Справа № 446/1023/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2014 року Кам'янка-Бузький районний
суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Бакай І. А.

секретаря Новосад
І.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника служби

у справах дітей Филипів
Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Кам'янка-Бузька цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи: служба у справах дітей
Кам'янка-Бузької районної державної
адміністрації, Кам'янка-Бузький
районний сектор ДМС України у
Львівській області про надання дозволу
на тимчасовий виїзд за кордон
неповнолітньої дитини без згоди батька
та виготовлення проїзних документів
дитини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
вищевказаним позовом, посилаючись при
цьому на те, що перебувала в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 05.02.2005
року по 13.07.2010 року. Від шлюбу в них
народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який по домовленістю залишився
проживати разом з позивачкою за
адресою: АДРЕСА_1. Зазначає, що оскільки
проживають в екологічно
несприятливому місті, їхня дитина
постійно хворіє і потребує щорічного
оздоровлення. У зв'язку з цим позивачка
має намір разом з сином поїхати на
відпочинок в Туреччину, проте її
колишній чоловік безпідставно не надає
згоду на виїзд дитини за межі України.
Тому, враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1
просить визнати відмову ОСОБА_2 на
тимчасовий виїзд за кордон
неповнолітнього ОСОБА_4, безпідставною,
дозволити їй без згоди батька оформити
документи для тимчасового виїзду
неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
за межі України, дозволити ОСОБА_1
тимчасові поїздки за кордон з
неповнолітнім ОСОБА_4, допустити
негайне виконання рішення суду в
частині оформлення документів на
тимчасовий виїзд за межі України та
стягнути з відповідача на її користь
судові витрати.

Позивачка в судовому засіданні позов
підтримала, посилаючись на викладені в
письмовій позовній заяві обставини і
просить позов задовольнити. Зазначила,
що має намір здійснювати виїзд за
кордон із сином, а саме - в Туреччину,
виключно з метою відпочинку та
оздоровлення дитини.

Відповідач в судовому засідання проти
задоволення позову заперечив.
Відмовляє позивачці у дачі дозволу на
виїзд сина за кордон, оскільки вважає,
що остання виїде із сином на постійне
місце проживання у Туреччину. Зазначив,
що відпочинок і оздоровлення сина
можливе і в Україні.

Представник служби у справах дітей
Кам'янка-Бузької райдержадміністрації
в судовому засідання проти задоволення
позову не заперечила.

Від Кам'янка-Бузького РС ТУДМС України
у Львівській області надійшла
телефонограма, в якій вони просять
проводити розгляд справи у відсутності
їхнього представника, у винесенні
рішення покладаються на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає позов обґрунтований і такий, що
підлягає до задоволення частково.

Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають
право звертатися до суду за захистом
прав та інтересів дитини.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки
зобов'язані піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток. Статті 141, 157
Сімейного кодексу України визначають
рівність прав і обов'язків батьків
відносно виховання дитини.

Ст. 313 ЦК України визначено, що фізична
особа, яка не досягла шістнадцяти
років, має право на виїзд за межі
України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі,
який 13.07.2010 р. було розірвано.

Від шлюбу в них народився син - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який по домовленості між
сторонами проживає з матір'ю, за
адресою АДРЕСА_1.

Позивачка зазначає, що ОСОБА_2 постійно
хворіє і потребує щорічного
оздоровлення, що також підтверджується
довідками виданими приватним
стоматологічним кабінетом „Дантист"
від 06.05.2014 р., 22.05.2014 та 19.06.2014 р.

ОСОБА_2 не надав матеріальної допомоги
на утримання сина, у зв'язку з чим
позивачка була змушена звернутися до
суду із позовною заявою про стягнення з
останнього аліментів на утримання
сина. Рішенням Кам»янка-Бузького
районного суду Львівської області від
20.04.2010 р. за №2-703/10 з ОСОБА_2 стягуються
аліменти на користь ОСОБА_1 на
утримання сина ОСОБА_4 Відповідач
сплачує аліменти, спілкується з
дитиною.

Для оздоровлення дитини позивачка має
намір поїхати за межі України, а саме,
як вона зазначила в судовому засіданні,
в Туречинну на море, проте ОСОБА_2 не
надає згоди на виїзд дитини за кордон,
не надаючи жодних вагомих аргументів,
які б пояснювали та обґрунтовували
його відмову.

Згідно висновку комісії з питань
захисту прав дитини при
Кам'янка-Бузькій райдержадміністрації
від 26.09.2014 року після проведення
засідання було надано дозвіл на
тимчасовий виїзд за кордон
неповнолітньої дитини ОСОБА_4 разом із
матір'ю для оздоровлення та відпочинку
в країну Туреччину в м.Аланія в термін з
22.10.2014р. по 02.11.2014 року та зобов'язано
ОСОБА_1 проінформувати службу про
повернення неповнолітньої дитини в
Україну. Як пояснила в судовому
засіданні позивачка та представник
третьої особи - служби в справах дітей,
відповідач на розгляд комісії не
з'явився. Оскільки даний спір перебував
на розгляді в суді і відповідач
неодноразово у судові засідання не
з'являвся, відповідно і дозволу на
виїзд дитини не давав, у зазначений
період їй не вдалось здійснити виїзд з
дитиною за кордон, хоча в подальшому
вона має намір везти дитину на
відпочинок та оздоровлення в
Туреччину.

Відповідач у судовому засіданні не
заперечив даних фактів та зазначив, що
не надасть дозволу на виїзд дитини за
кордон, оскільки вважає, що існує
небезпека неповернення сина в Україну,
однак жодних доказів на підтвердження
своїх пояснень суду не надав.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 4
Закону України „Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України" оформлення проїзного
документа дитини проводиться на
підставі нотаріально засвідченого
клопотання батьків або законних
представників. За відсутності згоди
одного з батьків, виїзд
неповнолітнього громадянина України
за кордон може бути дозволений на
підставі рішення суду.

Згідно до п.18 Правил оформлення і
видачі паспортів громадянам України
для виїзду за кордон і проїзних
документів дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення, затверджених
Постановою КМУ № 231 від 31 березня 1995
року, з наступними змінами і
доповненнями, за відсутністю згоди
одного з батьків виїзд неповнолітнього
за кордон може бути дозволений за
рішенням суду.

Правила перетинання державного
кордону громадянами України,
затверджені Постановою Кабінету
Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із
змінами і доповненнями, передбачають,
що перетинання державного кордону для
виїзду за межі України громадянами, які
не досягли 16-річного віку, здійснюються
лише за згодою обох батьків
(усиновлювачів) та в їх супроводі або в
супроводі осіб, уповноважених ними, які
на момент виїзду з України досягли
18-річного віку. Виїзд за межі України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
в супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою, згода
другого з батьків не вимагається у разі
пред'явлення рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою КМУ від 31
березня 1995 року № 231 (із змінами)
визначено зокрема, що виїзд
неповнолітніх громадян України за межі
території України здійснюється за
одним із таких документів: паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон, виданий дітям громадянам
України згідно з цими правилами;
проїзний документ дитини, виданий
відповідно до Правил; паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон одного з батьків, у який,
відповідно до Правил, записано дитину,
яка прямує у його супроводі через
державний кордон.

Пунктом 18 цих Правил передбачено, що
оформлення паспорта/ проїзного
документа здійснюється на підставі
заяви батьків (законних представників
батьків чи дітей), а у разі, коли батьки
не перебувають у шлюбі між собою, - того
з них, з ким проживає дитина,
справжність підпису яких засвідчено
нотаріально. За наявності заперечень
одного з батьків документ може бути
оформлено на підставі рішення суду.

З огляду на викладене, діючим
законодавством не встановлено
обмеження щодо виїзду неповнолітньої
дитини за кордон, а лише встановлено
певний порядок її виїзду за кордон за
згодою батьків або дозволу суду при
відсутності згоди одного з батьків.

Згідно зі ст.3 Конвенції ООН „Про права
дитини" від 20 листопада 1989 року,
ратифікованої постановою Верховної
Ради України від 27.02.1991р. №789-ХІІ, в усіх
діях щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Із матеріалів справи та пояснень в
судовому засіданні сторін можливо
зробити висновок, що відповідач
необґрунтовано обмежує права
позивачки на виховання дитини та
обмежує її можливості як матері дитини,
надавати дитині кращі умови
проживання, зокрема, відпочинку та
оздоровлення. Бажання позивача
отримати дозвіл на виїзд дитини за
кордон повністю узгоджується з правами
та обов'язками, покладеними на неї
Сімейним кодексом України, відсутні
обставини, які обмежують згідно із
законодавством право виїзду дитини за
кордон, відповідно надання дозволу на
виготовлення проїзного документа
дитині для виїзду за кордон без згоди
другого з батьків відповідає інтересам
дитини та вимогам законодавства.
Відповідач не надав суду будь-яких
доказів, які свідчили б про те, що
тимчасовий виїзд сина за кордон
перешкоджає нормальному розвитку
дитини або якимось чином негативно
впливає на дитину.

Беручи до уваги той факт, що судом при
розгляді даної справи не встановлено
обмежень чи заборон, які
унеможливлюють виїзд дитини ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України для
тимчасового перебування, відповідачем
жодних вагомих аргументів, які б
пояснювали та обґрунтовували його
відмову у наданні дозволу, не наведено,
він принципово не дає дозвіл на виїзд
дитини за кордон, суд приходить до
висновку про доцільність задоволення
позовних вимог в частині надання
дозволу на виїзд ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за
кордон - а саме, в Туреччину, з його
матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди
батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та на
оформлення і видачу проїзного
документа на право виїзду його з
України та в'їзду в Україну разом з
матір'ю.

Водночас, не підлягає до задоволення
вимога позивачки про негайне виконання
рішення, оскільки негайне виконання
рішення з даних підстав не передбачено
ст.367 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України,
ст.141,155,157 СК України, ст. 4 Закону
України „Про порядок виїзду з України
і в'їзду громадян в Україну", суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Надати дозвіл на виїзд ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон з його матір'ю
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди батька
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та на оформлення і
видачу проїзного документа на право
виїзду його з України та в'їзду в
Україну разом з матір'ю.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення.

Головуючий:

Оригінал рішення.