Провадження № 2/522/1961/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року Приморський
районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Нікітіної С.Й.

при секретарі - Віноградовій І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» про визнання
договору комісії недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до
ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» про
визнання договору комісії недійсним

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що
договір комісії оформлений у вигляді
заяви про переказ готівки №OV78 від
14.12.2009 на переказ суми суперечить
нормам чинного законодавства України,
у зв'язку з чим позивач вказує на
існування підстав для визнання його
недійсним.

Представник Позивача в судове
засідання не прибув, повідомлений
належним чином, причини неявки не
повідомив, в позовній заяві просив
розглядати справу без участі
представника позивача, свої позовні
вимоги підтримував.

Представник Відповідача ПАТ
«Райфайзен Банк Аваль» до судового
засідання не з'явилася, про причини
неявки до суду не повідомила,
повідомлялася належним чином, надав
суду заяву відповідно до якої проти
позову заперечував.

Дослідивши матеріали цивільної справи,
суд вважає, що позовні вимоги є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного,

14 грудня 2009 року, АТ «Райффайзен Банк
Аваль» (ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
його правонаступник), взяв на себе
обов'язок перед ОСОБА_1 згідно заяви про
переказ готівки №OV78 від 14.12.2009
прийняти готівкову іноземну валюту у
сумі 191.27 доларів США (еквівалент у
гривнях 1521,97) для їх подальшого
зарахування на її рахунок.

Виходячи із змісту заяви про переказ
готівки №OV78 на суму 191.27 доларів
США, дана операція за своєю правовою
природою є договором комісії,
предметом якого є переказ іноземної
валюти.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Згідно із абз. 1, 2, 3 п. 8 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 р. №9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" відповідно до
частини першої статті 215 ЦК підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені статтею 203 ЦК, саме на
момент вчинення правочину. Не може бути
визнаний недійсним правочин, який не
вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно
правильно визначати момент вчинення
правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо).
Зокрема, не є укладеними правочини
(договори), у яких відсутні встановлені
законодавством умови, необхідні для їх
укладення (відсутня згода за всіма
істотними умовами договору; не
отримано акцепт стороною, що направила
оферту; не передано майно, якщо
відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо). Згідно із статтями 210 та
640 ЦК не є вчиненим також правочин у
разі нездійснення його державної
реєстрації, якщо правочин підлягає
такій реєстрації.

Тобто, з огляду на викладене, при
розгляді спору щодо визнання правочину
недійсним, суд повинен встановити чи
був такий правочин укладений.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного
кодексу України договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Частиною 1 ст. 639 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір може
бути укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом.

За змістом ч. 1 ст. 181 Господарського
кодексу України господарський договір
за загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.

Виходячи із змісту Заяви вона за своєю
правовою природою є правочином
комісії, предметом якого є
перерахування валюти, а відтак між
сторонами виникли правовідносини, які
підпадають під правове регулювання в
т.ч. Глави 69 Цивільного кодексу України
з урахуванням Положення про порядок та
умови які містяться в інструкції
Правління Національного банку України
№337.

Пунктом 1 глави І розділу ІІІ
«Інструкції про касові операції в
банках України», затвердженої
Постановою Правління НБУ №337 від
14.08.2003р. (зі змінами і доповненнями)
передбачено, що до касових документів,
які оформляються згідно з касовими
операціями, визначеними цією
Інструкцією, належать: заява на переказ
готівки (додаток 6),
прибутково-видатковий касовий ордер
(додаток 7), заява на видачу готівки
(додаток 8), прибутковий касовий ордер
(додаток 9), видатковий касовий ордер
(додаток 10 ), грошовий чек (додаток 11), а
також рахунки на сплату платежів та
документи, установлені відповідною
платіжною системою для відправлення
переказу готівки та отримання його в
готівковій формі.

Згідно пунктів 2,3 глави І розділу ІІІ
«Інструкції про касові операції в
банках України», затвердженої
Постановою Правління НБУ №337, форми
документів, які застосовуються під час
приймання переказу готівки та виплати
її суми отримувачу в готівковій формі,
визначаються відповідною платіжною
системою і мають містити обов'язкові
реквізити: дата здійснення операції,
зазначення платника та отримувача,
дані паспорта особи-отримувача або
документа, що його замінює, сума
касової операції, підписи платника або
отримувача та працівників банку,
уповноважених здійснювати касову
операцію.

До обов'язкових реквізитів касових
документів, які оформлюються для
зарахування суми готівки на відповідні
рахунки (крім перелічених вище), також
належать: номер рахунку отримувача та
назва банку отримувача.

Усі реквізити в касових документах
мають бути заповнені згідно з
правилами, зазначеними в додатку 14 до
цієї Інструкції.

Пунктом 8 глави 2 розділу ІІІ
«Інструкції про касові операції в
банках України» №337 від 14.08.2003р.
передбачено, що після завершення
приймання готівки клієнту видається
квитанція (другий примірник
прибуткового касового документа) або
інший документ, що є підтвердженням про
внесення готівки у відповідній
платіжній системі.

Таким чином, квитанція до Заяви на
переказ готівки №OV78 від 14.12.2009р.,
що за своєю правовою природою є
договором комісії, є другим
примірником прибуткового касового
документа, - заяви на переказ готівки,
яка оформляється згідно з касовими
операціями, визначеними цією
Інструкцією у Додатку №6.

Договір комісії у вигляді заяви на
переказ готівки №OV78 від 14.12.2009р.,
не містить усіх необхідних реквізитів,
імперативно визначених п.3 глави 2
розділу ІІІ «Інструкції про касові
операції в банках України» №337 від
14.08.2003р.

Відповідно до пункту 3 глави 2 розділу
ІІІ «Інструкції про касові операції в
банках України» №337 від 14.08.2003р. (зі
змінами і доповненнями), приймання
готівки іноземної валюти від клієнтів
здійснюється за такими прибутковими
касовими документами:

за заявою на переказ готівки: від
юридичних осіб-резидентів та
представництв-нерезидентів - для
зарахування на власні поточні рахунки;
від уповноваженого представника
нерезидента - суб'єкта підприємницької
діяльності - для зарахування на
розподільчий рахунок в іноземній
валюті, відкритий цим банком резиденту
- суб'єкту підприємницької діяльності;
від фізичних осіб - на поточні, вкладні
(депозитні) рахунки та переказу без
відкриття рахунку.

Тобто, за Заявою на переказ готівки
фізична особа може внести готівку
іноземної валюти до каси банку для
зарахування виключно на її поточний
рахунок. Іншого способу внесення
готівки іноземної валюти за таким
касовим документом - не існує.

Відповідно до пункту 3 глави 1
розділу ІІІ «Інструкції про касові
операції в банках України» №337 від
14.08.2003р. (зі змінами і доповненнями), до
обов'язкових реквізитів касових
документів, які оформлюються для
зарахування суми готівки на відповідні
рахунки (крім перелічених вище), також
належать: номер рахунку отримувача та
назва банку отримувача. Усі реквізити в
касових документах мають бути
заповнені згідно з правилами,
зазначеними в додатку 14 до цієї
Інструкції.

Відповідно до Інструкції про порядок
відкриття, використання та закриття
рахунків в банках України,
затвердженої Постановою Правління НБУ
№492 від 12.11.2003 р., п.7.1. ст.7. Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні», та вимог
глави 72 ЦК України, банки мають право
відкривати своїм клієнтам виключно
поточні, вкладні (депозитні), та
кореспондентські рахунки, до того ж,
будь-який банківський рахунок
відкривається виключно на підставі
договору, який укладається в письмовій
формі між банком та клієнтом.

Пункт 1.8 Інструкції про порядок
відкриття, використання та закриття
рахунків в банках України,
затвердженої Постановою Правління НБУ
№492 від 12.11.2003 р.:

1.8. Банки відкривають своїм клієнтам за
договором банківського рахунку
поточні рахунки, за договором
банківського вкладу - вкладні
(депозитні) рахунки.

Поточний рахунок - рахунок, що
відкривається банком клієнту на
договірній основі для зберігання
грошей і здійснення
розрахунково-касових операцій за
допомогою платіжних інструментів
відповідно до умов договору та вимог
законодавства України.

п.7.1. ст.7. Закону України «Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні»

Стаття 7. Види рахунків, що можуть
відкриватися банками або іншими
установами - учасниками платіжної
системи своїм клієнтам

7.1. Банки мають право відкривати своїм
клієнтам вкладні (депозитні), поточні
та кореспондентські рахунки.

