Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Юровської Г.В., Нагорняка В.А.,
Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариство Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення апеляційного суду Донецької
області від 12 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що 02 липня

2008 року між банком та ОСОБА_4 було
укладено кредитний договір № GOAWGK40000207,
згідно з умовами якого останній
отримав кредит у сумі 114 792 грн зі
сплатою 20,04 % за користування кредитом
строком повернення до 02 липня 2018 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань
02 липня 2008 року між банком та ОСОБА_4
укладено договір іпотеки № GOAWGK40000207,
згідно з умовами якого останній надав в
іпотеку квартиру АДРЕСА_1, яка належить
ОСОБА_4 на праві власності на підставі
договору купівлі-продажу від 02 липня 2008
року, з обумовленою сторонами ціною 143
тис. грн. Позичальник прийняті на себе
зобов'язання належним чином не виконав,
внаслідок чого утворилась
заборгованість за кредитним договором,
яка станом на 03 квітня 2013 року склала 361
434 грн 63 коп.

На підставі наведеного, ПАТ КБ
«ПриватБанк» просило суд у рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором звернути стягнення на
вищезазначену квартиру шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки позивачем з
укладанням від імені ОСОБА_4 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, а також виселити
відповідача з зазначеної квартири.

Заочним рішенням Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
від 14 листопада 2013 року позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено.

Звернуто стягнення на квартиру
АДРЕСА_1, в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 02 липня 2008 року

№ GOAWGK40000207 в розмірі 361 434 грн 63 коп.,
шляхом продажу вказаного предмету
іпотеки (на підставі договору іпотеки
від 02 липня

2008 року № GOAWGK40000207) ПАТ КБ «ПриватБанк»
з укладанням від імені ОСОБА_4 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, отриманням
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з проведенням
дій щодо коригування технічної
документації відповідно до поточного
стану нерухомості, її перепланування
та перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави всіх необхідних для
продажу предмету іпотеки.

Виселено ОСОБА_4, зареєстрованого у
квартирі АДРЕСА_1, зі зняттям з
реєстраційного обліку у
територіальному органі ДМС України, до
повноважень якого входять питання
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб, компетенція якого
територіально поширюється на адресу
вказаної квартири.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 12 червня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки
−? трикімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 57,60 кв. м, житловою
площею 42,80 кв. м, яка належить ОСОБА_4 на
підставі договору купівлі-продажу №
5813, посвідченого приватним нотаріусом
Артемівського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, 02 липня 2008 року,
зареєстрованого в Державному реєстрі
право чинів за реєстровим № 2994660, у
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 02 липня 2008 року
№ GOAWGK40000207, яка складала станом на 03
квітня 2013 року в розмірі 292 334 грн 73 коп.,
а саме: заборгованість за кредитом - 104
135 грн 86 коп., заборгованість за
відсотками за користування кредитом - 92
481 грн 12 коп., заборгованість за
комісією за користування кредитом - 17 419
грн 35 коп., пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором - 64
139 грн 64 коп., штраф (фіксована частина)
−? 250 грн, штраф (процентна складова) - 13
908 грн 80 коп., шляхом продажу вказаного
предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з
укладенням від імені ОСОБА_4 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, за початковою
ціною предмету іпотеки 143 тис. грн, з
отриманням витягу з Державного реєстру
речових прав власності на нерухоме
майно, проведенням дій щодо
коригування технічної документації
відповідно до поточного стану
нерухомості, її перепланування та
перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах, або організаціях
незалежно від форма власності, з
можливістю здійснювати банком всіх
передбачених для продажу предмету
іпотеки.

У задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» про виселення відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
рішення суду апеляційної інстанції та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців.

Як роз'яснено у п. 43 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
при розгляді позову іпотекодержателя
про виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке. Згідно з частиною
четвертою статті 9, статті 109 Житлового
кодексу України, статей 39, 40 Закону
України «Про іпотеку» виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення, яке є предметом
іпотеки, проводиться в порядку,
встановленому законом. При цьому суд за
заявою іпотекодержателя одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення. При цьому примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо мешканці добровільно не звільнили
житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК
України до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) застосовується
позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За таких обставин апеляційний суд,
скасувавши рішення суду першої
інстанції та ухваливши нове рішення,
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що вимоги про виселення відповідача
заявлено передчасно, оскільки
позивачем не було додержано всіх
передбачених умов за яких можливе
примусове виселення за рішенням суду. А
також з урахуванням положень ст. 258 ЦК
України є правильним висновки суду про
застосування строку позовної давності
до вимог про стягнення неустойки
(штрафу, пені), оскільки умови договору
не можуть суперечити вимогам закону.

Із матеріалів справи та змісту
ухвалених судами рішень не вбачається,
що апеляційним судом при вирішенні
спору допущено порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України
як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків
апеляційного суду не спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України
визначено, що суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Оскільки судом повно та всебічно
з'ясовано дійсні обставини справи,
надано належну оцінку зібраним у ній
доказам, ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, подану касаційну
скаргу слід відхилити, а рішення
апеляційного суду у справі - залишити
без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 12 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська В.А. Нагорняк Т.О.
Писана