АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 528/109/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3185/14
Головуючий у 1-й інстанції Ощинська Ю. О.
Доповідач Пилипчук Л. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого: судді Пилипчук Л.І.,

суддів: Кривчун Т.О., Карнауха П.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Полтаві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Пирятинського районного
суду Полтавської області від 11 вересня
2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про розділ спільного майна,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_1
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2
про розділ спільного майна, а саме
банківського вкладу на загальну суму
2785,00 доларів США, внесених
відповідачем в КБ «ПриватБанк» 04.03.2013
року під час перебування в шлюбі.
Прохала з урахуванням інтересів
неповнолітніх дітей, які після
розірвання шлюбу залишилися проживати
з нею, стягнути на її користь 2/3 частини
депозитного вкладу в сумі 14 853,32 грн.,
що еквівалентно 1856,66 доларів США.

Рішенням Пирятинського
районного суду Полтавської області
від 11 вересня 2014 року у задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна - відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням,
його в апеляційному порядку оскаржила
ОСОБА_1 У своїй апеляційній скарзі,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи, на
недоведеність обставин, які суд
вважала встановленими, неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, прохала рішення
скасувати та ухвалити нове про
задоволення її позову.

Вважала, що суд першої інстанції
не врахував визнання відповідачем
факту припинення сімейно-шлюбних
стосунків 08.11.2013 року та безпідставно
визнав проживання однією сім'єю до
моменту розірвання шлюбу судом 14.04.2014
року, в період якого були використані
депозитні кошти, поклавши в основу
рішення без підтвердження належними
доказами доводи відповідача щодо
придбання за рахунок коштів з
депозитного рахунку їй та дітям одягу.

Заслухавши доповідь судді,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про часткове задоволення апеляційної
скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 01.02.1997 року, який розірвано
рішенням Гребінківського районного
суду Полтавської області від 15 квітня
2014 року./а.с.6,81/ Від шлюбу мають двох
неповнолітніх дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
які після розірвання шлюбу залишилися
проживати з матір'ю.

Як убачається з виписки по
договору, наданої ПАТ КБ «Приватбанк»,
03.03.2013 року згідно договору №SAMDN2864
на ім'я ОСОБА_2 відкрито депозитний
рахунок, на який вкладено 2785,00 доларів
США. Крім того, на вказаний рахунок
внесено 15.04.2013 року - 1600 доларів США,
09.06.2013 року - 1000 доларів США. 10 листопада
2013 року договір достроково розірвано
та видано вкладнику 6035,97 доларів
США./а.с.61/

Відмовляючи у розділі вказаного
майна, місцевий суд виходив з того, що
подружжя під час шлюбу до його
розірвання в судовому порядку
користувалося відсотками по договору,
відповідачем за рахунок депозитних
коштів придбано одяг, частково
погашено спільні борги. Такий висновок
суд обґрунтував твердженнями
відповідача щодо використання
депозитних коштів в інтересах сім'ї та
вважав недоведеним позивачкою факт не
проживання сторін спільно на час
дострокового розірвання депозитного
договору.

Однак такий висновок районного
суду є помилковим, оскільки не
відповідає фактичним обставинам
справи та прийнятий з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно зі ст.63 СК України дружина
та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
правах спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Відповідно до ч.1 ст.65 СК України
дружина, чоловік розпоряджається
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою.

Стаття 69 СК України визначає
право подружжя на поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, незалежно від
розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором стаття 70 СК України).

Отже, зазначені норми сімейного
права вказують на презумцію спільної
сумісної власності подружжя на майно,
придбане в період шлюбу, якщо інше не
доведено одним із подружжя та на
рівність їх часток в цьому майні.

Згідно норми ч.ч.1,2,3 ст.10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу свої
вимог або заперечень.

Відповідно до частини 3 та 4 ст.60
ЦПК України доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Місцевий суд безпідставно не
звернув уваги на викладені приписи
норм цивільного процесуального закону
щодо необхідності надання доказів, з
урахуванням передбачених ст.ст.58-59 ЦПК
України принципів належності та
допустимості їх, та зробив помилковий
висновок щодо спільного використання
депозитних коштів. При цьому районний
суд виходив з того, що позивачка не
надала суду належних та допустимих
доказів про те, що вона та відповідач на
час дострокового розірвання
депозитного договору, не проживали
разом та не вели спільного
господарства.

Однак, враховуючи встановлену
законом презумпцію спільної сумісної
власності майна, що придбано в період
шлюбу, яка в даному випадку
поширюється на кошти, внесені на
депозитний рахунок на ім'я ОСОБА_2, саме
останній повинен був доводити факт їх
використання за згодою позивачки, а не
остання, яка заявила про поділ
спільного майна.

При цьому факт спільного
проживання і ведення господарства на
час зняття відповідачем коштів з
депозитного рахунку, який позивачка
заперечує, а відповідач стверджує, - не
змінює правовий статус вказаного
майна як спільного майна пожружжя,
кожен з яких має право на ? частину.

На підставі викладеного колегія
суддів приходить до висновку, що
позивачка має право на половину
коштів, які знаходилися на депозитному
рахунку на ім'я ОСОБА_2 та які ним були
зняті 10.11.2013 року. При цьому вимоги щодо
збільшення частки позивачки з
урахування інтересів неповнолітніх
дітей, які проживають з нею після
розірвання шлюбу,- є безпідставними,
оскільки не відповідають умовам,
передбаченим ч.ч.2,3 ст.70 СК України, за
яких можливий відступ від рівності
часток подружжя.

Враховуючи викладене, колегія
суддів приходить до висновку про
часткове задоволення апеляційної
скарги та скасування рішення місцевого
суду з ухваленням нового рішення про
часткове задоволення позовних вимог та
стягнення з відповідача на користь
позивачки ? частину грошових коштів, що
знаходилися на депозитному рахунку, в
еквіваленті до національної валюти по
курсу, встановленому Національним
банком України на день винесення
рішення.

Згідно офіційного курсу НБУ на
16.10.2014 року вартість 1 долара США до
української гривні становить 12,9520 грн.
Отже, до стягнення підлягає: 6035,07
доларів США : 2 х 12.9520 = 39 083,11 грн.

Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК
України з відповідача на користь
позивачки підлягають стягненню судові
витрати в розмірі 243,60грн. судового
збору, сплаченого за позовну заяву та
121,80грн. за подання апеляційної скарги,
а всього 365,40 грн.

Також, виходячи з суми стягнутої
грошової компенсації вартості
половини депозитного вкладу, необхідно
стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
146,51 грн. судового збору (1%х 39 083,11 - 243,60 +
165,51).

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309 п.п.3,4,
ст.ст. 314, 316, 317 ЦПК України, колегія
суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Пирятинського районного суду
Полтавської області від 11 вересня 2014
року - скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про розділ спільного майна -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 39
083,11 грн. (тридцять дев'ять тисяч
вісімдесят три грн. 11 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати по оплаті судового збору в сумі
365,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
держави судовий збір в сумі 146,51 грн.

Рішення набирає чинності з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом 20 днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий - суддя /підпис/
Л.І.Пилипчук

Судді
/підпис/ П.М.Карнаух

/підпис/ Т.О.Кривчун

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області
Л.І. Пилипчук