АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-й інстанції: Кириленко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Семенюк
Т.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 25 червня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 рокупредставник позивача
звернувся в суд із зазначеним позовом,
в якому просив в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_1 за кредитним
договором №0 від 30.04.2008, у розмірі
156 935,23 дол. США, що згідно курсу НБУ
станом на 16.04.2014 складає 1 943 730,86 грн.,
звернути стягнення на предмет іпотеки,
а саме: двокімнатну квартиру під № 107,
загальною площею: 45,20 кв.м., житловою
площею: 27,50 кв.м., що знаходиться у
будинку під АДРЕСА_1, шляхом передачі
іпотекодержателю предмета іпотеки у
власність, виселити та зняти з
реєстрації місце проживання та
перебування відповідачів та інших
осіб, які зареєстровані та проживають у
вказаній квартирі, дані про яких
внесенні до ЄДДР про місце проживання
або місце перебування особи, визнати за
ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» право власності на
вказане нерухоме майно, зобов'язати
відповідачів передати
правовстановлюючі документи на
предмет іпотеки (свідоцтво про право
власності, державний акт), ключі від
вхідних дверей (дублікати ключів),
документи, що характеризують об'єкт
нерухомості (технічний паспорт) та інші
документи, передбачені Постановою КМУ
№ 868 від 17 жовтня 2013 «Про затвердження
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме
майно» та вирішити питання судових
витрат.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
ОСОБА_1 не виконує умови договору
кредиту, у зв'язку з чим утворилася
заборгованість, яка підлягає стягненню
в судовому порядку шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 25 червня 2014 року - в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник позивача подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення та ухвалити нове про
задоволення позову, посилаючись на те,
що суд ухвалив рішення з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, не з'ясувавши дійсні обставини
спору.

Вказує на те, що суд не встановив чи
предмет іпотеки використовується
позичальником/майновим поручителем як
місце їх постійного проживання, також
відсутні докази і про наявність у їх
власності іншого житла.

Крім того, винесення судом рішення про
звернення стягнення на предмет іпотеки
не пов'язане з відчуженням майна,
оскільки при винесенні такого рішення
не відбувається автоматичного
відчуження на майно (передачі майна у
власність іншій особі), а саме,
позбавлення позичальника/майнового
поручителя права володіння,
користування та права розпорядження
іпотечним майном.

Зазначив, що можливо дане рішення не
буде реалізоване позивачем. Даний
Закон носить тимчасовий характер, і
позивач в майбутньому після втрати
чинності цього Закону матиме право
реалізувати рішення суду про звернення
стягнення на майно.

Також вказує, що прийнятий Закон
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» від 03.06.2014 року, суперечить ст. 22
Конституції України, оскільки значно
звужує (позбавляє) права позивача/
іпотекодержателя на задоволення своїх
вимог шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки.

В судовому засіданні представник
апелянта скаргу підтримав.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з неможливості звернення
стягнення на предмет іпотеки з огляду
на оголошений мараторій проведення
такого стягнення.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та грунтується на вимогах
закону.

Відповідно до п.1 ч. 1 Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» не може бути примусово
стягнуте (відчужене без згоди власника)
нерухоме житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України «Про заставу» та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України «Про іпотеку», якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове
майно використовується як місце
постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого
нерухомого житлового майна (об'єкта
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна) не перевищує 140 кв.
метрів для квартири та 250 кв. метрів для
житлового будинку.

Судом встановлено, що 30.04.2008р. між АКІБ
«УкрСиббанк», правонаступником якого є
ПАТ «Дельта-Банк», та відповідачем
ОСОБА_1 був укладений договір № 0,
згідно якого надано споживчий кредит в
сумі 80 000 доларів США строком до 30.04.2018р.
зі сплатою 14 % річних /ас 7-16/.

В якості забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
30.04.2008р. між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2С
був укладений договір іпотеки № 84667,
відповідно до умов якого в іпотеку
банку було передано нерухоме майно -
двокімнатну квартиру загальною площею
45,20 кв.м., що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, виданого Ленінградською
районною державною адміністрацією м.
Києва 13.04.1998р. /ас 18-21/.

Позивач виконав свої зобов'язання,
надавши кредитні кошти в повному
розмірі, проте, відповідач ОСОБА_1 свої
зобов'язання по поверненню кредиту
належним чином не виконував, внаслідок
чого станом на 16.04.2014р. виникла
прострочена заборгованість по кредиту
- в розмірі 44 981,89 доларів США, по
відсотках в розмірі 35 258,98доларів США.
Загальна заборгованість по кредиту
становить 77 648,32 долари США, по
відсотках - 79 286,91 доларів США /а.с 17/.

Разом з тим, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про неможливість
задоволення позову банку, оскільки
Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» забороняє
здійснення стягнення заборгованості
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки - квартиру, загальна площа якої,
не перевищує 140,00 кв.м.

Твердження апелянта про те, що суд не
встановив наявність у відповідачів
іншого житла не заслуговують на увагу
апеляційної інстанції, оскільки суд
лише оцінює надані сторонами докази,
проте, представник банка клопотання
про витребування доказів на
обґрунтування доводів не заявляв.

Безпідставними є і посилання на те, що
прийнятий Закон суперечить ст. 22
Конституції України.

Наразі, апелянт не втрачає можливість
захистити порушене право щодо
кредитної заборгованості шляхом
пред'явлення відповідного позову.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи,
які б давали підстави до скасування
рішення суду, оскільки при розгляді
справи у апеляційному суді скаржник не
надав будь - яких переконливих доказів
на спростування висновків суду першої
інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 25 червня 2014 року в справі
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий
Судді