Справа № 201/7056/14ц
Провадження № 2/201/1946/2014р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі : головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Алпенідзе К.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" про визнання недійсними договорів,

В С Т А Н О В И В:

02.06.2014р. позивачі звернулися до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання недійсним договорів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі в позовній заяві та їх представник ОСОБА_3 (діє на підставі довіреностей від 30.05.2014р. та 19.05.2014р. -а.с. № 31, 32 ) посилалися на те, що 21.05.2013р. Кіровським районним судом м. Дніпропетровська винесено вирок по кримінальній справі № 70091272 за звинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1, 2, 3 ст. 358 КК України, який ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.09.2013р. в частині вирішення цивільного позову скасований та направлений на новий розгляд, а в іншій частині залишено без змін. Згідно цього вироку суду, ОСОБА_4 визнано винною у підробці низки кредитних договорів, договорів поруки укладених від імені фізичних осіб з ПАТ КБ "ПриватБанк", зокрема, у підробці кредитного договору № 2008-ПМ-52, укладеного нібито між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 та кредитного договору № 2008-ПМ-45, укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 З огляду на те, що позивачі не укладали з банком кредитних договорів, що підтверджується вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, то просили їх визнати недійсними з моменту вчинення, а саме з 25.07.2008р. та 09.06.2008р. відповідно.

Представник відповідача - Бочкарь Р.В. (діє на підставі довіреності від 20.08.2013р. -а.с. № 45, допитаний в судовому засіданні 26.11.2014р. проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що в матеріалах кримінальної справи Кіровського районного суду м. Дніпропетровська відсутній висновок почеркознавчої експертизи, який би свідчив про те, що підписи на кредитних договорах вчинені не позивачами, а тому відсутні підстави для визнання договорів недійсними (а.с. № 72).

В судовому засіданні 26.11.2014р. на підставі ч.2,3 ст. 195 ЦПК України суд відновлював судовий розгляд справи в межах з'ясування дати укладання кредитного договору з ОСОБА_1 (а.с. № 2- 7, 17-19, 70-74, 82).

В судове засідання 25.12.2014р. представник відпоідача не з'явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою (а.с. № 76), про причини не явки суд не сповістив.

З огляду на те, що представник відповідача 26.11.2014р. надав в судовому засіданні свої заперечення проти позову, виступав у судових дебатах по справі, то суд вважає за можливе винести по справі рішення на загальних засадах, встановлених ЦПК України.

Суд, вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. ч. 1,3,4,5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. В тому ж випадку, коли сторона не приймала участі в укладені угоди, що підтверджується відсутністю її підпису під договором, вона має право вимагати визнання угоди недійсною, на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України, як такої що не відповідає її внутрішній волі.

При розгляді справи встановлено, що 21.05.2013р. Кіровським районним судом м. Дніпропетровська було винесено вирок по кримінальній справі № 70091272 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1, 2, 3 ст. 358 КК України. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.09.2013р. вирок суду було залишено без змін та лише в частині вирішення цивільного позову вирок скасований та направлений на новий судовий розгляд (а.с. № 9-16).

Даним вироком встановлено, що 22.09.2008р. ОСОБА_4 маючи намір, направлений на підробку та використання підроблених документів, знаходячись в приміщення відділення "Дом Губернатора ПАТ КБ "ПриватБанк", розташованого за адресою: вул. Леніна, 14 в м. Дніпропетровську, без згоди ОСОБА_1 внесла завідомо неправдиві дані в бланк договору № 2008- ПМ-52 від 25.07.2008р. Крім того, 09.06.2008р. ОСОБА_4 без відома та згоди ОСОБА_2 внесла завідомо неправдиві відомості до бланку кредитного договору № 2008-ПМ-45 від 09.06.2008р. Обвинувачена ОСОБА_4 виконала підписи від імені позивачів, що є підробленням документів та використала їх для отримання кредитних грошових коштів (а.с. № 10,11 - зворотна сторона).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2014р. в мотивувальній та резолютивній частині вироку від 21.05.2013р. було виправлено описку та дата укладання кредитного договору № 2008-ПМ-52 була вказана вірною як 25.07.2008р. замість 22.09.2008р. (а.с. № 9-11, 82).

В матеріали справи позивачами було надано два кредитних договори: № 2008-ПМ-52 від 25.07.2008р., який укладено було між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 (а.с. № 17-19) та № 2008-ПМ-45 від 09.06.2008р., який було укладено між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 (а.с. № 20-22).

Відповідно ч. 4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України п. 7 постанови № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009р., правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та з застосування наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачі не досягали ніякої згоди із банком щодо умов кредитних договорів, ніяких пропозицій укласти договір від відповідача не отримували та не підписували спірних кредитних договорів.

Суд 26.11.2014р. відмовив представнику відповідача у клопотанні про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи з огляду на положення ч.4 ст. 61 ЦПК України та тих обставин, що з вироку Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2013р. вбачається, що судом досліджувалися серед інших доказів по кримінальній справі і матеріали двох кредитних договорів, а саме № 2008-ПМ-52 від 25.07.2008р. та № 2008-ПМ-45 від 09.06.2008р. (а.с. № 9-11, 70-74).

Таким чином, з огляду на те, що банком при укладанні вищевказаних кредитних договорів було порушено вимоги ст. 203 ЦПК України, то суд вважає за можливе позовні вимоги позивачів задовольнити та визнати недійсним з моменту вчинення кредитний договір № 2008-ПМ-52, укладений 25.07.2008р. між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 та визнати недійсним з моменту вчинення кредитний договір № 2008-ПМ-45, укладений 09.06.2008р. між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивачів задоволено в повному обсязі, то на підставі ст. 88 ЦПК України з ПАТ КБ "ПриватБанк" слід стягнути понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243грн.60коп. кожному з позивачів.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009р., ст. ст. 202, 203, 215, 638 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 60, ч.4 ст. 61, ст. ст. 74-76, 88, 169, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" про визнання недійсними договорів - задовольнити.

Визнати недійсним з моменту вчинення кредитний договір № 2008-ПМ-52, укладений 25.07.2008р. між ПАТ КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_1.

Визнати недійсним з моменту вчинення кредитний договір № 2008-ПМ-45, укладений 09.06.2008р. між ПАТ КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_2.

Стягнути з ПАТ КБ „ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243грн. 60коп.

Стягнути з ПАТ КБ „ПриватБанк" на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243грн. 60коп.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: Н.В.Ткаченко