Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/5084/14 Головуючий у 1 інстанції: Сінєльнік Р.В.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 24» грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2014 року по справі

за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Юлдашева Андрія Алішеровича, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», Державна виконавча служба України, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду зі скаргою, яку протягом розгляду справи уточнювала, на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Юлдашева А.А., заінтересована особа: ПАТ «Фідобанк».

В обґрунтування скарги зазначила, що на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2009 року їй на праві приватної власності належать нежитлові приміщення №№ 1-15 літ. А-3, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

30 травня 2014 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Юлдашевим А.А. при примусовому виконанні виконавчого листа №2-479/2011, виданого 08 лютого 2013 року Заводським районним судом м.Запоріжжя про стягнення солідарно із ОСОБА_3 та кожного окремого з поручителів на користь ПАТ «Ересте Банк» (в подальшому було перейменовано на ПАТ «Фідобанк») заборгованості за кредитними договорами, та було складено акт опису та арешту майна, а саме: адміністративну будівлю під літ. А-3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Описане майно було передано на відповідальне зберігання представнику стягувача ОСОБА_5

Вважає, що оскаржуваний акт складений з суттєвими порушеннями норм діючого законодавства з наступних підстав.

Копію оскаржуваного акту опису та арешту майна вона отримала лише 10 червня 2014 року і її не було повідомлено про проведення виконавчих дій. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження вона не отримувала, чим була позбавлена права на самостійне виконання рішення.

Крім того, незрозуміло, яка конкретна солідарна сума стягується саме з неї та чи є вартість описаного та арештованого майна співмірною зі сумою боргу.

В акті опису та арешту майна від 30 травня 2014 року відсутня відмітка про роз'яснення прав та обов'язків понятим, також незрозуміло, яким чином було забезпечено доступ державному виконавцю до описаного та арештованого майна. Повідомлення про проведення акту опису та арешту майна вона не отримувала, опис майна здійснювався без участі боржника.

Також в акті опису та арешту майна від 30 травня 2014 року не вказано відмінних ознак майна, на яке було накладено арешт, не перелічені номера приміщень, вказана приблизна, а не точна площа.

На підставі зазначеного просила визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Юлдашева А.А. щодо складання акту опису та арешту майна від 30.05.2014 року, а саме адміністративної будівлі під літ. А-3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та скасувати даний акт опису та арешту майна від 30.05.2014 року.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2014 року залучено до участі у справі Державну виконавчу службу України в якості заінтересованої особи.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2014 року в задоволенні скарги відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову про задоволення скарги.

ОСОБА_3 та її представники повідомлені про час і місце розгляду справи.

ОСОБА_3 подала заяву про відкладення розгляду справи з посиланням на хворобу, проте будь-якого підтвердження не надала, відсутні і дані щодо неможливості явки представників в судове засідання.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, в апеляційній скарзі не порушувалося питання щодо дослідження будь-яких нових доказів, колегія вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі ОСОБА_3 та її представників.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення державного виконавця, представників державної виконавчої служби, банку, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_3, суд виходив з того, що правові підстави для скасування акту арешту та опису майна відсутні.

Обставини, якими обґрунтовується апеляційна скарга, були предметом перевірки і оцінки суду, і вони не спростовують мотивованих висновків суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що у виконання зазначених вимог закону старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби 11 березня 2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №36958874 з виконання виконавчого листа Заводського районного суду м. Запоріжжя про стягнення зі ОСОБА_3 та поручителів на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованості в сумі 14 700 198 грн. 37 коп., копії якої направлено на адресу сторін виконавчого провадження, у тому числі і боржнику ОСОБА_3, та надано строк для добровільного виконання судових рішень (а.с. 8,9 т.2).

Сторона виконавчого провадження - стягувач ПАТ «Ерсте Банк» був замінений на ПАТ «Фідокомбат», а в наступному - на ПАТ «Фідобанк» ( а.с.134,167-168 т.2).

За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Положеннями ч.ч. 1, 2, 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника.

Через відсутність коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувачів 16.12.2013 р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника у межах суми звернення стягнення 14 700 501,37 грн. за рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2012 року, що не суперечить ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження». ( а.с.138 т.2).

З метою проведення опису та арешту майна боржника постановою Голови Державної виконавчої служби України від 31.03.2014 р. було утворено виконавчу группу для проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню №36958874 (а.с.160 т.2).

Частиною 5 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про проведення опису майна боржника і накладення на нього державний виконавець складає акт опису й арешту майна боржника. Під час опису й арешту майна боржника державний виконавець вправі оголосити заборону користуватися ним, а у разі потреби - обмежити права користування майном або вилучити його та передати на зберігання інтим особам, про що зазначається в акті опису й арешту.

Опис та арешт майна здійснено головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції Запорізької області Юлдашевим А.А. за дорученням керівника виконавчої групи Державної виконавчої служби України ( а.с. 164 т.2).

30 травня 2014 року в межах виконавчого провадження було складено акт опису та арешту майна, належного боржнику, що розташоване за адресою АДРЕСА_1, встановлено заборону на віджунення, псування. Майно передане на відповідальне збереження представнику стягувача.

Зазначені обставини спростовують доводи скарги щодо неправомірності складання акту опису та арешту майна.

Судом правильно встановлено, що в акті зазначено найменування та опис майна, яке описано, його місце знаходження, додані документи, підтверджуючі право власності на майно та технічні характеристики майна (а.с. 7 т.1). Описано та накладено арешт на адміністративну будівлю, інвентарний номер 080213, значиться під літерою А-3 загальною площею 2554,9 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Тобто в акті зазначені дані, що надають можливість в повній мірі ідентифікувати нерухоме майно, яке описано та на яке накладено арешт.

В акті зазначено, що вартість майна боржника визначається відповідно до положень ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Під час складання акту опису та арешту майна були залучені поняті, яким були роз'яснені їх права і обов'язки згідно ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження». Поняті в акті опису й арешту майна від 30.05.2014 р. вчинили свої підписи без зауважень чи заперечень (а.с.173-174 т.2).

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією.

Копія акту направлена боржнику 30.05.2014 р. із супровідним листом №5301-3/11( а.с.175).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується із висновком місцевого суду, що опис та арешт майна є правомірними, спрямовані на виконання рішення суду від17 липня 2012 року, ОСОБА_3 не доведено порушення її прав і відсутні підстави для скасування акту опису та арешту майна.

Частиною 3 ст. 387 ЦПК України передбачено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Разом з тим, суд в ухвалі зазначив про те, що Законом України «Про виконавче провадження не передбачено повідомлення державним виконавцем боржника про проведення опису майна.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Опис та арешт майна відноситься до виконавчої дії, а у відповідності до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження»боржник як сторона виконавчого провадження вправі брати участь у провадженні виконавчих дій. З огляду на викладене, твердження суду про відсутність норми щодо обов'язковості повідомлення боржника про вчинення виконавчих дій є безпідставними.

Разом з тим, ОСОБА_3 у скарзі не заявляла вимоги про визнання неправомірними дій щодо неповідомлення її про проведення опису майна, а вимога про скасування акту опису та арешту майна не відповідає характеру порушення та можливості його усунення. Тому зазначене не впливає на результат вирішення скарги, а вислів суду «слід зазначити, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено повідомлення боржників про проведення опису майна» необхідно виключити з мотивувальної частини ухвали.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 307,312 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2014 року залишити без змін, виключити з мотивувальної частини речення «слід зазначити, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено повідомлення боржників про проведення опису майна».

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: