Справа №487/1143/13-ц 11.11.2014 11.11.2014 11.11.2014
Провадження №22-ц/784/2915/14
Головуючий у першій інстанції
в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
У Х В А Л А

Іменем
України

11 листопада 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської
Ж.М.,

при секретарі судового засідання -
Свіщуку О.В.,

за участю: позивачки - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 19 вересня 2014 року

за
позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення пені
за порушення строків виконання
зобов'язання, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,

В С Т
А Н О В И Л А :

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 про стягнення пені
за порушення строків виконання
зобов'язань відшкодування
матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування вимог зазначала, що
01 жовтня 2010 року уклала з відповідачем
ФОП ОСОБА_4 договір по здійсненню
благоустрою балкону в квартирі
АДРЕСА_1, а саме: проведення замірів
балкону, виготовлення
металопластикових конструкцій, трьох
металевих решіток та москітних сіток,
зовнішньої сушильні, доставку, монтаж
виробів у строк до 20 жовтня 2010 року.
Відповідно до умов договору вартість
замовлення склала 19600 грн.

В якості передоплати 01 жовтня 2010
року нею було внесено 4000 грн.

Решта грошових коштів у розмірі 15600
грн. мала бути сплачена по закінченню
виконання робіт. 20 жовтня 2010 року нею
було сплачено відповідачеві ще 1100
Євро.

Але станом на 08 лютого 2013 року,
відповідачем роботи були виконані не в
повному обсязі та неякісно, а саме: не
було виготовлено полиці, три решітки,
москітні сітки та зовнішня сушильня.

Крім того, в період гарантійного
строку, було виявлено суттєві недоліки
у виконаних відповідачем роботах
по здійсненню благоустрою балкону, які
роблять неможливим та
недопустимим подальше його
використання.

Такими неправомірних діями
відповідача - невиконання зобов'язань
за договором та зухвала поведінка, у
неї значно погіршився стан здоров'я, та
вона декілька разів знаходилася на
стаціонарному лікуванні, що призвело
до завдання їй значної моральної шкоди
та матеріальних витрат.

Посилаючись на вищевикладені
обставини та неодноразові уточнення
пред'явлених вимог, позивачка
остаточно просила стягнули з відподача
на її користь:

- пеню за договором про виконання
робіт по благоустрою балкону у розмірі
58783,26 грн.,

- 50% від сплачених грошових коштів за
вказаним договором у розмірі 9800 грн.,

- майнові збитки у розмірі 6759, 88 грн.(з
яких 759,88 грн. витрати по ремонту
козирка балкону та укріплення решіток
та 6000 грн. за виготовлення та
встановлення решіток);

- матеріальної шкоди з усунення
недоліків виконаної роботи у розмірі
28064 грн.;

- витрат на придбання ліків у розмірі
10774,45 грн.,

- відшкодування моральної шкоди у
розмірі 10000 грн.

- витрат пов'язаних з розглядом справи
у розмірі 7831,36 грн. (з яких 4000 грн.
витрати на правову допомогу та 3831,36
витрати по проведенню експертиз).

Ухвалою суду від 28 серпня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення з
відповідача 50% від сплачених грошових
коштів за договором у розмірі 9800 грн.
залишено без розгляду.

Рішенням Заводського районного
суду м. Миколаєва від 19 вересня 2014 року
позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 - 30892 грн. - в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди з
усунення недоліків виконаної роботи,
2000 грн. - в рахунок відшкодування
моральної шкоди; 4000 грн. - витрат на
правову допомогу; 3831,36 грн. - витрат
по проведенню експертиз, а всього
40723,36 грн., а в дохід держави судовий
збір у розмірі 328,92 грн.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 в іншій частині щодо
стягнення пені, відшкодування
моральної та матеріальної шкоди -
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на необґрунтованість
рішення суду, неправильне встановлення
обставин, які мають значення по справі,
просила рішення щодо відмови у
задоволенні її вимог у стягненні пені,
матеріальних витрат та часткового
задоволення моральної шкоди скасувати
та в цій частині ухвалити нове рішення
про задоволеннях цих вимог. В іншій
частині рішення суду залишити без змін.

