АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 212/5575/13-ц 22-ц/774/1145/К/14
Справа №212/5575/13-ц
Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц7741145К14
Категорія № 27 (4)
Доповідач - Барильська
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є.,
Михайлів Л.В.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: представника відповідача за
основним позовом Ратушної Руслани
Павлівни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від 02
квітня 2014 року у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредит Колекшн
Груп» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості по кредитному договору
та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредит Колекшн
Груп» про визнання недійсним договору
факторингу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року товариство з
обмеженою відповідальністю «Кредит
Колекшн Груп» (надалі ТОВ «Кредит
Колекшн Груп») звернулося до суду із
зазначеним позовом до ОСОБА_3 та
просили суд стягнути з відповідача на
їх користь заборгованість за кредитним
договором № С002630 від 20.10.2008 року у сумі
34578,18 грн. та судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ
«Кредит Колекшн Груп» зазначили, що
20.10.2008 року між ТОВ «Кредит Плюс» та
ОСОБА_3 було укладено кредитний договір
№ С 002630, згідно умов якого відповідач
отримала у кредит грошові кошти у сумі
12001,50 грн., зі сплатою процентів за
користування кредитом у розмірі 15 %
строком на 36 місяців.

29.06.2011 року між позивачем ТОВ «Кредит
Колекшн Груп» та ТОВ «Кредит Плюс» було
укладено договір факторингу № 05-1-160,
згідно п.1.1 якого останні відступили
право грошової вимоги, строк виконання
зобов'язань за якою настав або виникне
в майбутньому до третіх осіб -
боржників, включаючи суму основного
зобов'язання, проценти нараховані
Банком за користування кредитом,
штрафні санкції, та інші платежі. За
даним договором ТОВ «Кредит Колекшн
Груп» одержує право (замість ТОВ
«Кредит Плюс») вимагати від боржників
належного виконання всіх зобов'язань
за кредитними договорами.

Згідно договору факторингу № 05-1-160 та
виписки із реєстру боржників від 29
червня 2011 року, ТОВ «Кредит Плюс»
передали позивачу право вимоги до
відповідача ОСОБА_3.

У зв'язку з неналежним виконанням умов
кредитного договору, укладеного 20.10.2008
року між ТОВ «Кредит Плюс» та ОСОБА_3,
станом на дату відступлення права
грошової вимоги 15.11.2012 року, у
відповідача утворилася заборгованість
у сумі 34578,18 грн., яка складається з: 10
399,72 грн. - непогашена сума кредиту, 1 699,93
грн. - несплачені відсотки за
користування кредитом, 8 681,79 грн. -
прострочена заборгованість по комісії,
13 796,74 грн. - пеня за користування
кредитом.

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із зустрічним позовом до ТОВ
«Кредит Колекшн Груп» та просила суд
визнати недійсним договір факторингу
№ 05-1-160 від 29.06.2011 року, укладений між
ТОВ «Кредит Колекшн Груп» та ТОВ
«Кредит Плюс» та розподілити судові
витрати.

В обґрунтування зустрічного позову
ОСОБА_3 зазначила, що договір
факторингу є недійсним, так як
відповідач за зустрічним позовом ТОВ
«Кредит Колекшн Груп» не має права на
надання послуг факторингу фізичним
особам, зміст договору не відповідає
вимогам закону.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 02 квітня 2014 року
позов ТОВ «Кредит Колекшн Груп»
задоволено. Стягнуто з відповідача за
основним позовом ОСОБА_3 на користь ТОВ
«Кредит Колекшн Груп» заборгованість
за кредитним договором у сумі 34 578,18
гривень, з яких: 10 399,72 грн. - непогашена
сума кредиту, 1 699,93 грн. - несплачені
відсотки за користування кредитом, 8
681,79 грн. - комісія за прострочення
заборгованості, 13 796,74 грн. - пеня за
користування кредитом, а також судовий
збір в сумі 345,78 гривень.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач за
основним позовом ОСОБА_3, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, ставить питання про скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні основного позову ТОВ
«Кредит Колекшн Груп» та задоволення
її зустрічних позовних вимог.

Зокрема, відповідач за основним
позовом посилається на те, що суд
першої інстанції не застосував
Розпорядження Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України «Про віднесення операцій з
фінансовими активами до фінансових
послуг» № 231 від 03.04.2009 року, яким
встановлено, що набуття відступленого
права грошової вимоги, у тому числі
права вимоги, яке виникне в
майбутньому, можливо лише до боржників
- суб'єктів господарювання за
договором, на якому базується таке
відступлення, в той час як позивач за
зустрічним позовом ОСОБА_3 є фізичною
особою.

Судом не дано належної оцінки тому, що
договір факторингу суперечить
вищенаведеному Розпорядженню,
оскільки даний правочин вчинений без
відповідного дозволу (ліцензії), також
зміст договору факторингу не
відповідає вимогам законодавства.

Крім того, судом першої інстанції не
застосовані норми матеріального права,
які підлягали застосуванню, а саме: ст.
11 Закону України «Про захист прав
споживачів», ст. З Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань», ч.3
ст.551 ЦК України, ч.1 ст.260 ЦК України, ст.
266 ЦК України, ч. 2 ст. 258, ч.4 ст.267 ЦК
України.

Також, на думку апелянта, судом
першої інстанції було допущено
порушення норм процесуального права, а
саме: суд не встановив, які саме збитки
понесені ТОВ «Кредит Колекшн Груп»;
всупереч ст.ст.58, 60 ЦПК України, позивач
за основним позовом ТОВ «Кредит
Колекшн Груп» не надав суду доказів
того, що дійсно викупив борг ОСОБА_3 у
ТОВ «Кредит Плюс» із зазначенням
відповідної ціни; не з'ясував, чи має
ТОВ «Кредит Плюс» ліцензію на
здійснення фінансових послуг, яка
діяла станом на 29.06.2011 року, ліцензію на
здійснення фінансової послуги
факторингу станом на 29.06.2011 року,
свідоцтво про його реєстрацію як
фінансової установи, яке діяло станом
на 29.06.2011 року. Також ні ТОВ «Кредит
Колекшн Груп», ні ТОВ «Кредит Плюс» не
надали суду оригіналу договору
факторингу № 05-1-160 від 29.06.2011 року та
витягу з Державного реєстру фінансових
установ, який діяв станом на 29.06.2011 року.

Суд першої інстанції не звернув уваги
на те, що право на надання послуги з
факторингу у ТОВ «Кредит Колекшн Груп»
виникло з 09.11.2012 року згідно з
Розпорядженням Національної комісії,
що здійснює державне регулювання у
сфері ринків фінансових послуг № 2162
від 09.11.2012року «Про заміну додатка до
свідоцтва про реєстрацію фінансової
установи ТОВ «Кредит Колекшн Груп» у
зв'язку з розширенням переліку видів
фінансових послуг», тобто законного
права на надання послуги факторингу
станом на 29.06.2011 року ТОВ «Кредит
Колекшн Груп» не мало.

Також апелянт посилається на те, що у
розрахунку заборгованості за
кредитним договором зазначена комісія
за прострочену заборгованість станом
на 29.06.2011 року у розмірі 8681, 79 грн., однак,
даний вид платежу не передбачений
умовами кредитного договору.

Суд першої інстанції не звернув
уваги на те, що розмір пені за
користування кредитом у сумі 13 796,74грн.
значно перевищує розмір непогашеної
суми кредиту у розмірі 10 399,72 грн., в той
час, як відповідач за основним позовом
ОСОБА_3, як на підставу для зменшення
розміру неустойки, посилалася на
фінансова кризу, яка розпочалася у 2008
році в Україні та зменшення її
заробітної плати. Крім того, пеня
нарахована та стягнута судом за період
з 22.04.2009 року по 22.06.2011 року, тобто поза
межами строку позовної давності,
встановленого законом. У зв'язку з
наведеним, відповідач за первинним
позовом ОСОБА_3 просила суд першої
інстанції застосувати наслідки спливу
строку позовної давності у три роки по
кожному платежу окремо, починаючи з
22.04.2009 року до дати подачі позовної
заяви до суду та застосувати
спеціальний строк позовної давності
для стягнення пені, який обмежується
останніми 12-ми місяцями перед
зверненням до суду, чого судом зроблено
не було.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.10.2008 року між
ТОВ «Кредит Плюс» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір № С 002630,
згідно умов якого відповідач отримала
у кредит грошові кошти у сумі 12001,50 грн.,
зі сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 15 % строком на 36
місяців.

Пунктом 12.4 Кредитного договору
встановлено, що кредитор має право
здійснити переуступку право вимоги за
даним договором частково або повністю
в будь якій формі і будь-якім третім
особам, відповідно до Законодавства
України.

29.06.2011 року між позивачем за основним
позовом ТОВ «Кредит Колекшн Груп» та
ТОВ «Кредит Плюс» було укладено
договір факторингу № 05-1-160, згідно п.1.1
якого останні відступили право
грошової вимоги, строк виконання
зобов'язань за якою настав або виникне
в майбутньому до третіх осіб -
Боржників, включаючи суму основного
зобов'язання, проценти нараховані
Банком за користування кредитом,
штрафні санкції, та інші платежі. За
даним Договором ТОВ «Кредит Колекшн
Груп» одержує право (замість ТОВ
«Кредит Плюс») вимагати від Боржників
належного виконання всіх зобов'язань
за Кредитними договорами.

Згідно Договору Факторингу № 05-1-160 та
виписки із Реєстру Боржників від 29
червня 2011 року, ТОВ «Кредит Плюс»
передали позивачу право вимоги до
відповідача ОСОБА_3.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ
«Кредит Колекшн Груп» посилалися на те,
що у зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем за основним позовом
ОСОБА_3 умов кредитного договору,
станом на 29.06.2011 року у неї перед Банком
утворилася заборгованість у сумі 34578,18
грн., з яких: 10 399,72 грн. - непогашена сума
кредиту, 1 699,93 грн. - несплачені відсотки
за користування кредитом, 8 681,79 грн. -
прострочена заборгованість по комісії,
13796,74 грн. - пеня за користування
кредитом.

Звертаючись до суду із зустрічним
позовом, ОСОБА_3 посилалася на те, що
договір факторингу, укладений 29.06.2011
року між позивачем за основним позовом
ТОВ «Кредит Колекшн Груп» та ТОВ
«Кредит Плюс», є недійсним, так як ТОВ
«Кредит Колекшн Груп» не має права на
надання послуг факторингу фізичним
особам, зміст договору не відповідає
вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову, суд першої інстанції виходив з
відсутності правових підстав для його
задоволення та з того, що оспорюваний
договір факторингу було укладено з
дотримання норм закону.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено,
що зміст правочину не може суперечити
цьому кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. п. 7, 8 постанови № 9 від 6
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 215
ЦК підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК,
саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст.514 ЦК України, до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 516 ЦК України заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 517 ЦК України передбачено,
що первісний кредитор у зобов'язанні
повинен передати новому кредиторові
документи, які засвідчують права, що
передаються, та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за
договором факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Як вбачається з матеріалів справи,
пунктом 12.4 кредитного договору,
укладеного відповідачем за основним
позовом ОСОБА_3 та ТОВ «Кредит Плюс»,
встановлено, що Кредитор має право
здійснити переуступку право вимоги за
даним договором частково або повністю
в будь якій формі і будь-якім тертім
особам, відповідно до Законодавства
України.

Зазначений кредитний договір позивач
за зустрічним позовом ОСОБА_3
підписала, чим підтвердила свою згоду з
його істотними умовами та положеннями.

Положеннями Договору факторингу,
укладеного між ТОВ «Кредит Плюс» та ТОВ
«Кредит Колекшн Груп» 29.06.2011 року,
встановлено, що фактично відбулося
відступлення прав вимоги за Кредитним
договором, укладеного між ТОВ «Кредит
Плюс» та ОСОБА_3 від 20.10.2008 року.

На підставі наведеного, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про відсутність
правових підстав для визнання договору
факторингу, укладеного між ТОВ «Кредит
Плюс» та ТОВ «Кредит Колекшн Груп»
29.06.2011 року, недійсним.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі
на те, що договір факторингу є
недійсним, так як набуття
відступленого права грошової вимоги, у
тому числі права вимоги, яке виникне в
майбутньому, можливо лише до боржників
- суб'єктів господарювання за
договором, на якому базується таке
відступлення, в той час як позивач за
зустрічним позовом ОСОБА_3 є фізичною
особою, не можуть бути взяті до уваги
колегією суддів та не є підставою для
задоволення зустрічного позову ОСОБА_3,
оскільки оспорюваний договір
факторингу був укладений між двома
юридичними особами - ТОВ «Кредит Плюс»
та ТОВ «Кредит Колекшн Груп», ОСОБА_3,
стороною даного договору не виступає.

Доводи апеляційної скарги про те, що
оспорюваний правочин вчинений без
відповідного дозволу (ліцензії) ТОВ
«Кредит Плюс» також не беруться до
уваги колегією суддів, оскільки
спростовуються матеріалами справи, а
саме: свідоцтвом № 10-09/12-02 про те, що ТОВ
«Кредит Колекшн Груп» є членом
асоціації фінансових установ,
свідоцтвом про державну реєстрацію
юридичної особи ТОВ «Кредит Колекшн
Груп» № 649180 від 03.03.2006 року та
свідоцтвом Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України про реєстрацію фінансової
установи ТОВ «Кредит Колекшн Груп» на
підставі Розпорядження Комісії № 7135
від 12.04.2007 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивач за основним позовом не надав
суду доказів , що дійсно викупив борг
ОСОБА_3 у ТОВ «Кредит Колекшн Груп», не
беруться до уваги колегією суддів,
оскільки згідно витягу із Акту
приймання-передачі Реєстру Боржників
за договором факторингу № 05-10160 від
29.06.2011 року ТОВ «Кредит Плюс» передав, а
ТОВ «Кредит Колекшн Груп» прийняв
реєстр боржників, в тому числі
відповідача за основним позовом
ОСОБА_3, після чого від ТОВ «Кредит
Плюс» до ТОВ «Кредит Колекшн Груп»
перейшло право вимоги заборгованості
від боржника і ТОВ «Кредит Колекшн
Груп» став кредитором відносно
боржника ОСОБА_3 стосовно
заборгованості.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що
позивачем за основним позовом не
надано оригіналу договору факторингу
є безпідставними, оскільки у
матеріалах справи міститься копія
договору факторингу від 29.06.2011 року,
завірена належним чином.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ
«Кредит Колекшн Груп» про стягнення з
ОСОБА_3 заборгованості за кредитним
договором станом на 29.06.2011 року у сумі
34578,18 грн., з яких: 10 399,72 грн. - непогашена
сума кредиту, 1 699,93 грн. - несплачені
відсотки за користування кредитом, 8
681,79 грн. - комісія за прострочення
заборгованості, 13796,74 грн. - пеня за
користування кредитом, суд першої
інстанції виходив з їх
обґрунтованості, доведеності та
наявності правових підстав для їх
задоволення.

Колегія суддів не може повністю
погодитися з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 629 ЦК України
передбачено, що договір є обов'язковим
до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушення зобов'язання - це його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно положень ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти) у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем, у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому.

Як вбачається з матеріалів справи,
20.10.2008 року між ТОВ «Кредит Плюс» та
ОСОБА_3 було укладено кредитний договір
№ С 002630, згідно умов якого відповідач
за основним позовом отримала у кредит
грошові кошти у сумі 12001,50 грн., зі
сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 15 % строком на 36
місяців.

Пунктом 4.1 кредитного договору
передбачено, що кредитор надає
позичальнику кредит на умовах
строковості, повернення, платності на
взаємовигідних умовах, що сторони
повною мірою обумовили і погодили в
даному договорі.

Згідно п.6.4 кредитного договору,
погашення кредиту, оплата процентів та
періодичної плати за надання кредиту
здійснюється позичальником
регулярними платежами згідно
встановлених даним договором
платіжних періодів та розміру
періодичного платежу.

Відповідно до п.6.5.кредитного договору,
плата за кредит здійснюється у вигляді
процентів за користування кредитом,
нарахованих виходячи з розміру
встановленої кредитором річної
процентної ставки від суми кредиту,
погодженої сторонами у даному
договорі.

Пунктом 10.1 кредитного договору
обумовлено, що у випадку прострочення
виконання зобов'язання згідно умов
даного договору позичальник
зобов'язаний сплатити кредитору пеню з
розрахунку 0,2% від суми прострочених
платежів за кожний день прострочки.

Відповідно до наданого ТОВ «Кредит
Колекшн Груп» розрахунку
заборгованості ОСОБА_3 за кредитним
договором від 20.10.2008 року, відповідач за
основним позовом належним чином свої
зобов'язання за кредитним договором не
виконувала, у зв'язку з чим, станом на
29.06.2011 року у неї перед Банком виникла
заборгованість у загальній сумі 34578,18
грн.

На думку колегії суддів, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про наявність правових підстав для
стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ
«Кредит Колекшн Груп» заборгованості
за кредитним договором.

Однак, при цьому судом першої інстанції
не застосовано строк позовної
давності, про що заявляла відповідач за
основним позовом ОСОБА_3

У разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягом усього часу -
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами - ст. 1048 ЦК України ), що
підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного суду України від
06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13,
яка відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України
є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Як вбачається з матеріалів справи, до
суду з позовом про захист свого
порушеного права ТОВ «Кредит Колекшн
Груп» звернулися 21.06.2013 року
(відповідно до штемпеля на поштовому
конверті - а.с.16).

Відповідач за основним позовом ОСОБА_5
під час розгляду справи у суді першої
інстанції заявляла про застосування
строків позовної давності.

Стягнувши з ОСОБА_3 заборгованість за
кредитним договором за період з 20.11.2008
року по 22.06.2011 року, суд першої
інстанції не врахував вимог
вищезазначених норм закону, та не взяв
до уваги, що нарахована заборгованість
за період з 20.11.2008 року по 22.05.2010 року в
сумі 9071,52 грн., з яких: непогашена сума
кредиту 4056,85 грн., відсотки за
користування кредитом 1013,53 грн.,
прострочена заборгованість по комісії
4001,14 грн. знаходяться поза межами
позовної давності, про застосування
якої відповідач за основним позовом
ОСОБА_3 заявляла в суді першої
інстанції.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає
за необхідне стягнути з відповідача за
основним позовом ОСОБА_3 на користь ТОВ
«Кредит Колекшн Груп» заборгованість
за кредитним договором станом на 22.06.2010
року у загальній сумі 11709,92 грн., з яких:
6342,87 грн.- заборгованість по тілу
кредиту, 686,40 грн. - відсотки за
користування кредитом, 4680,65 грн. -
прострочена заборгованість по комісії,
виходячи з наступного розрахунку:

загальна заборгованість по тілу
кредиту: 10399,72-4056,85 (заборгованість по
тілу кредиту поза межами строку
позовної давності за період з 20.11.2008
року по 22.05.2010 року) =6342,87 грн.;

відсотки за користування кредитом:
1699,93-1013,53 (заборгованість по відсоткам
поза межами строку позовної давності
за період з 20.11.2008 року по 22.05.2010
року)=686,40 грн.;

прострочена заборгованість по комісії:
8681,79-4001,14 (прострочена заборгованість
по комісії поза межами строку позовної
давності за період з 20.11.2008 року по
22.05.2010 року)=4680,65 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що
умовами кредитного договору не
передбачено нарахування комісії за
прострочену заборгованість не
беруться до уваги колегією суддів,
оскільки спростовуються пунктами 6.4, 6.7,
6.8 кредитного договору, якими
передбачено щомісячне нарахування
комісії за надання кредиту.

Крім того, задовольняючи позов ТОВ
«Кредит Колекшн Груп» в частині
стягнення пені за користування
кредитом в сумі 13796,74 грн., суд першої
інстанції не взяв до уваги, що
підставою, яка породжує обов'язок
сплатити неустойку, є порушення
боржником зобов'язання, яке
визначається ст. 610 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України
та умов кредитного договору (п. 10.1) за
прострочення повернення кредитних
ресурсів та/або сплати процентів,
позичальник сплачує банку пеню з
розрахунку 0,2 % від простроченої суми за
кожен день прострочення. За загальним
правилом, що випливає із Цивільного
кодексу України, період, за який
нараховується пеня за прострочення
виконання зобов'язання, не обмежується.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження порушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Як вбачається з матеріалів справи,
звернувшись до суду з позовом 21.06.2013
року, ТОВ «Кредит Колекшн Групп»
розрахували пеню станом на 29.06.2011 року,
тобто з пропуском строку позовної
давності, про застосування якої
відповідач за основним позовом ОСОБА_3
заявляла в суді першої інстанції, що на
підставі ч.4 ст.267 ЦК України є підставою
для відмови у задоволенні позову.

У зв'язку з чим, рішення суду в частині
стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ
«Кредит Колекшн Груп» заборгованості
за кредитним договором підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення про часткове
задоволення цих позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
ОСОБА_3 задовольнити частково, рішення
суду в частині задоволення позовних
вимог товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредит Колекшн
Груп» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості скасувати та ухвалити
нове рішення про часткове задоволення
цих позовних вимог: стягнути з ОСОБА_3
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредит Колекшн
Груп» заборгованість по кредитному
договору у сумі 11709,92 грн., з яких: 6342,87
грн.- заборгованість по тілу кредиту,
686,40 грн. - відсотки за користування
кредитом, 4680,65 грн. - прострочена
заборгованість по комісії, в іншій
частині цих позовних вимог відмовити.

На підставі ст.88 ЦПК України необхідно
стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредит Колекшн
Груп» на користь ОСОБА_3 судовий збір у
сумі 121,80 грн. за розгляд справи у суді
апеляційної інстанції та з ОСОБА_3 на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредит Колекшн
Груп» судовий збір за розгляд справи у
суді першої інстанції у сумі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 02 квітня 2014 року в
частині задоволення позовних вимог
товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредит Колекшн
Груп» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості скасувати та ухвалити
нове рішення про часткове задоволення
цих позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний
код НОМЕР_1, на користь товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредит
Колекшн Груп» заборгованість по
кредитному договору у сумі 11709,92 грн., з
яких: 6342,87 грн.- заборгованість по тілу
кредиту, 686,40 грн. - відсотки за
користування кредитом, 4680,65 грн. -
прострочена заборгованість по комісії.

В іншій частині цих позовних вимог
відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредит Колекшн
Груп» на користь ОСОБА_3 судовий збір у
сумі 121,80 грн. за розгляд справи у суді
апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний
код НОМЕР_1, на користь товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредит
Колекшн Груп» судовий збір за розгляд
справи у суді першої інстанції у сумі
243,60 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: