Провадження № 6/761/1855/2014
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2014 року Шевченківський
районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Кравець
Д.І.,

при секретарі
Костюковій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні подання головного
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Сіщука В.В., боржник - ОСОБА_2, стягувач -
Публічне акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль», про
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду за межі України боржника з
вилученням паспортного документу, -

В С Т А Н О В И В:

Головний державний виконавець Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Сіщук В.В. (надалі - державний
виконавець) звернувся до суду з
поданням, згідно якого просить
тимчасово обмежити у праві виїзду за
кордон з тимчасовим вилученням
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон боржника ОСОБА_2 до
виконання зобов'язань, покладених на
нього судом. Також, державний
виконавець просить зобов'язати
адміністрацію Державної прикордонної
служби України вжити невідкладних
заходів для недопущення виїзду ОСОБА_2
з України, а вразі вилучення у нього
паспортного документу для виїзду за
кордон - надіслати його у відділ у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб Міністерства
внутрішніх справ України за місцем
видачі.

В обґрунтування подання зазначено, що
на примусовому виконанні у Відділі
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
(надалі - ВПВР ДВС України) знаходиться
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа, виданого
17 січня 2011 року Ленінським районним
судом м. Донецька по справі № 2-4218/2010 про
стягнення у солідарному порядку з
ОСОБА_4, ОСОБА_2 та Товариства з
обмеженою відповідальністю «АКМ-2006» на
користь Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»
суми боргу за кредитним договором №
012/10-2/333 від 08 вересня 2008 року у сумі - 32 896
208 грн. 63 коп., витрат по сплаті судового
збору у сумі 1700 грн. 00 коп. та витрат по
сплаті інформаційно-технічного
забезпечення розгляду справи у сумі 120
грн. 00 коп., а всього у сумі 32 898 028 грн. 63
коп.

20 квітня 2012 рокувідповідно до вимог
Закону України «Про виконавче
провадження» державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження та
встановлено боржнику строк для
добровільного виконання рішення суду.
Проте, у наданий державним виконавцем
семиденний строк для самостійного
виконання судового рішення
заборгованість погашена не була.

Разом з тим, державний виконавець
зазначає, що на час звернення з
поданням до суду сума заборгованості
не погашена навіть частково і боржник
не вчиняє жодних дій для її погашення,
що трактується не інакше, як ухилення
від погашення існуючої заборгованості
та виконання рішення суду.

У зв'язку з зазначеним та посилаючись
на наявність в ВПВ ДВС України
клопотання стягувача про вжиття
заходів тимчасового обмеження
боржника у праві виїзду за межі
України, а також на значну суму
заборгованості, державний виконавець
просить подання задовольнити.

Відповідно до положень ч. 2 ст. ст. 3771
Цивільного процесуального кодексу
України (надалі - ЦПК України) суд
негайно розглядає подання про
тимчасове обмеження боржника у праві
виїзду за межі України без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Враховуючи вказані положення закону,
сторони виконавчого провадження у
судове засідання не викликались.

Державний виконавець у судове
засідання не з'явився, разом з тим, в
поданні просив розглядати його без
участі представника ВПВР ДВС України.

Відтак, враховуючи те, що подання про
тимчасове обмеження боржника у праві
виїзду за межі України суд має
розглянути негайно, а державний
виконавець просить розглянути його без
участі представника ВПВР ДВС України,
суд вважає, що неявка державного
виконавця у судове засідання не є
перешкодою для розгляду подання.

Дослідивши подання та додані до нього
матеріали, суд прийшов до наступного.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 3771
ЦПК України питання про тимчасове
обмеження боржника - фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право,
зокрема, у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 6
Закону України «Про порядок виїзду з
України та в'їзду в Україну громадян
України» громадянинові України, який
має паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадках, передбачених п.п. 1-9 ч. 1 цієї
статті, зокрема, якщо він ухиляється
від виконання зобов'язань, покладених
на нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), - до
виконання зобов'язань.

Разом з тим, згідно вимог ст. 33
Конституції України кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

У судовому засіданні встановлено, що на
примусовому виконанні у ВПВР ДВС
України знаходиться виконавче
провадження № 39844950 відкрите на
підставі виконавчого листа, виданого 17
січня 2011 року Ленінським районним
судом м. Донецька на підставі рішення
від 11 жовтня 2010 року, ухваленого по
справі № 2- 4218/2010 про стягнення у
солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_2 та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АКМ-2006» на користь
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Донецької обласної дирекції
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» суми боргу за
кредитним договором № 012/10-2/333 від 08
вересня 2008 року у сумі - 32 896 208 грн. 63
коп., витрат по сплаті судового збору у
сумі 1700 грн. 00 коп. та витрат по сплаті
інформаційно-технічного забезпечення
розгляду справи у сумі 120 грн. 00 коп., а
всього у сумі 32 898 028 грн. 63 коп.

Звертаючись до суду з поданням,
державний виконавець зазначає, що у
наданий державним виконавцем
семиденний строк для самостійного
виконання судового рішення
заборгованість погашена не була. Крім
того, на час звернення з поданням до
суду сума заборгованості не погашена
навіть частково і боржник не вчиняє
жодних дій для її погашення, що
трактується не інакше, як ухилення від
погашення існуючої заборгованості та
виконання рішення суду.

Проте, жодного належного та
допустимого доказу, який би надавав
підстави вважати, що боржник
ухиляється, чи має намір ухилитись від
виконання судового рішення, у тому
числі і шляхом залишення території
України, державний виконавець до суду
не надав, відсутнє належне
обґрунтування таких обставин і в
поданні.

Крім того, в матеріалах подання взагалі
відсутнє підтвердження того, що
боржника є належним чином повідомлений
про існування вищезазначеного
виконавчого провадження в порядку,
регламентованому Законом України «Про
виконавче провадження».

При цьому, слід зазначити, що, фактично,
при підготовці подання державний
виконавець обмежився лише посиланням
на наявність у ВПВ ДВС України
виконавчого провадження та клопотання
стягувача про вжиття заходів
тимчасового обмеження боржника у праві
виїзду за межі України, значну суму
заборгованості, цитуванні положень
низки Законів та зазначенні його
суб'єктивної думки про небажання
боржника виконувати судове рішення,
без належного обґрунтування
необхідності встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду за межі
України керівника боржника, так само,
як і без наведення жодних обставин щодо
проведення державним виконавцем усіх
можливих заходів для виконання рішення
суду, передбачених ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження», у тому
числі щодо встановлення наявності у
боржника грошових коштів на рахунках
відкритих у банківських установах та
рухомого майна, на які можливо звернути
стягнення.

Зважаючи на те, що норми Конституції
України є нормами прямої дії, з
урахуванням того, що державним
виконавцем не надано до суду доказів,
які б свідчили, що боржник є належним
чином повідомленим про існування
виконавчого провадження та ухиляється
від виконання зобов'язань за рішенням
суду, суд дійшов висновку, що у даному
випадку встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду за кордон
ОСОБА_2 є прямим та грубим порушенням
його конституційних прав та свобод.

Також слід зазначити, що відповідно до
вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому, чинним Законом України «Про
виконавче провадження», зокрема ст. 11,
не передбачено жодних повноважень
(права) державного виконавця у процесі
здійснення виконавчого провадження
порушувати перед судом питання щодо
зобов'язання адміністрації Державної
прикордонної служби України вжити
заходів для недопущення виїзду
боржника з України, а також про
тимчасове вилучення паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон.

Крім того, чинним ЦПК України не
передбачено можливості вирішення
вказаних питань судом, у тому числі і в
межах розгляду питання про тимчасове
обмеження боржника - фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи у
праві виїзду за межі України.

За таких обставин суд прийшов до
висновку, що подання є необґрунтованим
та таким, що не підлягає задоволенню, а
тому у його задоволенні слід відмовити,
що не позбавляє можливості звернення
до суду з аналогічним питання у
майбутньому у встановленому законом
порядку.

Враховуючи викладене, на підставі
ст.ст. 19, 33 Конституції України, ст. 11
Закону України «Про виконавче
провадження», ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України та в'їзду в
Україну громадян України» та керуючись
ст.ст. 57-59, 209, 210, 212, 3771 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання головного
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Сіщука В.В., боржник - ОСОБА_2, стягувач -
Публічне акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль», про
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду за межі України боржника з
вилученням паспортного документу -
відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд міста
Києва шляхом подання апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя: