ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
У х в а л а

23 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Ситнік О.М.,

суддів:
Євграфової Є.П.,
Журавель В.І.,

Іваненко Ю.Г., Касьяна
О.П.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, тертя особа - правління
садового товариства «Примор'я» про
визнання недійсним іпотечного
договору купівлі-продажу та
витребування майна з чужого
незаконного володіння, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 11 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
26 березня 20104 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду про витребування майна з чужого
незаконного володіння, посилаючи на те,
що 25 серпня 1956 року рішенням ОМР
народних депутатів № 734 було виділено
дві земельні загальною площею 933 кв. м
для для Одеської Облспоживспілки.
02.10.1956 р. на засіданні місцевого
Профкому Одеської Облспоживспілки
одна з цих ділянок (НОМЕР_1 площею 311
кв.м.) була виділена ОСОБА_6. 04.12.1956 р.
Управлінням головного архітектора м.
Одеси згідно акту, підписаному
ОСОБА_7 та ОСОБА_6, було відведено в
натурі земельну ділянку площею 933 кв.м.
У зв'язку зі смертю ОСОБА_8 в
ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно Постанови
правління с/т «Примор'я» від 25.04.1976 р.
(протокол №4/23) в члени товариства
садоводів «Примор'я» була прийнята
жінка померлого - ОСОБА_8 і
за нею була закріплена садова ділянка
по АДРЕСА_1. 29.12.1997 р. для ОСОБА_8
товариством садоводів «Примор'я» була
видана довідка №115 для приватизації
земельної ділянки. Довідка була
підписана головою Правління (на той
час) ОСОБА_9 14.09.1999 р. Одеська міська Рада
прийняла Рішення №254, згідно якому було
вирішено передати безкоштовно у
приватну власність ОСОБА_8 - земельну
ділянку, площею 0,0465 га, за адресою:
АДРЕСА_1. Знаходячись в членах
Садівничого Товариства «Примор'я»,
ОСОБА_8 з першого дня членства з 1956 року
- сплачувала і платила належні платежі
по 2009 рік включно за свою земельну
ділянку та садовий будинок АДРЕСА_1 на
ній - офіційний лист т/с «Примор'я» №59
від 28.09.2009 р. та довідка №43 від 02.12.2009 р.
с/т «Примор'я».

З 2007 року поруч з ділянкою ОСОБА_8
з'явились нові сусіди: ОСОБА_5,
його теща ОСОБА_10 та тесть ОСОБА_11

ОСОБА_10, а надалі і ОСОБА_5 обманним
шляхом виманили у ОСОБА_8 реєстраційні
документи для оформлення права
власності на земельну ділянку.

Однак стан здоров'я ОСОБА_8 на цей час
був поганий. Так, 25.05.1993 р. у ОСОБА_8 ,
згідно довідки МСЕК серії МСЕ №094868
була встановлена 2-га група
інвалідності по зору (безстроково), а
07.12.2009 р. у ОСОБА_8, згідно довідки МСЕК
серії 2-18 ОД №029266 була встановлена 1-ша
група інвалідності по зору (теж
безстроково).

Позивачка стверджує, що ОСОБА_10 і
ОСОБА_5, замість приватизаційних
документів, підсунули їй підписати
договір купівлі-продажу ділянки від
ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_10 у вигляді
домашньої угоди.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 30.10.2008р. визнали дійсною цю
угоду.

Після того, будинок за договором
купівлі-продажу був проданий
ОСОБА_5

Заочне рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 30.10.2008р. було
скасовано 19.10.2009р.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла та її
єдиним спадкоємцем є її донька ОСОБА_3,
на користь якої ОСОБА_8 заповіла
спірний об'єкт нерухомості.

Рішенням від 15.08.2012 р. апеляційного суду
Одеської області було відмовлено в
задоволенні вимог ОСОБА_5 про визнання
його добросовісним набувачем
ділянки-будинку, а також був визнаний
недійсним і нотаріально посвідчений
договір купівлі-продажу спірного
будинку-ділянки на ім'я
ОСОБА_5

Однак 01.04.2011р. на підставі іпотечного
договору (р. №1944) спірний будинок був
переоформлений на ОСОБА_4 на підставі
іпотечного надпису.

На підставі викладеного, позивачка
просила визнати недійсним іпотечний
договір, який був укладений між ОСОБА_5
та ОСОБА_4, посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального 01.04.2011 у реєстрі №1944;
скасувати свідоцтво про право
власності на ім'я ОСОБА_4 на садовий
будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1,
житловою площею 12,7 кв.м., загальною
площею 20,0 кв.м.; витребувати із
незаконного володіння ОСОБА_4 садовий
будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1,
житловою площею 12,7 кв.м.,
загальною площею 20,0 кв.м. - на користь
спадкоємця - ОСОБА_3

У процесі розгляду справи представник
позивача уточнила позовні вимоги та
просила додатково визнати за нею право
власності у порядку спадкування за
заповітом на вищевказаний садовий
будинок, оскільки вона не має
можливості оформити свідоцтва про
право власності в нотаріальній
конторі.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 11 грудня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено частково,
витребувано з володіння власника
ОСОБА_4 судовий будинок, що знаходиться
в садівничому товаристві «Примор'я»,
розташованому у АДРЕСА_1 та складається
в цілому з одного садового будинку з
черепашнику під літ. «А», житловою
площею 12,7 кв.м, загальною площею
20,0 кв.м, та надвірних споруд: літ «Б»
- літня кухня, літ «В» - сарай, літ «Г» -
убиральня, І - мостіння, № 1-5 -
огорожа,розташований на земельній
ділянці площею 465 кв.м на користь ОСОБА_3
та припинено право власності
ОСОБА_4 на садовий будинок, що
знаходиться в садівничому товаристві
«Примор'я» , розташованому у АДРЕСА_1 та
складається в цілому з одного садового
будинку з чкркпашнику під літ. «А»,
житловою площею 12,7 кв.м, загальною
площею 20,0 кв.м, та надвірних споруд: літ
«Б» - літня кухня, літ «В» - сарай, літ
«Г» - убиральня, І - мостіння, № 1-5 -
огорожа, розташований на земельній
ділянці площею 465 кв.м; в решті позовних
вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 26 березня 2014 року рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 11 грудня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі скаржник просить
скасувати судові рішення, мотивуючи
свою вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши доводи, викладені у
касаційній скарзі, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню на таких
підставах.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
доведеності позивачем заявлених вимог
та наявності підставі для їх
задоволення, передбачених ч. 2 ст. 388 ЦК
України.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що 25.08.1956 р. Рішенням
Одеської міської Ради народних
депутатів №734 були виділені дві
земельні ділянки загальною площею 933
кв.м для Одеської Облспоживспілки.

02.10.1956 р. на засіданні місцевого
Профкому Одеської Облспоживспілки
одна з цих ділянок (НОМЕР_1 площею 311
кв.м) була виділена ОСОБА_6

04.12.1956 р. Управлінням головного
архітектора м. Одеси згідно акту,
підписаному ОСОБА_7 та ОСОБА_6, було
відведено в натурі земельну ділянку
площею 933 кв.м.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_6 в
ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно Постанови
правління т/с «Примор'я» від 25.04.1976 р.
(протокол №4/23) в члени товариства
садоводів «Примор'я» була прийнята
жінка померлого - ОСОБА_8 і за нею була
закріплена садова ділянка по АДРЕСА_1.

29.12.1997 р. для ОСОБА_8 товариством
садоводів «Примор'я» була видана
довідка №115 для приватизації земельної
ділянки. Довідка була підписана
головою Правління

14.09.1999 р. Одеська міська Рада прийняла
Рішення №254, згідно якому було вирішено
передати безкоштовно у приватну
власність ОСОБА_8 - земельну ділянку,
площею 0,0465 га, за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.7)

У матеріалах справи є також договір
купівлі-продажу від 02.03.2008р., згідно
якого ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_10
придбала будинок за адресою: АДРЕСА_1 у
вигляді письмової угоди. (а.с. 23)

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 30.10.2008 р. був визнаний
дійсним договір купівлі-продажу між
ОСОБА_8 та ОСОБА_10, а також за
ОСОБА_12 визнано право власності на
будинок за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 27-29)

Ухвалою від 19.09.2009р. рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 30.10.2008 р. було скасовано. (а.с. 35)

03 березня 2009 року ОСОБА_5 за договором
купівлі-продажу придбав у ОСОБА_10
садовий будинок, що знаходиться в
АДРЕСА_1 та складається в цілому з
одного садового будинку з черепашнику
під літ. «А», житловою площею 12, 7 кв.м,
загальною площею 20,0 кв.м, та надвірних
споруд: літ. «Б» - літня кухня, літ. «В» -
сарай, літ. «Г» - убиральня, І - мостіння,
№1-5-огорожа, розташований на земельній
ділянці площею 465 кв.м (далі - нерухоме
майно). Вищевказаний договір був
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_13, зареєстрований у
реєстрі під номером № 1775. (а.с. 31)

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 15.08.2012 р. було відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_10 до ОСОБА_8
про визнання договору купівлі-продажу
дійсним, визнанні права власності було
відмовлено, а також у задоволенні
позову ОСОБА_5 до ОСОБА_10, ОСОБА_8 про
визнання добросовісним набувачем було
відмовлено, при цьому був задоволений
позов ОСОБА_5 до ОСОБА_10, ОСОБА_8 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 03.03.2009 р. (а.с. 42-44)

Однак, 01 квітня 2011 року між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 був укладений договір позики,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу.

Згідно з п.1 зазначеного договору
ОСОБА_4 позичила ОСОБА_5 грошову суму у
розмірі 30 000 ( тридцяти тисяч ) гривень.

У забезпечення виконання зобов'язань
між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений
іпотечний договір, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу,
зареєстрований в реєстрі за № 1945.

Згідно з п. 6 іпотечного договору, в
забезпечення виконання
ОСОБА_5 зобов'язань за договором позики
він надав в іпотеку: садовий будинок, що
знаходиться в садівничому товаристві
«Примор'я», розташованому у АДРЕСА_1

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і
не міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно:
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не
з їхньої волі іншим шляхом.

Так, Цивільним кодексом України в главі
29 передбачені цивільно-правові способи
захисту права власності. Зокрема, норми
ст. ст. 387, 388 ЦК України надають власнику
право витребувати майно із чужого
незаконного володіння або від
добросовісного набувача лише у разі,
якщо майно: 1) було загублене власником
або особою, якій він передав майно у
володіння; 2) було викрадене у власника
або особи, якій він передав майно у
володіння; 3) вибуло з володіння
власника або особи, якій він передав
майно у володіння, не з їхньої волі
іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття в
розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише
тоді, коли майно придбано не
безпосередньо у власника, а в особи, яка
не мала права відчужувати це майно,
наслідком угоди, укладеної з таким
порушенням, є повернення майна з чужого
володіння.

При цьому за змістом ст. 388 ЦК України
випадки витребування майна власником
від добросовісного набувача обмежені й
можуть мати місце за умови, що майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на
передачу майна іншій особі виключає
можливість його витребування від
добросовісного набувача .

Ураховуючи вимоги ст. 10 ЦПК України та
виходячи зі змісту п. 3 ч.
1 ст. 388 ЦК України, власник зобов'язаний
довести, що майно вибуло з його
володіння чи володіння особи, якій він
передав майно, не з їхньої волі, а
набувач довести, що він придбав майно
за відплатною угодою й що він не знав і
не міг знати про те, що придбаває майно
в особи, якій не належить право його
відчуження.

За викладених обставин суд
обґрунтовано дійшов висновку про
неможливість застосування норм ч. 2 от.
388 ЦК України у зазначених
правовідносинах, оскільки виконавчий
напис не є безспірним та вчинений з
порушенням викладених норм закону.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суди попередніх
інстанції обґрунтовано дійшли
висновку, про наявність підстав для
задоволення вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
суду першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, оскільки судові
рішення законні та обґрунтовані, а
доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 11 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
26 березня 20104 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.М.
Ситнік

Судді:

Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

О.П. Касьян

Ю.Г. Іваненко