Перелік вичерпний. Водночас, поточними
рахунками клієнта, згідно Плану
рахунків в банках України,
затвердженому Постановою правління
НБУ №280 від 17.06.2004р. та зареєстрованій в
Міністерстві юстиції України 26 липня
2004р. за № 919/9518 є рахунки 2620, що
призначені для обліку коштів клієнта.
Рахунок НОМЕР_1, що зазначений у
договорі комісії у вигляді заяви на
переказ готівки №OV78 від 14.12.2009р., є
внутрішньобанківським рахунком банку,
призначеним для обліку, що
підтверджується імперативним
положенням Плану рахунків банків
України, затвердженому Постановою
Правління НБУ № 280 від 17.06.2004 року,
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 26.07.2004 року за № 918/9517.

Відтак, володільцем
внутрішньобанківського рахунку НОМЕР_1
є Відповідач, відповідно Позивач не є
володільцем даного рахунку з огляду на
вимоги ст.1066 ЦК України.

Отже, враховуючи вищевикладене,
Відповідач як комісіонер, не виконав
належним чином свої зобов'язання за
договором комісії у вигляді заяви на
переказ готівки №OV78 від 14.12.2009р. у
сумі 191.27 доларів США.

Порядок переказу іноземної валюти за
договором комісії - є істотною умовою
договору, оскільки істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» є
юридичною особою, господарським
товариством, відтак його діяльність
регламентується положеннями
Господарського кодексу України.

Статтею 1 Господарського кодексу
України (далі - ГК України) визначено, що
цей Кодекс визначає основні засади
господарювання в Україні і регулює
господарські відносини, що виникають у
процесі організації та здійснення
господарської діяльності між
суб'єктами господарювання, а також між
цими суб'єктами та іншими учасниками
відносин у сфері господарювання.

Статтею 2 ГК України визначено, що
учасниками відносин у сфері
господарювання є суб'єкти
господарювання, споживачі, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, наділені
господарською компетенцією, а також
громадяни, громадські та інші
організації, які виступають
засновниками суб'єктів господарювання
чи здійснюють щодо них
організаційно-господарські
повноваження на основі відносин
власності.

У відповідності до ч. 7 ст.179 ГК України,
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими ЦК України, з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих договорів.

Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода (ч.
2 ст.180 ГК України).

В ч. 1 ст.638 ЦК України зазначено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.203 ЦК України, зміст
правочину не повинен суперечити
положенням також інших, крім актів
цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України (
254к/96-ВР ) (статті 1, 8 Конституції
України).

Відповідність чи невідповідність
правочину вимогам законодавства має
оцінюватися судом відповідно до
законодавства, яке діяло на момент
вчинення правочину.

У пункті 8 Постанови Пленуму Верховного
суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
вказано, що, відповідно до частини
першої статті 215 ЦК ( 435-15 ) , підставою
недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК,
саме на момент вчинення правочину. Не
може бути визнаний недійсним правочин,
який не вчинено.

У зв'язку з цим судам необхідно
правильно визначати момент вчинення
правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК ( 435-15 )
тощо). Зокрема, не є укладеними
правочини (договори), у яких відсутні
встановлені законодавством умови,
необхідні для їх укладення (відсутня
згода за всіма істотними умовами
договору; не отримано акцепт стороною,
що направила оферту; не передано майно,
якщо відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо). Отже, враховуючи, що
судом встановлено неукладеність
правочину, оформленого заявою на
переказ готівки, то підстави для
визнання його недійсним відсутні.

Встановивши ці обставини, суд
відмовляє в задоволенні позову про
визнання правочину недійсним.
Наслідки недійсності правочину не
застосовуються до правочину, який не
вчинено.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 13, 177, 203, 215, 229, 230, 607,
628, 638, 901, 903, 1011, 1013, 1066, 1067, 1068, ЦК України,
ст.ст.1, 2,1 79, 180, 345 ГК України, ст., ст., 10-11,
59, 60 209, 212, 214-15 Цивільно-процесуального
кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» про визнання
недійсним договору комісії, укладеного
14.12.2009 року між АТ «Райффайзен Банк
Аваль» та ОСОБА_1 у вигляді заяви на
переказ готівки № OV78 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
Апеляційний суд Одеської області
шляхом подачі апеляційної скарги через
Приморський районний суд Одеської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: