Справа №
22 жовтня 2014 року Ленінський
районний суд м.Миколаєва у складі:
головуючого - судді Спінчевської
при секретарі - Ковальовій
за участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Еталон» про захист прав споживача,
застосування наслідків нікчемного
В серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ТОВ «Лізингова
компанія «Еталон» про захист прав
споживача, визнання недійсним договору
фінансового лізингу та застосування
наслідків його недійсності.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 30
липня 2014 року між ТОВ «Лізингова
компанія «Еталон» з однієї сторони та
ним з іншої сторони був укладений
договір фінансового лізингу, умовами
якого передбачено зобов'язання
відповідача придбати та передати йому
у користування автомобіль «Skoda Rapid».
Він же в свою чергу мав прийняти
предмет лізингу та протягом
встановленого договором строку
сплачувати відповідачеві встановлені
Позивач в своєму позові зазначав, що
договір з додатками до нього є
нікчемним, оскільки за договором
придбавався транспортний засіб, у
зв'язку з чим, договір повинен був
нотаріально посвідченим. Всупереч
закону договір укладено в простій
письмовій формі. Крім того, договір
містить несправедливі умови. Так, за
умовами договору товариство залучає 50 %
від вартості предмета лізингу, комісії
за передачу предмета лізингу (5% від
вартості предмета лізингу) і це
відноситься до фінансових послуг, які
за Законом України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг» та Законом України
«Про фінансовий лізинг» можуть
здійснюватися лише при наявності
відповідної ліцензії. Такої ліцензії
товариство не надало. У зв'язку з чим,
діяло незаконно. Такими незаконними
діями, на думку позивача, порушено його
право споживача. Відповідач приховав
інформацію про відсутність ліцензії та
відсутність умов для укладення
договору. Тим самим лізингова компанія
проявила нечесну підприємницьку
діяльність, та ввела його в оману.
За такого, правочин в силу ст. 19 Закону
України «Про захист прав споживачів» є
Посилаючись на ці обставини, а також на
те, що оскільки за законом договір,
неналежно посвідчений та укладений з
застосуванням нечесної
підприємницької діяльності є
нікчемним, позивач просив стягнути з
ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на
У судовому засіданні позивач
підтримав позов, просив про його
Представник відповідача в судове
засідання не з'явився. Від відповідача
надійшло письмове заперечення на
позов, в яких він просив позов залишити
Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, вивчивши матеріали
справи та оцінивши зібрані по справі
докази у їх сукупності, суд дійшов
З матеріалів справи вбачається, що 30
липня 2014 року позивач уклав з ТОВ
"Лізингова компанія "Еталон" договір
фінансового лізингу № 000903 з трьома
Відповідно до умов договору
фінансового лізингу лізингодавець
бере на себе зобов'язання придбати
предмет лізингу - автомобіль «Skoda Rapid»,
зазначений у п. 3.1 договору та
специфікації, що є додатком № 3 до
договору, вартістю 122 000 грн. та передати
предмет лізингу у користування
лізингоодержувачу на строк та на
умовах, передбачених договором.
Предмет лізингу є власністю
лізингодавця до моменту
переоформлення права власності
лізингоодержувача (п.3.3 договору).
Пунктами 5.1, 5.8, 5.9, 5.10 договору
передбачено, що предмет лізингу
передається в користування
лізингоодержувачеві протягом строку,
який становить не більше 90 робочих днів
з моменту сплати лізингоодержувачем на
рахунок лізингодавця авансового
платежу (50 % від вартості предмета
лізингу, комісії за організацію та
оформлення договору (10% від вартості
предмету лізингу та комісії за
передачу предмета лізингу (5% від
вартості предмету лізингу).
