р. квартири
АДРЕСА_3, що по договору купівлі-продажу
від 13.12.2004 року продана ними за 9011 грн.
та куплена спірна квартира за 22 391 грн.,
яка є об'єктом спільної власності, -
неспроможні з огляду на відсутність
підстав для визнання цих об'єктів
нерухомості спільним майном сторін.
Наявні в матеріалах справи договори
купівлі-продажу об'єктів нерухомості
до придбання спірного - вказують про
те, що ОСОБА_3 мала особисте майно, за
рахунок продажу якого нею придбана
спірна квартира.

Показання свідків, допитаних на
стороні позивача, не доводять як факту
проживання сторін однією сім»єю в
розумінні ст.74 СК України, так і
створення ними спільної сумісної
власності, оскільки носять загальні
відомості щодо взаємовідносин сторін,
але не підтверджують наявності між
ними усталених відносин, які
притаманні подружжю, із взаємними
правами та обов»язками, веденням
спільного господарства, наявності
спільного бюджету.

За таких обставин місцевий суд
дійшов правильного висновку про
недоведеність позивачем факту
проживання з відповідачем однією
сім'єю, наявності в них спільного
бюджету, ведення ними спільного
господарства та як наслідок -
створення спільної сумісної власності.

Доводи апеляційної скарги щодо
неврахування судом показань свідків,
які, на думку позивача, доказують факт
спільного проживання з відповідачкою
та його участь у спільному з
відповідачкою придбанні квартири, -
ґрунтуються на власній оцінці цих
доказів та не спростовують
правильність висновку районного суду.

Розписка про запозичення ОСОБА_11
грошей у ОСОБА_10 може бути доказом
тільки договору позики, однак не
доводить, що ці кошти витрачені на
створення спільної власності. Позивач,
стверджуючи про власні затрати на
проведення ремонту та перепланування
спірної квартири, належних та
допустимих доказів таких витрат та їх
обсягу не надав. Крім того, участь у
ремонті об'єкту нерухомості не надає
учаснику такого ремонту права
власності на весь об'єкт чи на його
частку.

Показання свідка ОСОБА_6, що кошти
за спірну квартиру йому, як продавцю
спірної квартири, передав позивач, - не
доводять, що ці кошти належали
останньому, або були спільними коштами
його і відповідачки ОСОБА_3 Походження
цих коштів свідкові не відомо, тоді як
покупцем квартири є ОСОБА_3

Позовна вимога щодо втрати
чинності договору дарування спірної
квартири в ? частині не ґрунтується на
законі, оскільки такий спосіб захисту
права законом не передбачено.
Враховуючи встановлену частиною 2
стаття 328 ЦК України презумцію
правомірності набуття права власності,
яка ОСОБА_1 належними доказами не
спростована, обдарована ОСОБА_4 є
власником вказаного об'єкту
нерухомості правомірно.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення
районного суду є законним і
обґрунтованим, постановленим на
підставі всебічно з'ясованих обставин
справи на підставі відповідних норм
матеріального та процесуального права,
а тому колегія судів рішення місцевого
суду залишає без змін та відхиляє
апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Крюківського районного
суду м. Кременчука від 20 червня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20 днів шляхом подання
касацій6ої скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий - суддя
/підпис/ Л.І.Пилипчук

Судді
/підпис/ П.М.Карнаух

/підпис/ Т.О.Кривчун

З оригіналом згідно:

суддя
Пилипчук Л.І.