Провадження № 2/161/4006/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

06 жовтня 2014 року

Луцький міськрайонний
суд Волинської області

у складі:

головуючого судді
Івасюти Л.В.

при секретарі
Сидоренко О.В.

з участю позивача
ОСОБА_1

її представника
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Луцьку
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа - Луцька районна державна
нотаріальна контора, про визнання
свідоцтва про право на спадщину
частково недійсним, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 19.08.2014 року звернулася в суд з
позовом до ОСОБА_3, третя особа - Луцька
районна державна нотаріальна контора,
про визнання свідоцтва про право на
спадщину частково недійсним,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
у віці 75 років помер її батько ОСОБА_4,
про що Підгайцівською сільською радою
Луцького району 17.08.1991 року в книзі
реєстрації смертей був вчинений
актовий запис № 75. На момент смерті
батько проживав у будинку за АДРЕСА_1.
Після його смерті відкрилась спадщина,
яка складається з вищевказаного
житлового будинку та грошового вкладу
з належними процентами. ОСОБА_4 за життя
заповіт не залишив, отже, в даному
випадку спадкування здійснюється за
законом. Спадкоємцями першої черги
спадкового майна ОСОБА_4 є вона, позивач
по справі - як дочка останнього та
відповідач ОСОБА_3- його син, що
стверджується свідоцтвами про
народження. Після реєстрації шлюбу
вона змінила прізвище з "ОСОБА_1 " на "
ОСОБА_1 ". Після смерті батька у
встановлений законодавством
шестимісячний строк вона не
зверталася до нотаріуса із заявою про
прийняття спадщини, чи відмови від неї,
вважаючи, що фактично прийняла її
шляхом вступу в управління та
володіння спадковим майном, на
підставі того, що доглядала за вказаним
будинком та обробляла земельну ділянку
біля нього (будинку). Дана обставина
стверджується довідкою Підгайцівської
сільської ради Луцького району від
07.04.2014 року. Окрім того, дану обставину
можуть підтвердити і свідки. Її брат,
відповідач у справі ОСОБА_3 звернувся в
Луцьку районну державну нотаріальну
контору із заявою про оформлення на
своє ім'я свідоцтва про право власності
на грошові заощадження. 05 березня 1992
року нотаріусом Луцької районної
державної нотаріальної контори Перчук
І.М. на його ім'я було видано свідоцтво
про право на спадщину на грошовий вклад
з належними процентами, що належали
їхньому батькові ОСОБА_6 Вказане
свідоцтво с частково недійсним, так як
при оформленні спадщини не врахована
її спадкова частка, як іншого
спадкоємця .

Державний нотаріус, при оформленні
спадщини на ім'я позивача, всупереч
ст.ст. 529, 549, 550, ЦК України (в редакції 1963
року), визнала право на спадщину на
грошові заощадження лише за
відповідачем ОСОБА_3, при цьому, не
перевіривши наявність інших
спадкоємців, не визнала її право на 1/2
частину грошових заощаджень, що
належать їй по закону. У відповідності
до ст. 562 ЦК України (в редакції 1963 року)
вона має право на належну їй спадкову
частку за законом.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалась, або
могла довідатись про порушення свого
права, або про особу, яка його порушила.
Оскаржуване нею свідоцтво про право на
спадщину за законом є документом, який
підпадає під нотаріальну таємницю і
про його існування їй раніше не було
відомо. Про існування свідоцтва про
право на спадщину за законом від
05.03.1992року вона дізналася під час
розгляду цивільної справи за її
позовом та позовом відповідача ОСОБА_3
про визнання права власності на
спадкове майно, що залишилось після
смерті їхнього батиька. Враховуючи те,
що вона спадщину після смерті батька
приймала, ніколи не відмовлялись від
неї, незалежно від часу прийняття
спадщини, вона належить спадкоємцям з
часу її відкриття ( ч.2 ст. 528 ЦК України в
редакції 1963 року ), вважає, що вказане
вище свідоцтво про право на спадщину є
частково недійсним.

Посилаючись на вищенаведене, позивач
просить суд поновити їй строк для
звернення до суду про визнання
частково недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом від 05 березня 1992
року, виданого Луцькою районною
державною нотаріальною конторою,
зареєстровано в Р.№ 555, та визнати
свідоцтво про право на спадщину, видане
Луцькою районною державною
нотаріальною конторою 05 березня 1992
року, відповідачу ОСОБА_3 частково
недійсним.

Позивач та її представник в судовому
засіданні позов підтримали з підстав, в
ньому наведених.

Відповідач в судовому засіданні не
заперечував щодо задоволення позову.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази по справі,
суд прийшов до висновку, що позов слід
задовольнити з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4, про що в
Книзі реєстрації актів про смерть 17
серпня 1991 року зроблено відповідний
актовий запис за №30, місце реєстрації -
Підгайцівська сільська рада Луцького
району Волинської області, що
підтверджується свідоцтвом npо смерть
серії НОМЕР_1.

Судом встановлено, що сторони по справі
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є дітьми спадкодавця,
і єдиними спадкоємцями за законом. Їх
родинні відносини підтверджується
записами в свідоцтвах про їх
народження, які містяться в матеріалах
справи. (а.с.6).

З матеріалів справи вбачається, що
дівоче прізвище позивача «ОСОБА_1» було
змінено на «ОСОБА_1» у зв'язку з
одруженням, про що свідчить копія
свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 17
травня 2012 року, виданого виконавчим
комітетом Підгайцівської сільської
ради Луцького району Волинської
області (а.с.7).

Часом відкриття спадщини визначається
день смерті спадкодавця, а при
оголошенні його померлим - день,
зазначений в статті 21 цього кодексу (
ст. 525 ЦК України в редакції 1963 року , що
діяв на момент відкриття спадщини.).

Спадщина по смерті батька позивача
ОСОБА_4 складається з цілого житлового
будинку за АДРЕСА_1 та грошового вкладу
з належними процентами. ОСОБА_4 за життя
заповіт не залишив, отже, в даному
випадку спадкування здійснюється за
законом.

Відповідно до ч. 1 ст.529 ІДК України (в
редакції 1963 року) при спадкоємстві за
законом спадкоємцями першої черги є, в
рівних частинах, діти (у тому числі
усиновлені), дружина і батьки
(усиновителі) померлого.

Як встановлено судом, позивач
після смерті батька спадщину прийняла,
відповідно до ст.548 ЦК України (1963 року).
Правовідносини прийняття спадщини
регулюються ЦК України 1963 року, так як
спадщина була прийнята під час дії
цього Кодексу.

Ст.549 ЦК України вищевказаного
Кодексу передбачено дві підстави для
визнання спадкоємця таким, що прийняв
спадщину. Оскільки позивач фактично
вступила в управління і володіння
спадковим майном, то в нотаріальну
контору заяву не подавала, зокрема, і
через відсутність правовстановлюючих
документів. Вона прийняла спадщину
шляхом управлінням спадковим майном.
Ці дії були вчинені нею протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини, як це
передбачено ст. 549 ЦК України (1963 р.).

Статтею549 ЦК України передбачено,
що спадкоємець прийняв спадщину, якщо
він фактично вступив в управління
або володіння спадковим майном; якщо
він подав державній нотаріальній
конторі за місцем відкриття спадщини
заяву про прийняття спадщини.
Зазначені в цій статті дії повинні
бути вчинені протягом шести місяців з
дня відкриття спадщини. Особи, для яких
право спадкоємства виникає лише у
випадку неприйняття спадщини іншими
спадкоємцями, можуть заявити про свою
згоду прийняти спадщину протягом
строку, що залишився для прийняття
спадщини. Якщо строк, що залишився,
менше трьох місяців, він продовжується
до трьох місяців.

Судом встановлено, що позивач після
смерті батька ОСОБА_4 у встановлений
законодавством шестимісячний строк не
зверталася до нотаріуса із заявою про
прийняття спадщини, чи відмови від неї,
вважаючи, що фактично прийняла її
шляхом вступу в управління та
володіння спадковим майном, на
підставі того, що доглядала за вказаним
будинком та обробляла земельну ділянку
біля нього (будинку). Дана обставина
стверджується довідкою Підгайцівської
сільської ради Луцького району від
07.04.2014 року, яка міститься у матеріалах
справи.

Як вбачається з матеріалів справи, її
брат - відповідач у справі ОСОБА_3
звернувся в Луцьку районну державну
нотаріальну контору із заявою про
оформлення на своє ім'я свідоцтва про
право власності на грошові
заощадження. 05 березня 1992 року
нотаріусом Луцької районної державної
нотаріальної контори Перчук І.М. на
його ім'я було видано свідоцтво про
право на спадщину на грошовий вклад з
належними процентами, що належали
їхньому батькові ОСОБА_6

На думку суду, вказане свідоцтво с
частково недійсним, оскільки при
оформленні спадщини не врахована
спадкова частка іншого спадкоємця
позивача ОСОБА_1

Державний нотаріус, при оформленні
спадщини на ім'я позивача, всупереч
ст.ст. 529, 549, 550, ЦК України (в редакції 1963
року), визнала право на спадщину на
грошові заощадження лише за
відповідачем ОСОБА_3, не перевіривши
наявність інших спадкоємців, не
визнала її право на 1/2 частину грошових
заощаджень, які належать їй по закону. У
відповідності до ст. 562 ЦК України (в
редакції 1963 року) позивач має право на
належну їй спадкову частку за законом.

Відповідно до ст.76 ЦК України ( в
редакції 1963 року) перебіг позовної
давності починається з дня виникнення
права на позов. Право на позов виникає з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення свого
права.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалась, або могла
довідатись про порушення свого права,
або про особу, яка його порушила.

Як встановлено судом, про існування
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 05.03.1992року, позивачу стало
відомо під час розгляду цивільної
справи за її позовом та позовом
відповідача у справі ОСОБА_3 про
визнання права власності на спадкове
майно після смерті їхнього батька, а
саме: по 1/2 частині житлового будинку за
АДРЕСА_1

Беручи до уваги те, що позивач спадщину
після смерті батька прийняла шляхом
вступу в управління та володіння
спадковим майном, заяву про відмову від
неї до нотаріальної контори не
подавала, а тому вказане вище свідоцтво
про право на спадщину на ім'я
відповідача є частково недійсним.

За таких обставин, суд прийшов до
висновку, що слід поновити позивачу
строк для звернення до суду з
вищевказаним позовом та свідоцтво про
право на спадщину, видане Луцькою
районною державною нотаріальною
конторою 05 березня 1992 року, відповідачу
ОСОБА_3 слід визнати частково
недійсним.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 212-215 ЦПК України,
ст. ст. 548, 549ЦК УРСР (1963р.), суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до
суду про визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 05 березня 1992 року, виданого
Луцькою районною державною
нотаріальною конторою, зареєстровано в
Р.№ 555.

Визнати свідоцтво про право на
спадщину, видане Луцькою районною
державною нотаріальною конторою 05
березня 1992 року, зареєстровано в Р.№ 555
відповідачу ОСОБА_3 частково
недійсним.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
шляхом подання апеляційної скарги
через Луцький міськрайонний суд в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Л.В. Івасюта