Лізингоодержувач має право сплачувати
авансовий платіж впродовж 12 місяців з
моменту підписання даного договору,
платежами визначеними лізингодавцем
залежно від вартості предмета лізингу
в додатку №1 до даного договору, який є
його невід'ємною частиною, та
розрахований по формулі, визначеній в
п.8.2.2. даного договору. Авансовий платіж
не може бути сплачений повністю
лізингоодержувачем до сплати комісії
30 липня 2014 року позивач сплатив ТОВ
комісію за організацію договору.
Законом України від 02 червня 2011 року
"Про внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання ринків
фінансових послуг" (введено в дію з 09
січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4
Закону України "Про фінансові послуги
та регулювання ринків фінансових
послуг" та доповнено п. 11-1, відповідно
до якого до фінансових послуг
віднесено послуги з адміністрування
фінансових активів для придбання
На підставі цього Закону Національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг (як уповноважений державний
орган) (далі - Нацкомфінпослуг),
затвердила Ліцензійні умови
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах
(розпорядження від 09 жовтня 2012 року №1676
"Про затвердження Ліцензійних умов
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах") (далі -
Ліцензійні умови закріпили визначення,
сутність, правовий статус учасників (і
вимоги до них) такого виду фінансових
правовідносин, як придбання товарів у
З аналізу Ліцензійних умов слід
зробити висновок про те, що діяльність
таких груп направлена на легітимне
використання фінансової схеми із
залученням грошових коштів споживачів
для придбання певного виду товарів
Згідно з п. 1.2 ч. 1 Ліцензійних умов
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групі - це
фінансова послуга, що надається
ліцензіатом і передбачає залучення
грошових коштів учасників групи,
об'єднання цих коштів з метою придбання
та розподілу товарів між учасниками
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.
Відповідно до положень, закріплених у
ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про
захист прав споживачів", забороняється
здійснення нечесної підприємницької
практики. Нечесна підприємницька
практика включає в себе будь-яку
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману або є
агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7
ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як
такі, що вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
Як убачається з наведеного,
законодавець розрізняє ознаки, що
застосовуються до поняття
"пірамідальна схема" та "придбання
товарів у групах". Якщо перше є
порушенням законодавства, то друге, за
умови отримання відповідного дозволу
та дотримання всіх встановлених вимог,
є легітимною підприємницькою
Такий висновок ґрунтується на
головній ознаці відсутності
"пірамідальної схеми"
згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про
захист прав споживачів" - це товарність
схеми, тобто передбачення надання
споживачу товару в обмін на внесені ним
Так, за схемою придбання товарів у
групах придбання товарів для кожного
споживача (крім останнього)
відбувається, у тому числі й за рахунок
внесків інших учасників. Різниця між
споживачами-учасниками є тільки в часі
одержання товару кожним із них,
оскільки в кінцевому підсумку товар
одержать усі учасники, навіть ті, які
фінансово були найменш "активними", за
умови виконання ними умов договору.
Отже, якщо укладений сторонами
правочин передбачає одержання
споживачем необхідного йому товару,
визначає умови (схему фінансування
тощо), за яких такий товар може бути
одержаний (у тому числі закріплює
відповідні права та обов'язки сторін),
то до такого правочину не може бути
застосовано визначення "пірамідальної
Аналогічна правова позиція викладена у
Постанові Верховного Суду України від
11 вересня 2013 року № 6-40цс13 у справі за
позовом про визнання угоди недійсною,
відшкодування майнової та моральної
шкоди, яка, відповідно до положень
статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою
для всіх судів України.
За таких обставин, доводи позивача про
нікчемність договору через
невідповідність укладеного договору
Закону України "Про захист прав
споживачів" є необґрунтованим.
Відповідно до п 7. Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" № 9 від
06 листопада 2009 року правочин може бути
визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом. У разі якщо під
час розгляду спору про визнання
правочину недійсним як оспорюваного та
застосування наслідків його
недійсності буде встановлено
наявність підстав, передбачених
законодавством, вважати такий правочин
нікчемним, суд, вказуючи про
нікчемність такого правочину,
одночасно застосовує наслідки
недійсності нікчемного правочину.
Відповідач надав до заперечень на
позов довідку Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг від 08.10.2013
року за № ФЛ №513, з якої вбачається, що
ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» має
право надавати послуги з фінансового
Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до
договору лізингу застосовуються
загальні положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом та
Частиною 3 ст. 806 ЦК України
зазначається, що особливості окремих
видів і форм лізингу встановлюються
У частині 1 ст. 6 Закону України "Про
фінансовий лізинг" визначено форму
договору фінансового лізингу: "Договір
лізингу має бути укладений у письмовій
Отже твердження позивача про
нікчемність укладеного договору у
зв'язку з недотриманням сторонами
нотаріальної форми договору -
недотримання норм ч. 2 ст. 799 ЦК України
є помилковим та таким, що суперечать
викладеним вище вимогам закону.
Так, вказана норма регулює окремий вид
цивільно-правових відносин - найм
(оренда) транспортного засобу (параграф
Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до
договору фінансового лізингу
застосовуються лише загальні
положення про найм (оренду). Норми
загальних положень про найм (оренду)
викладені виключно в параграфі 1 глави
Застосування до фінансового лізингу
норм, що регулюють окремі види найму
(оренди), чинним законодавством не
Таким чином, посилання позивача на ч. 2
ст. 799 параграфу 5 ЦК України є
Окрім цього, відповідно до частини 1
статті 806 ЦК України за договором
лізингу одна сторона (лізингодавець)
передає або зобов'язується передати
другій стороні (лізингоодержувачеві) у
користування майно, що належить
лізингодавцю на праві власності і було
набуте ним без попередньої
домовленості із лізингоодержувачем
(прямий лізинг), або майно, спеціально
придбане лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).
Аналогічне визначення договору
лізингу міститься і у статті 1 Закону
України "Про фінансовий лізинг".
Відносини, що виникають у зв'язку з
договором лізингу, регулюються
положеннями ЦК України про лізинг,
найм (оренду), купівлю-продаж, поставку
та Законом України "Про фінансовий
лізинг" (частина 2 статті 806 ЦК
України та частина 1 статті 2 Закону
України "Про фінансовий лізинг").
За договором лізингу майновий інтерес
лізингодавця полягає у розміщенні та
майбутньому поверненні з прибутком
грошових коштів, а майновий інтерес
лізингоодержувача - в можливості
користуватися та придбати предмет
лізингу у власність.
Згідно зі статтею 16 Закону України "Про
фінансовий лізинг" лізингові платежі
можуть включати: суму, яка відшкодовує
частину вартості предмета лізингу;
платіж як винагороду лізингодавцю за
отримане у лізинг майно; компенсацію
відсотків за кредитом та інші витрати
лізингодавця, що безпосередньо
пов'язані з виконанням договору
Належне виконання лізингоодержувачем
обов'язків зі сплати всіх лізингових
платежів, передбачених договором
лізингу, означає реалізацію ним права
на викуп отриманого в лізинг майна.
Таким чином, на правовідносини, що
складаються між сторонами договору
лізингу щодо одержання лізингодавцем
лізингових платежів у частині покупної
плати за надання майна в майбутньому у
власність лізингоодержувача,
поширюються загальні положення про
Статтею 692 ЦК України встановлено, що
покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару, встановлену в договорі.
Договором купівлі-продажу може бути
передбачено розстрочення платежу.
Згідно зі статтею 697 ЦК України
договором може бути встановлено, що
право власності на переданий покупцеві
товар зберігається за продавцем до
оплати товару або настання інших
Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_1. є
необгрунторваним та задоволенню не
Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК
України, суд
В позові ОСОБА_1 до товариства з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
компанія «Еталон» про захист прав
споживача, застосування наслідків
нікчемного правочину відмовити.
Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Ленінський районний суд м.Миколаєва
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя:
Н.А. Спінчевська