АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6740/14
Головуючий 1 інст. - Тордія Е.Н.
Справа №637/630/14
Категорія : земельні
Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Черкасова В.В.

суддів - Кукліної Н.О.,
Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Чемерис Л.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Безмятежне»

на рішення Шевченківського районного
суду Харківської області від 12 серпня
2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Безмятежне»
Шевченківського району Харківської
області про повернення земельної
ділянки у зв'язку із закінченням строку
її оренди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ТОВ «Безмятежне» про
повернення земельної ділянки у зв'язку
із закінченням строку її оренди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
вказував, що він є власником земельної
ділянки площею 6,9841 га для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва на території
Безмятежненської сільської ради за
межами населеного пункту згідно
державного акту на право приватної
власності на землю ІІІ-ХР №031724. 24 липня
2008 року між ним та відповідачем був
укладений договір оренди земельної
ділянки терміном на 5 років, до 24 липня
2013 року, який зареєстровано 25 червня 2011
року. За кілька днів до сплину терміну
дії договору він звернувся до
відповідача з вимогою звільнення
земельної ділянки, проте, останній
вважає, що строк дії договору має
закінчуватись 25 червня 2016 року, тобто 5
років з моменту реєстрації договору.

Тому, ОСОБА_1 просив суд зобов'язати ТОВ
«Безмятежне» повернути йому земельну
ділянку площею 6,9841 га для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва на території
Безмятежненської сільської ради, яка
належить йому на підставі державного
акту на право приватної власності на
землю ІІІ-ХР №031724, у зв'язку із
закінченням строку її оренди, судові
витрати покласти на відповідача.

Рішенням Шевченківського районного
суду Харківської області від 12 серпня
2014 року позовні вимоги задоволені.
Зобов'язано ТОВ «Безмятежне» повернути
ОСОБА_1 земельну ділянку площею 6,9841 га
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка належить йому на праві приватної
власності згідно державного акту на
право приватної власності на землю
ІІІ-ХР №031724, розташована на території
Безмятежненської сільської ради
Шевченківського району Харківської
області, у зв'язку із закінченням
строку її оренди. Стягнуто з
відповідача на користь ОСОБА_1 судовий
збір у розмірі 740,47 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Безмятежне»
ставить питання про скасування рішення
суду першої інстанції з ухваленням
нового рішення, яким відмовити у
позовній заяві у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги заявник посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи, заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
приймали участь у справі, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
районного суду у відповідності до ст. 303
ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, знаходить
апеляційну скаргу не підлягаючою
задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить із
наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
державна реєстрація договору оренди
землі пов'язана з чинністю договору, а
не зі строком його дії, тому строк дії
спірного договору терміном на 5 років
діяв до 24 липня 2013 року, що є підставою
для повернення земельної ділянки
власнику.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів вважає правильними.

Відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
Законом України «Про оренду землі»,
законами України, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

Судом встановлено та підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами,
що ОСОБА_1 є власником земельної
ділянки площею 6,9841 га для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва на території
Безмятежненської сільської ради за
межами населеного пункту згідно
державного акту на право приватної
власності на землю ІІІ-ХР №031724 (а.с.8).

24 липня 2008 року між ОСОБА_1 та ТОВ
«Безмятежне» укладено договір оренди
вищевказаної земельної ділянки
строком на 5 років (а.с.9). Разом з тим, між
сторонами був складений акт
прийому-передачі земельної ділянки
(а.с.11) та акт визначення її меж (а.с.14).

Зі змісту договору оренди землі
вбачається, що вказаний договір
зареєстровано 25 червня 2011 року (а.с.10).

За приписами ч.1 ст.93 Земельного кодексу
України, ст.1 Закону України «Про оренду
землі», право оренди земельної ділянки
- це засноване на договорі строкове
платне володіння та користування
земельною ділянкою, необхідною
орендареві для провадження
підприємницької та інших видів
діяльності.

Статтею 13 Закону України «Про оренду
землі» визначено, що договір оренди
землі - це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Відповідно до ст.631 ЦК України строком
договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснити свої права і виконати
свої обов'язки відповідно до договору.
Договір набирає чинності з моменту
його укладення.

Пунктом 7, 41 Договору оренди
встановлено, що договір укладено на 5
років. Після закінчення строку
договору орендар має переважне право
поновлення його на новий строк. Договір
набирає чинності після підписання
сторонами та його державної
реєстрації.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.3 ЦК України
серед загальних засад цивільного
законодавства є свобода договору, яка
означає, що сторони є вільними в
укладенні договору, виборі
контрагентів та визначенні умов
договору, тощо (ст.ст.6, 27 ЦК України).

Статтею 6 ЦК України передбачено, що
сторони в договорі можуть відступити
від положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Відповідно до положень ст.15 Закону
України «Про оренду землі», в редакції,
чинній на час укладення між сторонами
договору, істотними умовами договору
оренди землі є, зокрема, об'єкт оренди
(місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю;умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві тощо.

Невід'ємною частиною договору оренди
землі є, зокрема, акт
приймання-передачі об'єкта оренди.

Згідно частини третьої ст.16 Закону
України «Про оренду землі» укладення
договору оренди земельної ділянки може
бути здійснено на підставі
цивільно-правового договору або в
порядку спадкування.

Частиною першою ст.15 Цивільного
кодексу України визначено право кожної
особи на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 3
ЦПК України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

У постанові Верховного суду України по
справі №6-162ц13, яка, відповідно до ч.2
ст.214 і ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою
для усіх судів України, сформульована
наступна правова позиція за змістом
статей 18, 20 Закону України "Про оренду
землі" (у редакції, яка була чинною на
момент виникнення спірних
правовідносин) договір оренди землі
підлягає державній реєстрації, якщо
такий договір укладений. Після
державної реєстрації укладеного
договору оренди землі він набирає
чинності.

Частиною першою статті 638 ЦК України
передбачено, що договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди
щодо істотних умов договору оренди
землі, скріплюють його своїми
підписами, що і є моментом укладення
договору.

Разом із тим цивільні права та
обов'язки, на досягнення яких
спрямоване волевиявлення сторін
договору оренди, набуваються після
відповідної державної реєстрації. В
момент державної реєстрації набирає
чинності (набуває юридичної сили)
договір, укладення якого вже відбулося,
і така реєстрація не може змінювати
моменту укладання договору.

Також, у постанові Верховного Суду
України від 06 березня 2013 року по справі
№ 6-5цс13 вказано, що державна реєстрація
договору оренди земельної ділянки у
період визначеного сторонами строку
дії договору забезпечує правомірне,
договірне використання орендарем
орендованої земельної ділянки
відповідно до норм Земельного кодексу
України, Цивільного кодексу України,
Закону України від 6 жовтня 1998 року №
161-XIV «Про оренду землі» та Закону
України від 11 лютого 2010 року № 1878-VІ
«Про внесення змін до Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень» та
інших законодавчих актів України»
незалежно від дати проведення такої
реєстрації - до пред'явлення позову про
повернення земельної ділянки чи після
його пред'явлення.

У постанові Верховного суду України у
справі за №6-127цс13 сформульована також
наступна правова позиція: вільне
волевиявлення учасника правочину,
передбачене статтею 203 ЦК України, є
важливим чинником, без якого неможливо
укладення договору оренди земельної
ділянки. Своє волевиявлення на
укладення договору учасник правочину
виявляє в момент досягнення згоди з
усіх істотних умов, складання та
скріплення підписом письмового
документа. Реєстрація договору є
адміністративним актом, тобто
елементом зовнішнім щодо договору.
Прохання учасника правочину не
здійснювати реєстрацію договору
оренди земельної ділянки,
волевиявлення на укладення якого він
виявляв у момент досягнення згоди з
усіх істотних умов, складання та
скріплення підписом письмового
документа, не є підставою для визнання
договору недійсним у порядку,
визначеному частиною третьою статті 203
та частиною першою статті 215 ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 203
ЦК України волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Виходячи зі змісту ст.640 ЦК України та
ст.18 Закону України «Про оренду землі»,
посилання відповідача про те, що строк
дії оспорюваного договору оренди землі
починається з дати його державної
реєстрації є помилковим, так як
державна реєстрація договору вказує на
його чинність і не може змінювати день
його укладання, тобто строк дії
договору.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку про
задоволення позовних вимог, оскільки,
незважаючи на те, що державна
реєстрація Договору здійснена пізніше,
сторони згідно вимог ст.. 651 ЦК України
не внесли зміни до договору щодо строку
його дії. Тому, є очевидним, що строк
дії договору сторонами визначено з 24
липня 2008 року по 24 липня 2013 року і
додаткового визначення цей строк не
потребує.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного
кодексу України власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються матеріалами справи та
вимогами чинного законодавства.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим, постановлено
з дотриманням вимог матеріального і
процесуального права, підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307,
ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Безмятежне» - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду Харківської області від 12 серпня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: