Справа № 462/8242/13
Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/6049/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук
Категорія справи: 50
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючої - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П., Курій Н.М.,

при секретарі Данилик І.І.,

за участю представника позивача
ОСОБА_2-ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 30 липня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення
неустойки за прострочення сплати
аліментів та за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про звільнення від
сплати заборгованості по аліментах, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Залізничного районного суду
міста Львова від 30 липня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 3000
грн. неустойки. В решті позову
відмовлено. Вирішено питання судових
витрат.

Вищезгадане рішення в апеляційному
порядку оскаржив відповідач - ОСОБА_4.

Апелянт вважає рішення суду незаконним
та необгрунтованим, оскільки висновки
суду не відповідають обставинам, що
мають значення для справи, а також
судом було порушено норми
матеріального та процесуального права.
В зв"язку з чим просить рішення
Залізничного районного суду міста
Львова від 30 липня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог, а саме: у задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовити, а його зустрічний
позов задовольнити. Також просить
стягнути з ОСОБА_2 на його користь
понесені ним судові витрати за подачу
апеляційної скарги в розмірі 121,80 грн.
Апелянт в скарзі зазначає, що він не
ухилявся від виконання рішення суду, а
очікував відкриття виконавчого
провадження, оскільки щодо нього було
на той час вже відкрито два виконавчих
провадження про стягнення аліментів на
користь ОСОБА_2 на утримання першої
дитини та на утримання самої ОСОБА_5 до
досягнення другою дитиною трирічного
віку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи
та законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст.11,59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому кожна із сторін
зобов"язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, а обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування .

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинстава, вирішив
справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Колегія суддів вважає що рішення суду
першої інстанції таким вимогам
відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що
рішенням апеляційного суду Львівської
області від 23.02.2012 року з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на
утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
розмірі 1/6 частини зі всіх видів
заробітку, але не менше ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 07.09.2011
року і до досягнення дитиною
повноліття.

Згідно розрахунку боргу по сплаті
аліментів боржником ОСОБА_4 від 01.10.2013
року №19847, проведеного Залізничним
віддулом державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції, станом на 01.09.2013 року
заборгованість по аліментах становить
5904,57 грн.

Статтею 196 Сімейного кодексу України
встановлено, що при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення.

Право одержувача аліментів на
стягнення неустойки, передбачене
статтею 196 Сімейного кодексу України,
не пов'язується з обов'язковим
попередженням боржника про наявність
заборгованості по аліментам та
наданням йому строку для її погашення.

Відповідач вказував на те, що не знав
про існування заборгованості по сплаті
аліментів.

За положеннями Сімейного
кодексу України аліменти
призначаються та повинні сплачуватися
щомісячно, неустойка нараховується на
щомісячну заборгованість від суми
несплачених аліментів за кожен день за
весь час прострочення по день
добровільного погашення боргу або на
момент стягнення. Пеня за один місяць
прострочення сплати аліментів
становить 1% від простроченої суми
аліментного платежу за місяць та
загальної кількості днів прострочення.
Загальний розмір пені за прострочення
сплати аліментів є сумою пені,
нарахованої за кожен місяць періоду, у
якому було допущено прострочення
сплати аліментів.

Оскільки згідно з положеннями
Сімейного кодексу України аліменти
призначаються та виплачуються
(стягуються) щомісяця, неустойка
нараховується на щомісячну
заборгованість від суми несплачених
аліментів за кожен день за весь час
прострочення по день добровільного
погашення боргу або на момент
стягнення.

В пункті 22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України роз'яснено, що
передбачена статтею 196 Сімейного
кодексу України відповідальність
платника аліментів за прострочення їх
сплати у виді неустойки (пені) настає
лише за наявності вини цієї особи. На
платника аліментів не можна покладати
таку відповідальність, якщо
заборгованість утворилася з
незалежних від нього причин, зокрема у
зв'язку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати, затримкою або
неправильним перерахуванням аліментів
банками. В інших випадках стягується
неустойка за весь час прострочення
сплати аліментів.

Судом першої інстанції вірно взято до
уваги, що ОСОБА_4 ще у серпні 2012 року
знав про існування заборгованості і не
вжив ніяких заходів щодо її погашення
або зменшення, також, протягом
серпня-жовтня 2012 року останній не
повністю сплачував щомісячні платежі
по аліментах у повному обсязі, чим
викликав збільшення заборгованості по
сплаті аліментів.

Слід зауважити, що пеня за прострочення
сплати аліментів була нарахована
починаючи з вересня 2012 року - після
закінчення строку наданого ОСОБА_4 на
добровільне виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст.196 СК України
розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Судом першої інстанції встановлено та
в суді апеляційної інстанції ОСОБА_4
повторно підтверджено, що на його
утриманні знаходиться його
непрацездатна мати - ОСОБА_7, 1945 року
народження, якій ОСОБА_4 сплачує
щомісячно аліменти у розмірі 1/25
частина зі всіх видів заробітку
відповідно до рішення апеляційного
суду Львівської області від 20.12.2012 року,
а також донька - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, на
утримання якої ОСОБА_4 сплачує
щомісячно аліменти у розмірі 1/3 частини
зі всіх видів заробітку відповідно до
рішення Залізничного районного суду
м.Львова від 11.07.2011 року.

Згідно з довідки Львівського міського
центру зайнятості від 16.07.2014 року
ОСОБА_4 перебуває на обліку в
зазначеному центрі зайнятості, як
безробітний з 15.08.2013 року, а його дохід
за червень 2014 року склав 544 грн. Також,
зменшуючи розмір неустойки з 21281,20 грн.
до 3000 грн., суд взяв до уваги той факт, що
ОСОБА_4 погасив заборгованість по
сплаті аліментів у повному обсязі в
добровільному порядку.

Із долученого до матеріалів справи
заперечення ОСОБА_3, представника
ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_4
вбачається, що ОСОБА_2 вважаючи, що суд
не мав підстав зменшувати розмір
неустойки, однак дане рішення не
оскаржувала, сподіваючись, що ОСОБА_4
буде належним чином виконувати свої
обов"язки по утриманню дітей.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_4 про звільнення від
сплати заборгованості по аліментах,
суд першої інстанції виходив з тих
підстав, що ОСОБА_4 згідно розрахунку
боргу по сплаті аліментів від 01.10.2013
року № 19847, проведеного Залізничним
відділом державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції, з якого вбачається, що станом
на 01.09.2013 року заборгованість по
аліментах становить 5904,57 грн.,
поскільки доказів спростування
згаданої заборгованості ним не
представлена і ОСОБА_4 у добровільному
порядку погашено суму заборгованості
по сплаті аліментів у повному обсязі.

Посилання апелянта на те, що
заборгованість по аліментам
утворилась не з його вини є
безпідставним, оскільки такі
твердження спростовуються
вищезгаданими доводами.

Що ж до доводів апеляційної скарги, що
стягнутий з нього судовий збір не
пропорційний розміру задоволених
позовних вимог судового збору, який
судом першої інстанції стягнуто в
дохід держави, то такий стягнуто у
відповідності до Закону України "Про
судовий збір" в мінімальному розмірі, а
саме - 0,2 розміри мінімальної
заробітної плати, що становить 243,60 грн.

Висновки суду відповідають обставинам
справи в межах наданих сторонами і
досліджених в судовому засіданні
доказів та нормам цивільного
законодавства, які регулюють спірні
правовідносини. Порушень норм
матеріального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи, колегією суддів не
встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги
колегією суддів не приймаються до
уваги, як такі, що не підтверджені
належними доказами, не ґрунтуються на
вимогах закону, що регулюють спірні
правовідносини, та не спростовують
мотивованих висновків суду

Згідно з вимогами ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1
ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325
ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 30 липня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
О.Я. Мельничук

Судді:
Н.П. Крайник

Н.М. Курій