У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Гордійчук
С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Оніпко
О.В.

секретар судового засідання:
Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського
районного суду від 17 грудня 2013 року в
справі за позовом ОСОБА_1 до
Богдашівської сільської ради
Здолбунівського району, управління
Держземагенства у Здолбунівському
районі Рівненської області, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання недійсними актів
органу місцевого самоврядування та
державних актів на право приватної
власності на землю,

в с т а н о в
и л а :

Рішенням Здолбунівського районного
суду від 17 грудня 2013 року в позові
ОСОБА_1 до Богдашівської сільської
ради Здолбунівського району,
управління Держземагенства у
Здолбунівському районі Рівненської
області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
недійсними актів органу місцевого
самоврядування та державних актів на
право приватної власності на землю
відмовлено за безпідставністю.

В поданій на рішення апеляційній
скарзі позивач вказує на його
незаконність, оскільки суд не врахував,
що державний акт на право приватної
власності на землю серії І-РВ№029501,
згідно якого ОСОБА_1 належить земельна
ділянка площею 0,60 га, виданий з
порушеннями земельного законодавства
та не відповідає відповідним рішенням
Богдашівської сільської ради
Здолбунівського району Рівненської
області. Вважає, що оскільки межа
земельної ділянки ОСОБА_2 з нею, як з
суміжним землевласником не
погоджувалася, то ця обставина стала
причиною того, що за рахунок її ділянки,
земельна ділянка відповідача
збільшилася на 0,02 га.

Суд не врахував, що ОСОБА_2 не
зверталася до позивача з пропозицією
про погодження меж, а тому з цих підстав
вважає рішення Богдашівської
сільської ради Здолбунівського району
Рівненської області від 08.10.2010 року №584
в частині затвердження акту до
зазначеного протоколу від 04.10.2010 року
незаконним, оскільки прийняте з
грубими порушеннями ст. 159 ЗК України.
Вважає незаконним і рішення сільської
ради від 08.10.2010 року №577 в частині
затвердження проекту із землеустрою
щодо відведення у власність ОСОБА_2
земельної ділянки та видачу
відповідного державного акта.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити.

В запереченнях на апеляційну
скаргу відповідачі вказують, що
рішення суду законне та обґрунтоване.
Просять рішення залишити без зміни, а
скаргу без задоволення.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог суд першої інстанції
правильно виходив з того, що позивач не
довела суду порушення її прав
землекористувача відповідачами, а
виданні державні акти на землю
відповідають вимогам законодавства,
тому підстав для визнання оспорюваний
рішень сільської ради недійсними
немає.

На підтвердження такого висновку в
рішенні наведені відповідні мотиви та
докази з якими погоджується і
апеляційний суд.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ч.ч.1 і 2 ст.152 ЗК
України, держава забезпечує громадянам
та юридичним особам рівні умови
захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Згідно із частиною 1 статті 155 ЗК
України у разі видання органом
виконавчої влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним.

Цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК
України. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається і
це встановлено судом, що рішеннями
Богдашівської сільської ради №58 від
24.07.1997 року та №13 від 19 .07.2002 року
позивачу передано у власність земельну
ділянку загальною площею 0,60 га. На
підставі вказаних рішень 18.11.2002 року
позивачу видано державний акт на право
приватної власності на землю.

Державний акт на право власності
на земельну ділянку є
правовстановлюючим документом, який
видається на підставі рішення
відповідного органу місцевого
самоврядування, тому вимога про
скасування державного акта на право
приватної власності на земельну
ділянку є похідною й залежить від
доведеності незаконності рішення
органу місцевого самоврядування, на
підставі якого виданий оспорюваний
державний акт.

Проте, в матеріалах справи
відсутні будь-які докази незаконності
прийнятих рішень органу місцевого
самоврядування на підставі яких був
виданий позивачу державний акт на
право власності на землю.

Частиною 1 статті 116 ЗК України,
яка була чинною на час виникнення
спірних правовідносин, встановлено, що
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом .

Рішення органу місцевого
самоврядування про виділення позивачу
в користування земельною ділянкою
площею 0.03 га, що знаходиться між
земельними ділянками сторін не
приймалось.

Таким чином, позивач не довела, що їй
належить спірна частина земельної
ділянки площею 0.02 га яка передана у
власність ОСОБА_2, тому підстав вважати,
що оскаржуваними рішенням
Богдашівської сільської ради № 584, 577
від 08 жовтня 2010 р. та виданим ОСОБА_2 на
цій підставі Державним актом від 28.12.2010
року порушенні права ОСОБА_1 як
користувача чи власника земельної
ділянки немає.

Апеляційний суд вважає, що суд
правильно оцінив докази, що надані
сторонами, та дав їм належну правову
оцінку. Підстави для переоцінювання
наявних в матеріалах справи доказів
відсутні.

Доводи викладені у апеляційній
скарзі, не спростовують правильності
висновків суду.

Таким чином, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції були правильно, всебічно і
повно встановлені обставини справи,
характер правовідносин, які виникли
між сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв'язку із чим
рішення підлягає залишенню без змін, як
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Здолбунівського
районного суду Рівненської області від
17 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: