АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9921/2014
Головуючий в 1 інстанції - Величко Т.О.
Доповідач - Шиманський В.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року колегія суддів
Судової палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.

при секретарі - Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2
в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення
Святошинського районного суду міста
Києва від 17 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до заступника міського
голови секретаря Київради Гереги
Галини Федорівни, виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації), за
участю третіх осіб: Ритуальної служби
спеціалізованого комунального
підприємства «Спеціалізований
комбінат підприємств
комунально-побутового обслуговування»
виконавчого органу Київради, ОСОБА_1,
про визнання незаконним та скасування
розпоряджень Київського міського
голови про звільнення та поновлення на
роботі та тлумачення правочинів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернувся у лютому 2014 року.

Зазначав, що Розпорядженням Київського
міського Голови №2 від 16.01.2014 року третю
особу ОСОБА_1 поновлено на посаді
директора ритуальної служби
спеціалізованого комунального
підприємства «Спеціалізований
комбінат підприємств
комунально-побутового обслуговування»
з 28.11.2013 року на термін дії контракту.
Пунктом 2. вказаного розпорядження
ОСОБА_1 звільнено з посади директора
ритуальної служби спеціалізованого
комунального підприємства
«Спеціалізований комбінат підприємств
комунально-побутового обслуговування»
виконавчого органу Київради ( КМДА) у
зв'язку із закінченням 14.02.2012 року
терміну дії контракту, укладеного
08.04.2011 року, п.8 ст. 36 КЗпП України.

Розпорядженням Київського міського
голови №3 від 16.01.2014 року позивача
поновлено на посаді директора
ритуальної служби спеціалізованого
комунального підприємства
«Спеціалізований комбінат підприємств
комунально-побутового обслуговування»
виконавчого органу Київради ( КМДА) з
18.10.2013 року на умовах контракту від
10.09.2012 року. Звертаючись за захистом
свого права позивач зазначав, що
підставою для звільнення ОСОБА_1 з
займаної посади є закінчення 14.02.2012
року терміну дії контракту від 08.04.2011
року, а не підстави визначені законом,
як зазначено в розпорядженні, а тому
посилання на п. 8 ст. 36 КЗпП України є
помилковим та підлягає виправленню.
Через недотримання відповідачем умов
чинного законодавства у зв'язку з
неправильним звільненням ОСОБА_1
позивач може повторно залишитись без
роботи, а тому на підставі викладеного,
з урахуванням уточнених позовних
вимог, просив суд визнати незаконним та
скасувати Розпорядження Київського
міського голови №2 від 16.01.2014 року «Про
ОСОБА_1» в частині підстави звільнення
ОСОБА_1 за п.8 ст. 36 КЗпП Українита
зобов»язати відповідачів видати нове
розпорядження із зазначенням підстав
звільнення ОСОБА_1 з посади директора
Ритуальна служба спеціалізованого
Підприємства «Спеціалізований
комбінат підприємств
комунально-побутового обслуговування»
виконавчого органу Київради за п. 2 ст. 36
КЗпП України, надати тлумачення змісту
контракту з директором ритуальної
служби спеціалізованого комунального
підприємства «Спеціалізований
комбінат підприємств
комунально-побутового обслуговування»
що належить до комунальної власності
територіальної громади м. Києва від
08.04.2011 року, що укладений між ОСОБА_1 та
Виконавчим органом Київської міської
ради (КМДА), в частині строку його дії,
можливості продовження на новий
термін, його розірвання та поновлення.
Розтлумачити зміст Контракту з
директором ритуальної служби
спеціалізованого комунального
підприємства «Спеціалізований
комбінат підприємств
комунально-побутового
обслуговування», що належить до
комунальної власності територіальної
громади м. Києва від 10.09.2012 року що
укладений з ОСОБА_3 та Виконавчим
органом Київської міської ради (КМДА) в
частині строку його дії, можливості
продовження на новий термін, його
розірвання та поновлення.

Заочним рішенням Святошинського
районного суду міста Києва від 17
березня 2014 року позов задоволено
частково.

Визнано незаконним Розпорядження
Київського міського голови №2 від
16.01.2014 року «Про ОСОБА_1», в частині
підстави звільнення ОСОБА_1 за п.8 ст. 36
КЗпП Українита зобов'язано Заступника
міського голови секретаря Київради
Герегу Г.Ф., Виконавчий орган
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
внести зміни до розпорядження та
змінити підстави звільнення визначені
у розпорядженні Київського міського
голови від 16.01.2014 року №2 шляхом заміни
п. 8 ст. 36 КЗпП Українина п. 2 ст. 36 КЗпП
Українищодо звільнення ОСОБА_1 з посади
директора Ритуальна служба
спеціалізованого Підприємства
«Спеціалізований комбінат підприємств
комунально-побутового обслуговування»
виконавчого органу Київради.

Розтлумачено зміст Контракту з
директором ритуальної служби
спеціалізованого комунального
підприємства «Спеціалізований
комбінат підприємств
комунально-побутового обслуговування»
що належить до комунальної власності
територіальної громади м. Києва від
08.04.2011 року, що укладений між ОСОБА_1 та
Виконавчим органом Київської міської
ради (КМДА), в частині строку його дії,
можливості продовження на новий
термін, його розірвання та поновлення:
Контракт від 08.04.2011 року діє з часу
його підписання 08.04.2011 року по 14.02.2012
року. На підставі рішення
Куйбишевського районного суду м. Києва
м. Донецька від 02.10.2012 року, як набрало
законної сили, ОСОБА_1 поновлено на
посаді директора ритуальної служби
спеціалізованого комунального
підприємства «Спеціалізований
комбінат підприємств
комунально-побутового обслуговування»
з 28.11.2011 року по термін дії контракту, що
реалізовано шляхом видання
Розпорядження Київського міського
голови від 16.01.2014 року №2. Оскільки була
відсутня ініціатива як з боку ОСОБА_1,
так і з боку уповноваженого органу, у
цьому випадку Київському міському
голові укласти письмові зміни та
доповнення до контракту ( п.4.1.), він
вважається таким, що припинив свою дію
(п.4.2.1 контракту) на підставі п.2 ст. 36
КЗпП України., з підстав у т.ч.
визначеному Законом. Вказаний контракт
не можна вважати пролонгованим та
таким, що укладений безстроково,
оскільки своїм розпорядженням від
17.10.2013 року №170 Київський міський
голова визначився із своєю позицією
щодо припинення дії вказаного
контракту.

Розтлумачено зміст Контракту з
директором ритуальної служби
спеціалізованого комунального
підприємства «Спеціалізований
комбінат підприємств
комунально-побутового
обслуговування», що належить до
комунальної власності територіальної
громади м. Києва від 10.09.2012 року що
укладений з ОСОБА_3 та Виконавчим
органом Київської міської ради ( КМДА),
в частині строку його дії, можливості
продовження на новий термін, його
розірвання та поновлення: Контракт від
10.09.2012 року діє з часу його
підписання 10.09.2012 року по 31.07.2017 року. З
підстав вказаних у контракті може бути
розірваний, змінений та доповнений у
письмовій формі, що є невід'ємною
частиною Контракту після його
підписання сторонами, а також з підстав
передбачених чинним законодавством
України.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 та ОСОБА_2
в інтересах ОСОБА_1, з посиланням
на неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
про відмову в задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що Розпорядженням
Київського міського голови від 09.02.2011
року №29 ОСОБА_1 призначено на посаду
директора ритуальної служби
спеціалізованого комунального
підприємства «Спеціалізований
комбінат підприємств
комунально-побутового обслуговування»
виконавчого органу Київради з 14.02.2011
року на контрактній основі. 08.04.2011 року
між Київською міською радою та ОСОБА_1
укладено контракт з терміном дії з
14.02.2011 року до 14.02.2012 року.

Розпорядженням Київського міського
голови від 25.11.2011 року №232 ОСОБА_1 було
звільнено з посади директора
ритуальної служби спеціалізованого
комунального підприємства
«Спеціалізований комбінат підприємств
комунально-побутового обслуговування
з 28.11.2011 року на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП
України та розірвано з ним контракт.

Відповідно до Розпорядження
Київського міського Голови №129 від
27.07.2012 року на посаду директора
ритуальної служби спеціалізованого
комунального підприємства
«Спеціалізований комбінат підприємств
комунально-побутового обслуговування»
призначено ОСОБА_3 на контрактній
основі з 31.07.2012 року у порядку
переведення з Управління ритуальних
послуг виконавчого органу Київської
міської ради. 10.09.2012 року з ОСОБА_3
було укладено контракт з терміном дії з
31.07.2012 року по 31.07.2017 року.

Рішенням Куйбишевського районного
суду м. Донецька від 02.10.2012 року ОСОБА_1
поновлено на посаді директора з 28.11.2011
року.

На підставі вказаного рішення,
розпорядження Київського міського
Голови №170 від 17.10.2013 року ОСОБА_1
поновлено на посаді директора
ритуальної служби спеціалізованого
комунального підприємства
«Спеціалізований комбінат підприємств
комунально-побутового обслуговування»
з 28.11.2013 року на термін дії контракту.
ОСОБА_3 звільнено з посади директора
ритуальної служби спеціалізованого
комунального підприємства
«Спеціалізований комбінат підприємств
комунально-побутового обслуговування»
з 18.10.2013 року у зв»язку з поновленням
на роботі працівника, який раніше
виконував цю роботу, п.6 ст. 40 КЗпП
Українита розірвано з ним контракт.

Дане розпорядження було оскаржено
позивачем до Святошинського районного
суду м. Києві.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 02.12.2013 року скасовано
розпорядження Київського міського
голови № 170 від 17.10.2013 року «Про
поновлення на роботі ОСОБА_1 та
звільнення ОСОБА_3». Визнано незаконним
розірвання за розпорядженням
Київського міського голови № 170 від
17.10.2013 року, укладеного між виконавчим
органом Київської міської ради та
ОСОБА_3 контракту від 10.09.2012 року.
Поновлено позивача на роботі у
ритуальній службі спеціалізованого
комунального підприємства
«Спеціалізований комбінат підприємств
комунально-побутового обслуговування»
на посаді директора на умовах
визначених контрактом від 10.09.2012 року.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
27.03.2014 року рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 02.12.2013 року в
частині скасування пункту 1
розпорядження Київського міського
голови № 170 від 17 жовтня 2013 року
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог. В решті рішення
районного суду залишене без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16.04.2014 року у
відкритті касаційного провадження у
даній справі відмовлено.

На підставі рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 02.12.2013 року,
Розпорядженням Київського міського
Голови №2 від 16.01.2014 року ОСОБА_1
поновлено на посаді директора
ритуальної служби спеціалізованого
комунального підприємства
«Спеціалізований комбінат підприємств
комунально-побутового обслуговування»
з 28.11.2013 року на термін дії контракту.

Пунктом 2 вказаного розпорядження
ОСОБА_1 звільнено з посади директора
ритуальної служби спеціалізованого
комунального підприємства
«Спеціалізований комбінат підприємств
комунально-побутового обслуговування»
виконавчого органу Київради ( КМДА) у
зв'язку із закінченням 14.02.2012 року
терміну дії контракту, укладеного
08.04.2011 року, п.8 ст. 36 КЗпП України.

Розпорядженням Київського міського
голови №3 від 16.01.2014 року ОСОБА_3
поновлено на посаді директора
ритуальної служби спеціалізованого
комунального підприємства
«Спеціалізований комбінат підприємств
комунально-побутового обслуговування»
виконавчого органу Київради (КМДА) з
18.10.2013 року на умовах контракту від
10.09.2012 року.

Звертаючись до суд ОСОБА_3 зазначав, що
звільнення ОСОБА_1 з порушенням умов
чинного законодавства, у разі захисту
ним своїх прав, може призвести до
повторного звільнення позивача з
займаної посади, а тому, не бажаючи
залишитись без роботи, просив суд
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції прийшов до висновків
що вони є законними та обґрунтованими,
а тому підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів не може
погодитись з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Кожна особа у відповідності до ст. 3 ЦПК
України має право в порядку
установленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За положенням ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Захист цивільних прав - це передбачені
законом способи охорони цивільних прав
у разі порушення чи реальної небезпеки
такого порушення.

Порушення права пов'язано з
позбавленням його володільця
можливості здійснити (реалізувати)
своє право повністю або частково.

Так, звертаючись до суду з вимогою про
скасувати Розпорядження Київського
міського голови №2 від 16.01.2014 року в
частині підстави звільнення ОСОБА_1 за
п.8 ст. 36 КЗпП України, суд першої
інстанції не звернув уваги що даною
частиною розпорядження, про скасування
якої просить позивач, його права та
обов'язки не вирішувались.

З поданої позовної заяви також не
вбачається, що на момент звернення
ОСОБА_3 до суду його законні права та
інтереси були порушені, позивач лише
припускав їх порушення у майбутньому.

Натомість, згідно ст. 1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав свобод чи інтересів фізичних осіб.

Згідно зі ст.10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставі
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

При зверненні позивача до суду ним не
було надано належних та допустимих
доказів на підтвердження факту
порушення, невизнання або оспорювання
належних йому прав та свобод, а тому суд
першої інстанції прийшов до
передчасного висновку щодо
обґрунтованості позовних вимог в цій
частині.

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 213 ЦК України,
на вимогу однієї або обох сторін суд
може постановити рішення про
тлумачення змісту правочину. При
тлумаченні змісту правочину беруться
до уваги однакове для всього змісту
правочину значення слів і понять, а
також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів.
Виходячи з аналізу положень норм
статті 213 ЦК України, тлумачення змісту
правочину можливе за наявності спору,
тобто коли сторони мають різне
уявлення щодо свого волевиявлення або
волевиявлення іншої сторони.
Тлумачення змісту правочину є правом
суду, а не обов'язком за умови наявності
спору.

Згідно правової позиції Пленуму
Верховного Суду України, висвітленої у
п. 3 постанови від 6 листопада 2009 року № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», при розгляді
спору суд може ухвалити рішення про
тлумачення змісту правочину лише на
вимогу однієї або обох сторін
правочину, чи їх правонаступників (ст.
213 ЦК України, ст. 37 ЦПК України) в
порядку позовного провадження. Тобто
лише при наявності спору суд може
вирішувати питання про тлумачення
правочину.

Таким чином, за відсутності спору між
сторонами, тлумачення умов договору не
допускається, так як це буде суперечити
ст. 213 ЦК України та ст. 37 ЦПК України.

У свою чергу, частиною 3 ст. 10 ЦПК
України передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Проте позивач, у порушення зазначеного,
не надає доказів на підтвердження
обставин свого позову та наявності
спору щодо різного тлумачення змісту
правочину між ним та відповідачем, що є
обов'язком останнього, відповідно до
вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Позовні вимоги щодо тлумачення змісту
Контракту з директором ритуальної
служби спеціалізованого комунального
підприємства «Спеціалізований
комбінат підприємств
комунально-побутового обслуговування»
що належить до комунальної власності
територіальної громади м. Києва від
08.04.2011 року що укладений між ОСОБА_1 та
Виконавчим органом Київської міської
ради (КМДА), також не підлягають
задоволенню з огляду на ч. 2 ст. 213 ЦК
України, відповідно до якої суд може
постановити рішення про тлумачення
змісту контракту лише на вимогу однієї
або двох сторін. Натомість, як
вбачається з матеріалів справи,
позивач ОСОБА_3 не є стороною даного
контракту, а тому дана вимога не
ґрунтується на вимогах чинного
законодавства.

Колегія суддів також враховує той факт,
що згідно розпорядженням Київського
міського голови від 08.09.2014 року №221,
враховуючи подання Прокуратури м.
Києва від 10.04.2014 року №07/1/1-126, вих-14,
ОСОБА_3 звільнено із займаної посади з
08.09.2014 року на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП
України.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції вважає, що висновки суду не
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, тощо.

Враховуючи зазначене, апеляційні
скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення
суду першої інстанції скасуванню з
ухваленням у справі нового рішення.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Святошинського
районного суду міста Києва від 17
березня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного
змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
заступника міського голови секретаря
Київради Гереги Галини Федорівни,
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), за участю третіх осіб:
Ритуальної служби спеціалізованого
комунального підприємства
«Спеціалізований комбінат підприємств
комунально-побутового обслуговування»
виконавчого органу Київради», ОСОБА_1,
про визнання незаконним та скасування
розпоряджень Київського міського
голови про звільнення та поновлення на
роботі та тлумачення правочинів -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: