У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

05 листопада 2014 року м.
Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Кафідової О.В., Умнової
О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Дочірнього
підприємства «Ілліч-Агро Донбас»
публічного акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча», третя особа -
відділ Держкомзему у Новоазовському
районі Донецької області, про визнання
договору оренди землі недійсним, за
касаційною скаргою Дочірнього
підприємства «Ілліч-Агро Донбас»
публічного акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» на рішення
Новоазовського районного суду
Донецької області від 28 січня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 25 лютого 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до дочірнього
підприємства «Ілліч-Агро Донбас»
публічного акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» (далі - ДП
«Ілліч-Агро Донбас» ПАТ
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча») про визнання
договору оренди земельної ділянки
недійсним.

Позовні вимоги мотивувала тим, що на
підставі державного акта на право
власності їй належить земельна ділянка
площею 5, 5130 га, яка розташована на
території Самійлівської сільської
ради Новоазовського району Донецької
області. У 2009 році між нею і ДП
«Ілліч-Агро Донбас» ПАТ
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» укладено
договір оренди, згідно з яким вона
передала дочірньому підприємству в
користування вказану земельну ділянку.
У подальшому вона і відповідач уклали
додаткову угоду до договору оренди. 05
травня 2010 року договір оренди та
додаткова угода зареєстровані в
Новоазовському районному відділі
державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті України по
земельних ресурсах». Вказувала, що в
договорі оренди землі відсутня
передбачена частиною першою статті 15
Закону України «Про оренду землі»
істотна умова, а саме: передача в
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки,
у зв'язку з чим просила суд визнати
договір оренди недійсним і стягнути на
її користь судові витрати.

Рішенням Новоазовського районного
суду Донецької області від 28 січня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 25 лютого 2013 року, позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди
земельної ділянки, укладений між
ОСОБА_3 та відповідачем, і
зареєстрований 05 травня 2010 року в
державному підприємстві «Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті України по
земельних ресурсах» за 39.
Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 29 квітня 2013 року
касаційну скаргу ДП «Ілліч-Агро
Донбас» ПАТ «Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча»
відхилено, а судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 травня 2014 року
справу допущено до провадження
Верховного Суду України.

Постановою Верховного Суду України від
01 жовтня 2014 року ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 квітня 2013 року скасовано,
справу передано на новий розгляд до
суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі ДП «Ілліч-Агро
Донбас» ПАТ «Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча»,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати оскаржувані судові
рішення, ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився і апеляційний суд, виходив із
того, що укладений договір оренди
землі у порушення ч. 1 ст. 15 Закону
України «Про оренду землі» не містить
істотної умови, а саме: передача в
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки,
що відповідно до ч. 2 цієї статті є
підставою для визнання договору
недійсним.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
судів попередніх інстанцій не
відповідають.

Судом встановлено, що на підставі
державного акта на право власності
ОСОБА_3 є власником земельної ділянки
площею 5, 5130 га, яка розташована
на території Самійлівської сільської
ради Новоазовського району Донецької
області.

Між ОСОБА_3 та ДП «Ілліч-Агро Донбас»
ПАТ «Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» укладено
договір оренди (без номера та дати) і
додаткову угоду (без дати), згідно з
якими позивач передала відповідачу в
користування належну їй земельну
ділянку.

05 травня 2010 року договір оренди та
додаткова угода були зареєстровані в
Новоазовському районному відділі
державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті України по
земельних ресурсах».

Частинами 1, 2 статті 15 Закону України
«Про оренду землі» встановлені істотні
умови, досягнення згоди з яких є
обов'язковим для укладення договорів
оренди землі. Відсутність у договорах
оренди землі хоча б однієї з істотних
умов є підставою для визнання
договорів недійсними.

Відповідно до частини першої статті 3
ЦПК України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України
визначено право кожної особи на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, правом на звернення до
суду за захистом наділена особа в разі
порушення, невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів, а
також у разі звернення до суду органів
і осіб, яким надано право захищати
права, свободи та інтереси інших осіб
або державні та суспільні інтереси. Суд
повинен установити, чи були порушені,
невизнані або оспорені права, свободи
чи інтереси цих осіб, і залежно від
установленого вирішити питання про
задоволення позовних вимог або відмову
в їх задоволенні.

Разом з тим, ухвалюючи оскаржувані
судові рішення, суди, у порушення вимог
ст. 212 ЦПК України, вищезазначених вимог
закону до уваги не взяли, належним
чином доводів сторін не перевірили, не
врахували вимоги ч. 4 ст. 60, ст. ст. 57, 212
ЦПК України про те, що рішення суду не
може ґрунтуватись на припущеннях, та
дійшли передчасного висновку про те, що
оспорюваний договір оренди землі є
недійсним у силу ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» лише з підстав
неузгодження всіх істотних умов,
оскільки з часу його укладання позивач
не зверталась до відповідача з
відповідною заявою щодо уточнення умов
цього договору. При цьому факт
порушення прав позивача укладенням
договору оренди землі останньою
доведено не було.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами попередніх
інстанцій не встановлені, рішення суду
першої інстанції та ухвала
апеляційного суду не відповідають
вимогам ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для їх
скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
Законом України «Про здійснення
правосуддя та кримінального
провадження у зв'язку з проведенням
антитерористичної операції»,
Розпорядженням голови Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 вересня 2014 року № 27/0/38-14,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу дочірнього
підприємства «Ілліч-Агро Донбас»
публічного акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» задовольнити
частково.

Рішення Новоазовського районного суду
Донецької області від 28 січня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 25 лютого 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
Приазовського районного суду
Запорізької області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

М.К.
Гримич

О.В.
Кафідова

О.В.
Умнова