В наданих до суду запереченнях
відповідач, посилаючись на
правильність висновків суду першої
інстанції, просив у задоволенні
апеляційної скарги відмовити,
залишивши рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення позивача та відповідача,
дослідивши матеріали справи, в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст.ст. 865-872ЦК України, за
договором побутового підряду
підрядник, який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується виконати за завданням
фізичної особи (замовника)
певну роботу, призначену для
задоволення побутових та інших
особистих потреб, а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконану роботу.

До відносин за договором
побутового підряду, не врегульованих
Цивільним кодексом України,
застосовується законодавтсво про
захист прав споживачів.

Як вбачається з матеріалів справи,
01 жовтня 2010 року ОСОБА_3 уклала з
відповідачем ФОП ОСОБА_4 договір по
здійсненню благоустрою балкону в
квартирі АДРЕСА_1, а саме: проведення
замірів балкону, виготовлення
металевої конструкції каркасу балкону
з сушилкою, металоопластикових
конструкцій вікон та дверей з
москітними сітками, три металеві
решітки. Доставка та монтаж виробів
повинна була бути здійснена у строк до
20 жовтня 2010 року. Відповідно до умов
договору вартість замовлення склала
19600 грн.

В якості передоплати 01 жовтня 2010
року нею було внесено 4000 грн.

Решта грошових коштів у розмірі
15600 грн. мала бути сплачена по
закінченню виконання робіт.

20 жовтня 2010 року нею було
сплачено відповідачеві ще 1100 Євро.
Таким чином, розмір сплачених нею
коштів склав 16061 грн. Решту коштів за
договором підряду позивач сплатити
відмовилася.

На вказану дату відповідачем не
було виготовлено та встановлено три
металевих решітки на вікна, москітні
сітки на балкон та зовнішня сушильня
для білизни ( а.с. 7-13). Тобто, обсяг робіт,
зазначений у договорі, виконано не у
повному обсязі, що свідчить про те, що
відповідачем зобов'язання виконано
неналежним чином.

Вказані обставини встановлені
рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 09 жовтня 2012 року, яке
ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 10 грудня 2012
року залишено без змін.

За ч.1 ст.612 та ст. 631 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступить до
виконання зобов'язання або не виконає
його у строк, встановлений договором
або законом. Строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до Закону України «Про
захист прав споживачів» цей закон
регулює відносини між споживачами
товарів, робіт і послуг та виробниками
і продавцями товарів, виконавцями
робіт і надавачами послуг, різних форм
власності, встановлює права
споживачів, а також визначає механізм
їх застосування та основи реалізації
державної політики у сфері захисту
прав споживачів.

Частиною 5 ст. 10 Закону України
"Про захист прав споживачів"
передбачено, що у разі коли виконавець
не може виконати (прострочує виконання)
роботу (надання послуги) згідно з
договором, за кожний день (кожну годину,
якщо тривалість виконання визначено у
годинах) прострочення споживачеві
сплачується пеня у розмірі трьох
відсотків вартості роботи (послуги),
якщо інше не передбачено
законодавством. У разі коли
вартість роботи (послуги) не
визначено, виконавець сплачує
споживачеві неустойку в розмірі трьох
відсотків загальної вартості
замовлення.

Згідно п. 21 ст. 1 Закону України
«Про захист прав споживачів» робота -
це діяльність виконавця, результатом
якої є виготовлення товару або зміна
його властивостей за індивідуальним
замовленням споживача для задоволення
його особистих потреб.

До правовідносин сторін
застосовується законодавство про
захист прав споживачів.

Сплата виконавцем неустойки
(пені), встановленої в разі невиконання,
прострочення виконання або іншого
неналежного виконання зобов'язання, не
звільняє його від виконання
зобов'язання в натурі.

Після 20 жовтня 2010 року позивач не
допустила відповідача до виконання
робіт по встановленню металевої
решітки, москітних сіток та
зовнішньої сушильні для білизни, решту
суми у відповідності до умов договору
не сплатила.

Як вбачається із матеріалів
справи, вказані роботи виконано іншою
особою ОСОБА_5 на підставі договору,
укладеного між ним та позивачем 03
квітня 2012 року, що підтверджується
актом виконаних робіт від 17 квітня 2012
року. Вартість вказаних робіт
відповідно до квитанції до прибутково
касового ордеру склала 6 000 грн. ( т.1
а.с.34,35, т.2 ст.149).

Рішенням Заводського районного
суду м. Миколаєва від 09 жовтня 2012 року з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 за
невиконання зобов'язань по договору
підряду стягнуто пеню в розмірі 9000 грн.
за період з 20 жовтня 2010 року по 29
березня 2011 року.

Звертаючись до суду з
даним позовом, позивач, посилаючись на
припинення з 29 березня 2011 року
договірних відносин з відповідачем,
неналежне виконання останнім своїх
зобов'язань за цим договором, просила
стягнути з нього на свою користь за
період з 09 жовтня 2012 року по 08 лютого 2013
року пеню у розмірі 58 783 грн.26 коп.

Суд першої інстанції, відмовляючи
у стягненні вказаної суми вірно
зазначив, що договірні відносини між
сторонами припинено, вказані роботи
було виконано іншою особою. Крім того,
вартість цих робіт 6000 грн. стягнута
оскаржуваним рішенням на користь
позивачки.

Приймаючи до уваги вищевикладене
та враховуючи, що пеня за неналежне
виконання робіт ( в тому числі, за не
виготовлення та не встановлення
решіток, москітних сіток та зовнішньої
сушильні), була стягнута за рішенням
суду, яке набрало чинності, а стягнення
подвійної пені не передбачено ні
договором, ні законом, відповідач
був позбавлений можливості фізично
виконати ці роботи, як в зв'язку з не
допуском його до об'єкту з боку
позивача, так як припинено договірні
відносини, так і виконанням цих робіт
іншою особою ( квітень 2012 року), а тому
суд першої інстанції вірно відмовив у
задоволені заявлених вимог.

Підстав для скасування рішення
суду в цій частині колегія суддів не
вбачає.

Доводи апеляційної скарги в цій
частині, через помилкове тлумачення
положень чинного законодавства щодо
підстав, строків та порядку стягнення
пені не заслуговують на увагу.

Відмовляючи у задоволенні позову
в частині відшкодування понесених
позивачкою витрат на укріплення
козирка на суму 759 грн. 88 коп., суд першої
інстанції виходив з того, що вказані
роботи входять до переліку робіт, які
будуть проведені при здійсненні
реконструкції спірного об'єкту.

Не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції в цій частині, ОСОБА_3
посилалася на те, що укріплення
козирка балкону було проведено іншою
особою, в зв'язку з тим, що відповідач
його не закріпив. Крім того, вважає, що
при проведенні реконструкції балкону
за укріплення козирка знову треба
буде платити.

Як вбачається із висновку
судової будівельно-технічної
експертизи № 125-057 від 27 серпня 2014 року
дефекти допущені відповідачем при
виконанні ремонтно-будівельних робіт
по реконструкції балкону зі
збільшенням розміру не відповідають
вимогам безпеки при експлуатації
споруди балкону, дана конструкція є
непридатною для нормальної
експлуатації. Для усунення вказаних
недоліків необхідно посилити або
демонтувати виконану металеву
конструкцію каркасу балкону, з
подальшим виконанням робіт по
влаштуванню нової конструкції, або
посилити існуючу у відповідності з
розробленим проектним рішенням з
вузлами посилення ( т.2 а.с. 2-75).

Відповідно до кошторису на
будівельні роботи ( облаштування
нового балкону в результаті
реконструкції передбачено монтаж
дахового покриття із профільованого
листа ( т.2 а.с.30-40).

Вищевикладене свідчить про те, що
при проведенні ремонтно- будівельних
робіт по реконструкції балкону будуть
проведено роботи щодо дахового
покриття ( в тому числі його
облаштування, утеплення та
закріплення). За такого, суду першої
інстанції вірно відмовив у задоволенні
цих вимог.

Доводи апеляційної скарги в цій
частині висновків суду не
спростовують. Стаття 11 ЦК України
передбачає, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі.

Згідно ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 Закону
України «Про захист споживачів» захист
прав споживачів, передбачених
законодавством, здійснюється судом.

Так, у відповідності до ч. 2 ст. 22
Закону України «Про захист прав
споживачів» та п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 квітня
1996 року № 5 «Про практику розгляду
цивільних справ за позовами про захист
прав споживачів» при задоволенні вимог
споживача суд одночасно вирішує
питання щодо відшкодування моральної
(немайнової) шкоди.

Як вбачається із роз'яснень, викладених
у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» спори про відшкодування
завданої фізичній чи юридичній особі
моральної шкоди розглядаються,
зокрема: коли право на її відшкодування
безпосередньо передбачено нормами
Конституції України або випливає з її
положень; у випадках, передбачених
законодавством, яке встановлює
відповідальність за заподіяння
моральної шкоди; при порушенні
зобов'язань, які підпадають під дію
Закону України «Про захист прав
споживачів» чи інших законів, що
регулюють такі зобов'язання і
передбачають відшкодування моральної
шкоди.

Пунктом 5 ст. 4 Закону України «Про
захист прав споживачів» у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин, передбачено, що
споживачі під час придбання,
замовлення або використання продукції,
яка реалізується на території України,
для задоволення своїх особистих потреб
мають, зокрема, право на відшкодування
майнової та моральної (немайнової)
шкоди, заподіяної небезпечною для
життя і здоров`я людей продукцією у
випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до п.п. 1, 19 ст.1 цього ж
закону продукція - це будь-які виріб
(товар), робота чи послуга, що
виготовляються, виконуються чи
надаються для задоволення суспільних
потреб, а безпека продукції -
відсутність будь-якого ризику для
життя, здоров'я, майна споживача і
навколишнього природного середовища
при звичайних умовах використання,
зберігання, транспортування,
виготовлення і утилізації продукції.

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи № 125-057
від 27 серпня 2014 року конструкція
балкону, виготовлення якого здійснено
відповідачем, не відповідає вимогам
безпеки при експлуатації, а отже його
експлуатація є небезпечною для життя
та здоров'я людей.

З врахуванням встановлених фактів та
виходячи з принципів розумності та
справедливості, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
права позивача, як споживача порушені,
і правильно застосувавши закон України
«Про захист прав споживача», частково
задовольнив вимоги ОСОБА_3 щодо
відшкодування їй заподіяної моральної
шкоди у розмірі 2000 грн. Підстав для
збільшення вказаної суми, колегія
суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги щодо
необхідності задоволення вимог по
відшкодуванню моральної шкоди у
повному обсязі тому що її моральні та
фізичні страждання продовжуються, є
неспроможними та на висновок суду не
впливають.

Звертаючись до суду з позовом
позивачка просила відшкодувати
заподіяну їй матеріальну шкоду, яка
полягає в тому, що в зв'язку з
неправомірними діями відповідача вона
змушена була лікуватися на що нею було
витрачено 10774 грн.45 коп.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні даних вимог, вірно вказав
про відсутність підстав для
відшкодування цієї шкоди за вказаним
договором.

Посилання в позові та
апеляційній скарзі на те, що між
погіршенням її стану здоров'я та діями
відповідача є причинно-наслідковий
зв'язок, а тому підлягає відшкодуванню
матеріальна шкода, пов'язанна з
придбанням медичних препаратів, не
заслуговують на увагу, так як жодними
належними доказами вказані обставини
(причинно-наслідковий зв'язок) не
підтверджуються.

Приймаючи до уваги
вищевикладене, колегія суддів
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції, який повно і
всебічно дослідив обставини по справі,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
підстав для його скасування в силу
ст.308 ЦПК України не вбачає.

В іншій частині рішення суду
першої інстанції сторонами не
оскаржувалося, а тому не було предметом
апеляційного розгляду.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити, а рішення Заводського
районного суду м. Миколаєва від 19
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, і з цього часу протягом
двадцять днів може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді