Справа №568/1142/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 р.
м.РадивилівРадивилівський районний
суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді
Драновської С.З.

при секретарі Саган В.В.

адвокатів: ОСОБА_1 та ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Радивилів справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
права особистої приватної власності на
майно,

в с т а н о
в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_4 про визнання права особистої
приватної власності на майно.

23.10.2014 року подав до суду позов із
змінами та доповненнями де ставив
питання про відшкодування витрат
пов'язаних із будівництвом хліва.

09.12.2014 року ОСОБА_3 під час судового
засідання відмовився від позову про
відшкодування витрат пов'язаних із
будівництвом хліва підтримавши
первинний позов про визнання права
власності на хлів.

В обгрунтування позову посилається на
те, що 07.04.2009 року зареєстрував шлюб із
відповідачкою і проживали у будинку, що
винаймали по АДРЕСА_1

У 2011 році батько відповідачки - ОСОБА_5
за власні кошти придбав
будинковолодіння за адресою АДРЕСА_2 та
02.03.2012 року оформив його шляхом
укладення договору дарування на свою
доньку ОСОБА_4.

За спільною домовленістю подальші
роботи, а саме роботи по будівництву
хліва з весни 2013 року позивач
здійснював за власні кошти, а саме за
кошти виручені від продажу комбайна
який належав йому і був реалізований по
частинах: спочатку двигун, потім
коробка, елеватори та інше, а метал
окремо як брухт. В цілому він був
проданий за 35 000 грн. Також, ОСОБА_3
отримав кошти належні йому на праві
особистої власності від реалізації
зерна зібраного з належних особисто
йому паїв біля 5 000.00 грн. які також вклав
у будівництво. Позивач ствердив, що ним
купувались всі необхідні будівельні
матеріали в тому числі блоки цемент,
щебінь, пісок, покрівельна бляха,
лісоматеріали та інше за вказані кошти
і наймалися будівельні бригади із
якими особисто проводив розрахунок за
виконані роботи. На даний час в суді
розглянуто позов про розірвання шлюбу
із відповідачкою і вони проживають
окремо.

Оскільки хлів був збудований за кошти
отримані від комбайну, що належав
особисто йому просив визнати за ним
право власності на хлів, що
розтащований в будинковолодінні за
адресою АДРЕСА_2 .

ОСОБА_4 позов не визнавала і пояснила,
що хлів на старому фундаменті
перебудовували спільно за спільні
сімейні кошти і його будівництво іще не
завершилось. Зокрема, вона
стверджувала, що для посіву паїв їм
допомагали її батьки які купували
ячмінь, інше насіння, хімічні добрива і
всі разом обробляли кукурудзу, буряк,
картоплю, моркву і збирали урожай який
потім реалізовували і виручені кошти
використовували для будівництва. В цей
період позивач був в лікарні, спочатку
в м.Дубно, а потім в м.Рівне так як
потрапив в ДТП, де йому проводили
операції і вона із батьками змушена
була витрачати гроші на лікування до 3-х
тисяч грн. в день, доглядати позивача,
так як він перебував у важкому стані.
Пізніше після покращення витрачали по
600 грн. щодня. Крім того, її батьки
постійно давали кошти, на придбання
покрівлі, придбання лісу, привозили
продукти, допомагали готувати обіди
будівельникам, а брат надавав допомогу
в зачистці площадки, цементом. Просила
врахувати, що коштів від продажу частин
комбайна не бачила, так як ОСОБА_3
сплачував періодично великі штрафи за
керування транспортними засобами в
нетверезому стані і в той час судився
із першою дружиною за коня і кошти ішли
на оплату судових витрат та адвоката.

Заслухавши сторони, свідків, адвокатів
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та дослідивши
матеріали справи суд знаходить, що
позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставі, що
не заборонено Законом закрема з
правочинів.

Під час судового слідства встановлено,
і таке не заперечує позивач, що батько
відповідачки ОСОБА_5 придбав
будинковолодіння по АДРЕСА_2 та
земельні ділянки для дочки ОСОБА_4 за
власні кошти (договори дарування від
02.03.2012 року додаються). Спірний хлів
відображений в зведеному акті
господарських споруд під №4 Б-1-
вартістю 2956 грн.00 коп.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 пояснювали, що
вони за домовленістю проводили
будівництво спірного хліва, а саме
мурували стіни та робили покрівельні
роботи і за виконані роботи із ними
розраховувався позивач, а інколи
відповідачка. Свідки також ствердили,
що відповідачка їх харчувала, однак чиї
кошти їм сплачували за роботу і за які
кошти купувався будівельний матеріал і
готувались обіди свідкам не було
відомо.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9
стверджували, що домовлялись про
придбання покрівельних матеріалів на
суму 7896 грн. 16 коп. в їх магазині ОСОБА_5
і позивач. Вони не пригадували хто
вносив попередні кошти 500грн., борг
після видужання приніс особисто ОСОБА_3

Враховуючи всі обставини справи суд
знаходить доведеним, що будівництво
спірного хліва, який розміщений на
земельній ділянці і на території
будинковолодіння подарованого
батьками ОСОБА_4, велося за спільні
кошти подружжя і їх спільною працею.
Крім того, на даний період будівництво
не завершено.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно набуте ними за час
шлюбу, але за кошти які належали їм
особисто.

Під час судового слідства таких
доказів суду позивачем не надано.

Зокрема, свідок ОСОБА_5 пояснював, що
здавав лише металолом від комбайна із
якого залишилась лише рама без мотора
приблизно на суму 2-3 тисячі гривень.

Довідка №721 від 12.12.2014 року видана
державним інспектором Климчук В.П.
вказує, що за ОСОБА_3 зареєстровано
зернозбиральний комбайн СК-5 Нива 1987
року. Із накладної №4 від 2002 року також
вбачається, що ОСОБА_3 в рахунок
майнового паю виділено вказаний
комбайн.

Разом із тим, його твердження, що саме
за кошти отримані від реалізації
комбайну в сумі 40 000,00 грн. було
проведено будівництво спірного хліва
нічим не доводиться. Зокрема, жодного
належного доказу коли, за яку суму і де
реалізував вказаний комбай позивач,
суду не надано.

Крім того, знайшло своє
підтвердження і те, що будівництво
хліва, що проводилось на старому
фундаменті на даний період не
завершено та не прийнято в
експлуатацію.

Згідно зі ст.331 ЦК України право
власності на нову річ, яка виготовлена
(створена) особою, набувається нею, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Особа, яка виготовила
(створила) річ зі своїх матеріалів на
підставі договору є власником цієї
речі. Частина 2 цієї норми передбачає
особливості набуття права власності на
новостворене нерухоме майно.

Виняток з загального правила
набуття права власності на
новостворене майно особою, яка його
створила, передбачений, зокрема ч.2 ст.376
ЦК України.

Відповідно до ст.376 Цк України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно.

На даний період Договір дарування
будинковолодіння по АДРЕСА_2 та
земельних ділянок на ОСОБА_4 де
проводилось будівництво вказаної
господарської споруди позивачем не
оспорюється.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 15,16, 319, 321, 328, 331, 376, 391, 392 ЦК
України, п.3 ч.1 ст.57 СК України, ст.ст.11, 62,
88, 209, 212, 213, 218, ЦПК України суд

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання права особистої приватної
власності на хлів, розміщений в
будинковолодінні АДРЕСА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Радивилівський районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення .

Повний текст рішення виготовлено
31.12.2014 року.

Суддя:
С.З.Драновська