Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/3231/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Ковальова О. Б.
Доповідач Головань А. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

24.12.2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі:

головуючого:
Голованя А.М.

суддів:
Гайсюка О.В., Фомічова С.Є.

при секретарі:
Дімановій Н.І.

розглянула у відкритому
судовому засіданні в м.Кіровограді
цивільну справу за апеляційною скаргою
фермерського господарства
«Олександрівське» на рішення
Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 17
листопада 2014 року, у справі за позовом
ОСОБА_2 до фермерського господарства
«Олександрівське» про стягнення
розрахункових сум та середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку і

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з зазначеним позовом,
обґрунтовуючи його тим, що 09.07.2012 року
він звільнився з фермерського
господарства «Олександрівське» за
власним бажанням, але належні при
звільнені розрахункові суми по
зарплаті у розмірі 899,59 грн. йому
виплачені не були.

Крім того, відповідач не сплатив
йому грошову компенсацію
невикористану щорічну відпустку за
період з січня 2012 року по 09.07.2012 року у
розмірі 1 315,35 грн.

Посилаючись на наведене, просив
стягнути з відповідача заборгованість
по заробітній платі в розмірі 899,59 грн.,
компенсацію за невикористану
відпустку в розмірі 1 315,35 грн. та
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільнені в розмірі 60
506,33 грн., а також 1 000 грн. на
відшкодування витрат за правову
допомогу.

09.10.2014 року позивач уточнив
позовні вимоги, просив стягнути
заборгованість по зарплаті у розмірі
750,00 грн., компенсацію за невикористану
відпустку у розмірі 899,59 грн., середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільнені у розмірі 71 029,17 грн. та за
надання йому правової допомоги - 1 000
грн. (а.с.83).

13.11.2014 року представник позивача
подав заяву, де збільшив суму
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні до 73 659,88 грн.
(а.с.91).

Рішенням Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 17 листопада 2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ФГ
«Олександрівське» на користь ОСОБА_2
750,01 грн. компенсації за невикористану
відпустку; 31 730,83 грн. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та 1 000 грн. на
відшкодування витрат за надання
правової допомоги. В решті позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду
ФГ «Олександрівське» подало
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати в частині
задоволених вимог та ухвалити в цій
частині нове, яким у задоволенні позову
відмовити. Зазначає, що суд ухвалив
рішення з порушенням матеріального та
процесуального права.

Позивач ОСОБА_2, який належним чином
був оповіщеним про час та місце
розгляду справи, що підтверджується
відповідним поштовим повідомленням, в
судове засідання апеляційного суду не
прибув, про причини неявки не
повідомив.

Заслухавши доповідача, пояснення
представників ФГ «Олександрівське»,
які підтримали доводи скарги,
перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду в межах
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції встановив, що при звільненні
ОСОБА_2 з роботи заробітна плата йому
була виплачена, але не сплачена
компенсація за невикористану
відпустку в розмірі 750 грн., а тому,
ураховувавши, що спір вирішено на
користь позивача частково, стягнув на
його користь з ФГ «Олександрівське»
середній заробіток за час затримки
розрахунку у розмірі 31 730,83 грн.

Проте з такими висновками суд
апеляційної інстанції погоджується
лише частково.

Судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи,
що з 19.02.2004 року ОСОБА_2 працював ФГ
«Олександрівське» на посаді
тракториста - машиніста за
безстроковим трудовим договором.

09.07.2012 року позивач був
звільнений з роботи за ст. 38 КЗпП
України за власним бажанням в останній
день його роботи.

Факт роботи позивача в день
звільнення підтверджується наказом ФГ
«Олександрів-ське» № 171/2 від 09.07.2009
року.(а.с.38)

Відповідно до ст. 116 КЗпП України,
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Перевіряючи доводи апеляційної
скарги, які зводяться до того, що
господарство виплатило всі належні при
звільненні суми і не має перед
позивачем заборгованості, а тому
підстави для задоволення позову
відсутні, колегія суддів апеляційного
суду дослідила долучені до матеріалів
справи видаткові касові ордери,
відомості про виплату зарплати (43-50,52,53),
відомості нарахувань і утримань із
зарплати (а.с.113,114) та встановила, що суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про не сплату ФГ
«Олександрівське» при звільненні
ОСОБА_2 750 грн. компенсації за
невикористану відпустку.

Зідно ст. 24 Закону України «Про
оплату праці» виплата заробітної
плати здійснюється за місцем роботи.
Забороняється провадити виплату
заробітної плати у магазинах
роздрібної торгівлі, питних і
розважальних закладах, за винятком тих
випадків, коли заробітна плата
виплачується працюючим у цих закладах
особам. За особистою письмовою згодою
працівника виплата заробітної плати
може здійснюватися через установи
банків, поштовими переказами на
вказаний ними рахунок (адресу) з
обов'язковою оплатою цих послуг за
рахунок роботодавця.

Процедура виплати грошей через
касу передбачена Положенням про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженим Постановою Правління НБУ
від 15.12.2004 року №637, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 13.01.2005
року за № 40/10320, яке визначає порядок
ведення касових операцій у
національній валюті України
підприємствами.

Пунктом 3.4. цього Положення
передбачено, що видача готівки з кас
проводиться за видатковими касовими
ордерами (додаток 3) або видатковими
відомостями. Документи на видачу
готівки мають підписувати керівник і
головний бухгалтер або працівник
підприємства, який на це уповноважений
керівником.

У разі видачі окремим фізичним
особам готівки (у тому числі
працівникам підприємства) за
видатковим касовим ордером або
видатковою відомістю, касир вимагає
пред'явити паспорт чи документ, що його
замінює, записує його найменування і
номер, ким і коли він виданий. Фізична
особа розписується у видатковому
касовому ордері або у видатковій
відомості про одержання готівки із
зазначенням одержаної суми (гривень -
словами, копійок - цифрами),
використовуючи чорнильну або кулькову
ручку з чорнилом темного кольору. Якщо
видаткова відомість складена на видачу
готівки кільком особам, то одержувачі
також пред'являють паспорти чи
документи, що їх замінюють, і
розписуються у відповідній графі
документа.(п.3.5 Положення)

Статтею 110 КЗпП України, яка
узгоджується з положеннями ст. 30 Закону
України "Про оплату праці", встановлено,
що при кожній виплаті заробітної плати
власник або уповноважений ним орган
повинен повідомити працівника про такі
дані, що належать до періоду, за який
провадиться оплата праці: загальна
сума заробітної плати з розшифровкою
за видами виплат; розміри і підстави
відрахувань та утримань із заробітної
плати; сума заробітної плати, що
належить до виплати. До того ж власник
або уповноважений ним орган
зобов'язаний забезпечити достовірний
облік виконуваної працівником роботи і
бухгалтерський облік витрат на оплату
праці у встановленому порядку.

Проте, не визнаючи розмір
заборгованих сум, відповідач не надав
суду розрахунково-платіжних
відомостей, що засвідчували б виплату
позивачу компенсації за невикористану
відпустку за 2012 рік.

Отже, є всі підстави вважати
доведеним факт невиплати ФГ
«Олександрівське» ОСОБА_2 750 грн.
компенсації за невикористану
відпустку, тому рішення в цій частині
підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України,
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

У п.25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року №13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
розяснено, що непроведення розрахунку
з працівником у день звільнення або,
якщо в цей день він не був на роботі,
наступного дня після його звернення з
вимогою про розрахунок є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі
перебіг тримісяч-ного строку звернення
до суду починається з наступного дня
після проведення зазначених виплат
незалежно від тривалості затримки
розрахунку.

Аналогічна позиція в частині
перебігу строку звернення до суду
викладена в рішенні Конституційного
суду України в від 22 лютого 2012 року №
4-рп/2012, у якому зазначено, що невиплата
звільненому працівникові всіх сум, що
належать йому від власника або
уповноваженого ним органу, є триваючим
правопорушенням, а отже, працівник може
визначити остаточний обсяг своїх вимог
лише на момент припинення такого
правопорушення, яким є день фактичного
розрахунку.

Таким чином, при вирішенні
спорів про виплату середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні суду необхідно
установити: 1) наявність боргу; 2)
відсутність спору щодо його розміру; 3)
вину підприємства; 4) дотримання
позивачем трьохмісячного строку
звернення до суду.

Встановивши, що строк звернення
до суду з позовом про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні не
пропущено, суд першої інстанції
обґрунтовано визначив строк затримки
виплати розрахункових сум за період з
10.07.2012 року по 09.11.2014 року, а саме 588
робочих днів.

Середній заробіток працівника
визначається відповідно до ст.27 Закону
України «Про оплату праці» за
правилами, передбаченими Порядком
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№100 (далі - Порядок).

Відповідно до Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995
року середній заробіток обчислюється з
середньомісячної заробітної плати за
останні два календарні місяця роботи,
що передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

Пунктом 8 вказаного вище Порядку
передбачено, що нарахування виплат
проводяться шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин, які мають
бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна
плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі дні на число відпрацьованих
робочих днів (годин).

Судом першої інстанції було
правильно визначено розмір середнього
заробітку виходячи із
середньомісячної заробітної плати за
останні два календарні місяця роботи
із розрахунку (1563,34 грн. + 3698,08грн.) : 39 дн.
= 134,91 грн.)

Таким чином, суд обґрунтовано
визначив середній заробіток за весь
час затримки розрахунку в розмірі 79 327,08
грн. (134,91 грн. х 588 роб.дн.= 79327,08 грн.) без
вирахування обов'язкових платежів.

Виходячи з того, що позов задоволено
на 40% суд першої інстанції дійшов
висновку про стягнення з відповідача
на користь позивача середнього
заробітку за час затримки розрахунку у
розмірі 31 730,83 грн. (79 327,08 грн. х 40 :100).

У п. 20 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
зазначено, що у разі часткового
задоволення позовних вимог працівника
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільнені
суд визначає розмір такого
відшкодування з урахуванням розміру
спірної суми, на яку працівник мав
право, частки, яку вона становила у
заявлених вимогах, істотності цієї
частики порівняно із середнім
заробітком та інших конкретних
обставин справи. Застосування принципу
співмірності при визначенні розміру
відшкодування працівникові середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні є правом суду.

Але зазначені вимоги не були
враховані судом при визначенні розміру
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

Так, із заявлених позивачем вимог
про стягнення 1649,59 грн. судом було
задоволено тільки 750 грн., але при
такому незначному розмірі боргу, суд
стягнув 31 730,83 грн. за затримку
розрахункових, що більш ніж у 40 разів
перевищує розмір невиплаченої
розрахункової суми.

Оскільки при визначенні
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні судом було
допущене істотне порушення принцип
співмірності, то розмір цієї суми
підлягає зменшенню до 10 000 грн.

За таких обставин, рішення суду
першої інстанції, відповіно до п.4 ч.1 ст.
309 ЦПК України, підлягає зміні в частині
визначення середнього заробітку,
шляхом стягнення з ФГ
«Олександрівське» на користь ОСОБА_2 10
000 грн. середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку при звільненні.

У зв'язку зі зміною розміру
задоволених вимог підлягає зменшенню,
виходячи із положень ст. 88 ЦПК України,
і розмір судових витрат, що підлягають
стягненню з відповідача до 243,60 грн.

Із врахуванням того, що в суді першої
інстанції представник відповідача
визнав витрати на правову допомогу в
розмірі 1000 грн., крім чого, цей розмір
підтверджується відповідною
квитанцією, тому рішення в цій частині
зміні чи скасування не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу фермерського
господарства «Олександрівське»
задовольнити частково.

Рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 17 листопада 2014 року змінити
в частині визначення середнього
заробітку та в частині розміру
судового збору.

Стягнути з фермерського
господарства «Олександрівське» на
користь ОСОБА_2 10 000 грн. середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні та в дохід
держави 243,60 грн. судового збору.

В решті рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскарженим
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: