Справа № 654/183/14-ц
Провадження № 2/654/275/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.10.2014 року м. Гола
Пристань

Голопристанський районний суд
Херсонської області

у складі: головуючого судді
Ширінської О.Х.,

при секретарі - Сидоркіній І.В.,
Слюсар О.С.,

за участю представника
позивача - Чайковської Г.І.,

представника
відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Гола Пристань
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості та за позовом
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» про визнання угоди
недійсною, -

в с т а н о в и в:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що 04.04.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк»
та ОСОБА_3 була укладена Генеральна
угода про реструктуризацію
заборгованості та приєднання до Умов
та правил надання продукту кредитних
карт, відповідно до умов якої
відповідач отримав кредит у розмірі 23
854,65 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою 18% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Оскільки відповідач належним чином не
виконав умови Генеральної угоди,
представник позивача просить стягнути
з відповідача на користь банку
заборгованість, яка складається із:
тіло кредиту - 23 8543,66 грн.,
заборгованість за відсотками - 2868,08
грн., а також штрафи відповідно до Умов
та Правил надання банківських послуг:
500 грн. - штраф (фіксована частина), 1336,14
грн. - штраф (процентна складова) та
судові витрати по справі.

ОСОБА_3 звернувся з позовною заявою до
ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання угоди
недійсною, мотивуючи її тим, що
укладена між ним та відповідачем
Генеральна угода про реструктуризацію
заборгованості та приєднання до умов
та правил надання продукту кредитних
карт від 04.04.2013 року укладена з
порушенням ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», а тому
відповідно до ст. 18 цього Закону
підлягає визнанню недійсною. Порушення
полягає в тому, що всупереч ч. 4 вказаної
статті позивачем не доведено факт
надання кредиту у 2013 році та оригіналу
договору, до матеріалів позову ПАТ
«Приватбанк» не долучено належних
доказів видачі коштів позичальнику в
розумінні ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність». Також, Генеральна угода, на
його думку, надрукована дрібним
шрифтом - 8 кеглем, що ускладнювало її
прочитання та є забороненим. З цих
підстав просить суд визнати
оскаржуваний правочин недійсним.

Ухвалою Голопристанського
районного суду Херсонської області від
16.09.2014 року позовні вимоги були
об'єднані в одне провадження.

В судовому засідання представник
позивача Чайковська Г.І. позовні вимоги
підтримала, просила задовольнити позов
ПАТ КБ «Приватбанк» з підстав,
зазначених у позові, у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити за
безпідставністю вимог.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні позовні вимоги ПАТ
КБ «Приватбанк» не визнала, позовні
вимоги ОСОБА_3 підтримала та пояснила,
що вважає Генеральну угоду про
реструктуризацію заборгованості
такою, що не відповідає діючому
законодавству щодо кредитування
населення та повинна бути визнана
недійсною. Так, позивачем не надано
розрахунку попередньої заборгованості
за кредитом; текст генеральної угоди не
можливо прочитати через дрібний шрифт;
відсутні розрахункові документи, які
підтверджують факт отримання ОСОБА_3
кредиту у квітні 2013 року; платіжне
доручення на суму 1800 грн. у 2013 році - є
неналежним доказом щодо отримання
кредиту ОСОБА_3 або підтвердженням
факту наявної доброї волі щодо
укладення спірної Генеральної угоди.
Вважає, що спірний договір укладено
Боржником під впливом тяжкої для нього
обставини і на вкрай невигідних умовах,
чим скористалась друга сторона
правочину. Тому просить суд, відмовити
у задоволенні позовних вимог позивача
та визнати Генеральну угоду недійсною.

Заслухавши думку сторін, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 підлягають
частковому задоволенню, позовні вимоги
ОСОБА_3 - задоволенню не підлягають, з
наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що 04.04.2013 року між
ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 була
укладена Генеральна угода про
реструктуризацію заборгованості та
приєднання до Умов та правил надання
продукту кредитних карт, відповідно до
умов якої відповідач отримав кредит у
розмірі 23 854,65 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування коштами у розмірі 18 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом.

Згідно умов Генеральної угоди, в
обов'язки відповідача входить
погашення заборгованості по кредиту,
відсоткам за користування ним, по
перевищенню витрат платіжного ліміту,
а також інші витрати відповідно до умов
Договору.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Відповідач порушив умови договору в
частині своєчасного повернення
кредиту та сплати інших платежів
передбачених його умовами, внаслідок
чого, станом на 02.01.2014 рік виникла
заборгованість перед позивачем у
розмірі 28 558,88 грн., що підтверджується
розрахунком заборгованості.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України,
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

У відповідності до ч.1 ст. 623 ЦК України,
боржник, який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані ним
збитки.

Таким чином, суд вважає, що позовні
вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають
задоволенню в частині стягнення з
відповідача заборгованості по
кредитному договору, які складаються з
тіла кредиту - 23 854,66 грн.,
заборгованості по відсоткам - 2868,08 грн.

Відповідно до вимог ст.611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст. 549 ЦК України різновидами
неустойки є штраф та пеня, які
обчисляються у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання та у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання, відповідно.

Відповідно до п. 1.1.5.20 умов і правил
надання банківських послуг, при
порушенні клієнтом строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених договором більш ніж на 30
днів, клієнт зобов'язаний сплатити
банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми
заборгованості.

Враховуючи, що в порядку ч.2 ст.549 ЦК
України штраф обчислюється лише у
відсотках, то суд вважає, що позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача
штрафу за порушення зобов'язання за
договором у розмірі 1336,14 грн.
(процентної складової) підлягають
задоволенню.

Разом з тим, вимоги про стягнення
штрафу у розмірі 500 грн. (фіксованої
частини) суперечать положенням ч.2 ст.549
ЦК України, а тому задоволенню не
підлягають.

В порядку ст. 88 ЦПК України на користь
ПАТ КБ «Приватбанк» також підлягають
стягненню з відповідача судові витрати
понесені позивачем за сплату судового
збору пропорційно до задоволеної
частини позовних вимог, у розмірі 280
грн. 58 коп.

Позовні вимоги ОСОБА_3 щодо визнання
угоди недійсною не підлягають
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

За ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідач посилається на порушення
норм ч. 4 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», а саме:
договір про надання споживчого кредиту
укладається у письмовій формі, один з
оригіналів якого передається
споживачеві. Обов'язок доведення того,
що один з оригіналів договору був
переданий споживачеві, покладається на
кредитодавця.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 укладаючи Генеральну угоду з
ПАТ КБ «Приватбанк» надав свою згоду на
прийняття умов, вказаних в угоді, про що
свідчить підпис відповідача, та
розписка про отримання одного
екземпляру оригіналу договору від
04.04.2013 року.

Крім того, підтвердженням
добровільності укладення угоди про
реструктуризацію - є внесення ОСОБА_3 на
рахунок банку 1810 грн., що
підтверджується платіжним доручення
від 04.04.2013 р.

Наведена представником відповідача
підстава щодо укладення угоди
Боржником під впливом тяжкої для нього
обставини та вкрай на невигідних для
нього умовах нічим не підтверджена.

Також посилання представника
відповідача на те, що Банком було
надано кредит у 2013 році, але платіжні
документи на підтвердження отримання
цього кредиту відповідачем відсутні,
не відповідають дійсності, оскільки
новий кредит Боржнику не надавався,
Генеральна угода про реструктуризацію
заборгованості включає суму
заборгованості по кредиту, який було
надано ОСОБА_3 ще 27.03.2006 року.

Що стосується розміру шрифту, яким
надруковано тест угоди, суд вважає, що у
Боржника була можливість ознайомитися
із текстом угоди вразі необхідності -
за допомогою спеціальних
збільшувальних пристроїв, а в разі
неможливості її прочитати та зрозуміти
- відмовитись від укладення даної угоди
та її підпису.

З огляду на вище наведене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволенню не
підлягають.

Також з ОСОБА_3 слідує стягнути
судовий збір у розмірі 243, 60 грн. на
користь держави, який не було ним
сплачено під час подачі позову.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 179, 208, 212-215,
217 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 526, 549, 623,
1049-1052, 1054 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "Приватбанк":

- заборгованість за кредитом у
розмірі 23 854,66 грн.;

- заборгованість по процентам за
користування кредитом у розмірі 2868,08
грн.;

- процентна складова штрафу у
розмірі 1336,14 грн.;

- судовий збір у розмірі 280,58 грн.,

Всього: 28 339,46 (двадцять вісім тисяч
триста тридцять дев'ять грн. 46 коп.)

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» про визнання угоди
недійсною - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Херсонської області
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, шляхом подачі
апеляційного скарги через районний
суд.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги.

Суддя
О. Х. Ширінська