Справа № 732/841/14
Провадження № 2/732/250/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10.11.2014 року
м.
Городня

Городнянський районний суд
Чернігівської області у складі:
головуючої судді - Карпинської Н.М.,
секретарі Харитоновій Т.М., за участі
позивача: ОСОБА_1, представників
прокуратури Городнянського району:
Котонос О.Б., Палєєнко І.Є., Сидоренко
М.В., відповідачів: ОСОБА_5, ОСОБА_6,
представників відповідачів:
начальника відділу Державного
агенства земельних ресурсів у
Городнянському районі, Чернігівської
області - Зенченко Н.Ю., спеціаліста
відділу - Малашок О.В., начальника
Реєстраційної служби Городнянського
районного управління юстиції
Чернігівської області - Ткача Ю.М.,
спеціаласта служби - Спутай С.М.,
представника третьої особи: начальника
Городнянського районного
госпрозрахункового бюро технічної
інвентаризації - Кривець О.М.,
представника третьої особи приватного
нотаріуса Городнянського районного
нотаріального округу ОСОБА_12: адвоката
- ОСОБА_13, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Городня цивільну справу за позовом
прокурора Городнянського району в
інтересах ОСОБА_1 (треті особи на боці
позивача - Тупичівська сільська рада,
Городнянського району, Чернігівської
області, Городнянська районна державна
нотаріальна контора, Городнянське
районне бюро технічної інвентаризації)
до ОСОБА_5, ОСОБА_6, відділу Державного
агенства земельних ресурсів у
Городнянському районі, Чернігівської
області, Реєстраційної служби
Городнянського районного управління
юстиції (третя особа на боці
відповідачів: приватний нотаріус
Городнянського районного
нотаріального округу ОСОБА_12) про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
скасування права власності шляхом
внесення відповідного запису до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та у Державному
земельному кадастрі,-

В С Т А Н О В И В:

Прокурор
Городнянського району звернувся в
інтересах ОСОБА_1 до суду з позовом і
просив визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,27 га, укладений між ОСОБА_6 і
ОСОБА_5, посвідчений 17.09.2007 року
приватним нотаріусом Городнянського
районного нотаріального округу ОСОБА_12
Вимоги обґрунтовані положенням норм
статтей 203,215 ЦК України і посиланням на
те, що приватним нотаріусом
Городнянського районного
нотаріального округу Чернігівської
області безпідставно змінено цільове
призначення вказаної земельної
ділянки і здійснено її поділ на дві
частини та присвоєно кадастрові номери
новоутвореним земельним ділянкам,
зокрема: 0,25 га для обслуговування
житлового будинку, з кадастровим
номером :01:000:0596 та 0, 02 га - для
ведення особистого селянського
господарства, з кадастровим номером
:01:000:0597.

У судовому засіданні з підстав
викладених у позові стороною позивача
позовні вимоги підтримані

ОСОБА_1 у своїх поясненнях суду
вказувала, що з метою прийняття
спадщини після смерті її матері ОСОБА_14
у середині 2013 року вона звернулась до
нотаріальної контори, отримавши витяг
про реєстрацію у спадковому реєстрі в
кінці 2013 року почала виготовляти
технічну документацію із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості) для
будівництва та обслуговування жилого
будинку площею 0,04 га та для ведення
особистого селянського господарства
загальною площею 0,13 га за адресою:
АДРЕСА_1. При зверненні до голови
сільської ради щодо погодження
технічної документації позивач ОСОБА_1
дізналась, що на таку земельну ділянку
мається інша технічна документація у
ОСОБА_6

Відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6
позов не визнається, обидві вказують,
що вправі були очікувати від органів
державної влади і місцевого
самоврядування належного виконання їх
посадовими особами своїх
функціональних обов'язків і особисто
відповідачі до відведення і видачі
довідок про присвоєння кадастрових
номерів не мають відношення.

Відповідач ОСОБА_5 зазначає, що
продала земельну ділянку, яку
успадкувала від ОСОБА_15 Така земельна
ділянка належала їй на праві приватної
власності. Довідки про адресу
земельної ділянки узгоджуються з
даними поземельної книги і
підтверджені посадовою особою
місцевого самоврядування. Крім того,
розмір земельної ділянки визначений на
обслуговування проданого житлового
будинку при відчуженні визначений в
межах і конфігурації успадковуваної
нею земельної ділянки і
підтверджувався ще за життя
спадкодавця відділом земельних
ресурсів. З часу продажу земельної
ділянки (2007 рік) минуло більше 7 років,
вартість землі виросла і коштів, які
вона має повернути ОСОБА_6 у випадку
повернення сторін договору
купівлі-продажу у попередній стан,
відповідач ОСОБА_5 не має, як і не має
наміру повертати собі земельну
ділянку, яка належала їй на праві
власності за дійсним на момент
відчуження державним актом.

Відповідач ОСОБА_6 посилається на
норму ст. 120 ЗК України (в редакції на
момент спірних правовідносин), зокрема
на те, що з часу внесення змін до ст. 120
ЗК України Законом від 27 квітня 2007 року
до особи, яка придбала житловий
будинок, будівлю або споруду
переходило право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення, у
розмірах, встановлених договором; а
якщо договором не було визначено, до
набувача переходило право власності на
ту частину земельної ділянки, яка
необхідна для обслуговування будинку.
Довідки про адресу земельної ділянки
узгоджуються з даними поземельної
книги і підтверджені посадовою особою
місцевого самоврядування. Крім того,
норми потрібні на обслуговування
житлового будинку визначались в межах
і конфігурації земельної ділянки
вказаної в Державному акті серії ЯА №
514151 від 31.10.2005 року. Те, що в подальшому
орган земельних ресурсів не виготовив
і не привів документи у відповідність
до фактичного відведення їй із земель
приватної власності земельної ділянки
потрібної на обслуговування житлового
будинку, відповідач вважає
бездіяльністю відділу земельних
ресурсів, які затягли таку процедуру
на сім років, аж до набрання чинності
новим Законом про втрату юридичного
значення державного акту на землю та
введення реєстрації права власності
органами реєстраційної служби
Городнянського районного управління
юстиції. Крім того, позивач зазначає, що
державний акт на ім'я ОСОБА_15
спадкодавця продавця) видавався
раніше, ніж державний акт виданий на
ім'я спадкодавця позивача ОСОБА_14, і
такий державний акт ОСОБА_14 не
відповідає законодавству, а за кутами
розташування та напрямком зображення
за периметром схема земельної ділянки
про яку зазначає позивач не відповідає
координатам на місцевості. Відповідач
ОСОБА_6 вважає себе добросовісним
набувачем, а повернення сторін
договору купівлі-продажу у попередній
стан не відповідає її інтересам

Представники відділу Державного
агентства земельних ресурсів у
Городнянському районі, Чернігівської
області просили вирішити порушені у
позові питання за законом.

Представники реєстраційної
служби Городнянського районного
управління юстиції Чернігівської
області вважають, що діяли в межах
законодавства та реєстрували
правовстановлюючий документ, яким є
договір купівлі-продажу, згідно із
законом у відповідності до його змісту.
Прийняте у справі рішення будуть
виконувати внаслідок обов'язкового
характеру його дії. У цілому у
розв'язанні позовних вимог
покладаються на розсуд суду.

Представник третьої особи -
приватного нотаріуса Городнянського
районного нотаріального округу
ОСОБА_12: адвокат ОСОБА_13, діючи в
інтересах залученої до участі у справі
третьої особи, вказував, що обраний
спосіб захисту не відповідає
встановленим у справі фактам і не
узгоджується з правовідносинами
сторін. Правочин, посвідчений
нотаріусом у 2007 році не містить
дефектів його елементів (змісту, форми,
суб'єктного складу, волі і
волевиявлення сторін) з якими закон
пов'язує недійсність правочину.
Визнання правочину недійсним зумовлює
анулюванням майнових наслідків для
сторін, а не для ОСОБА_1 Вимоги про
визнання договору недійсними з
правовим обґрунтуванням згідно
положень норм статтей 203,215 ЦК України,
що міститься в позові, адвокат вважає
такими, що не узгоджуються з нормами ст.
3, 4 ЦПК України, оскільки задоволення
вимог ОСОБА_1 у спосіб, сформульований у
позові не задовольнить її інтересів, а
сама зміна у формулюванні цільового
призначення не порушує прав позивача.
Через невірно обраний засіб захисту
представник нотаріуса у позові просить
відмовити.

Дослідивши усі заявлені у справі
докази, встановивши обставини, якими
обґрунтовуються заявлені у справі
позовні вимоги, характер та
взаємовідносини сторін, визначившись
щодо правовідносин, зумовлених
встановленими фактами, а також щодо
правових норм, якими врегульовані ці
правовідносини, суд прийшов до
висновку, що у позові прокурора,
заявленого в інтересах ОСОБА_1 слід
відмовити.

За змістом актів цивільного
законодавства, правочин - це юридичний
факт, з яким Закон пов'язує виникнення,
зміну та припинення цивільних
правовідносин. Правочин - це
правомірна, тобто незаборонена законом
вольова дія суб'єктів цивільного
правовідношення, що спрямована на
встановлення, зміну чи припинення
цивільних прав та обов'язків.
Презумпція правомірності правочину,
закріплена у статті 204 ЦК України та
може бути спростована насамперед
нормою Закону, який містить відповідну
заборону. Недійсність правочину
зумовлюється наявністю дефектів його
елементів: змісту, форми, суб'єктивного
складу, волі та волевиявлення.

Як встановлено судом, 17 вересня 2007
року ОСОБА_5 (відповідач) продала, а
ОСОБА_6 (відповідач) придбала житловий
будинок з надвірними будівлями і
спорудами за АДРЕСА_2. Зазначений
житловий будинок належав продавцю на
підставі свідоцтва про право власності
на нерухоме майно, виданого
Тупичівською сільською радою,
Городнянського району, Чернігівської
області 31 серпня 2007 року, на підставі
рішення виконавчого комітету.

Відповідно до вимог п.4 ст. 334 ЦК
України право власності у покупця
ОСОБА_6 на вказаний будинок виникло з
моменту державної реєстрації договору
в Державному реєстрі правочинів, що
проведена нотаріусом одночасно з
нотаріальним посвідченням договору
шляхом видачі Покупцю витягу з
Державного реєстру правочинів. Крім
того, 18.10.2007 року за реєстраційним
номером 20113101 зареєстровано на праві
приватної власності на підставі
договору купівлі-продажу 2480 від 17.09.2007
року, посвідченого Городнянським
приватним нотаріусом ОСОБА_12 за
власником ОСОБА_6, будинок жилий, з
надвірними будівлями та спорудами
(адреса об'єкта: АДРЕСА_2), що
підтверджується витягом про
реєстрацію прав власності на нерухоме
майно № 15765393 виданим
Городнянським бюро технічної
інвентаризації 31 серпня 2007 року, в
реєстровій книзі № 2, за реєстровим №
218, реєстраційний номер в Реєстрі права
власності на нерухоме майно 20113101.

Згідно статті 120 ЗК України (в
редакції на момент спірних
правовідносин), з урахуванням внесених
змін Законом від 27 квітня 2007 року до
особи, яка придбала житловий будинок,
будівлю або споруду переходило право
власності на земельну ділянку, на якій
вони розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених
договором; а якщо договором не було
визначено, до набувача переходило
право власності на ту частину
земельної ділянки, яка необхідна для
обслуговування будинку.

Для вчинення продажу земельної
ділянки разом з продажем будинку
нотаріусу надано державний акт серії
ЯА № 514151 на ім'я ОСОБА_5

У відповідності до статті 46
Закону України «Про нотаріат» нотаріус
витребувала від органів місцевого
самоврядування та відділу земельних
ресурсів документи, необхідні для
вчинення нотаріальної дії щодо
уточнення адреси земельної ділянки та
площі для обслуговування житлового
будинку.

Державний акт серії ЯА № 514151
(а.с.141) оформлений на ім'я ОСОБА_5 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину від 28 жовтня 2005 року,
зареєстрованого за № 4-2745 і виданий їй
31.10.2005 року. Згідно плану в акті
міститься опис двох земельних
відрізків: 0,27 га та 0,21 га та єдине для
них цільове призначення: «ведення
особистого підсобного господарства».

Згідно довідки № 412/2007 (а.с. 160 том1)
виданої виконкомом Тупичівської
сільської ради земельна ділянка площею
0,27 га, вказана в державному акті серії
ЯА № 514151 знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2

Вказану земельну ділянку ОСОБА_5
успадкувала від батька ОСОБА_15, який
володів нею на праві приватної
власності згідно акту 1-ЧН № 035355 (а.с. 79 ).
Згідно документів, що містяться у
технічному звіті по виготовленню
вказаного державного акту (а.с.80-87)
ОСОБА_15, отримав таку ділянку на
підставі рішення Тупичівської
сільської ради про безоплатну передачу
у приватну власність від 20.07.1993 року.
Загальний розмір двох земельних
ділянок вказаних у плані як земельні
наділи 0,27 га та 0,21 га складає 0,48 га, а
цільове призначення земельної ділянки
розміром 0,48 га вказано як «ведення
особистого підсобного господарства».
Акт виданий 12.02.1997 року.

За зверненням ОСОБА_15 за його
життя 21 березня 2000 року було визначено
із загальної земельної ділянки
розміром 0,48 га норму для
обслуговування житлового будинку
(а.с.163). Згідно із довідкою (а.с.163 ) за
підписом начальника районного відділу
земельних ресурсів визначено, що в
земельній ділянці розміром 0,27 га : 0,25 га
належить для обслуговування будинку, а
0,02 - для ведення особистого підсобного
господарства. За таким цільовим
призначенням обчислена ставка
земельного податку, який в подальшому
оплачував власник за кожну частину
ділянки залежно від визначеного
цільового призначення.

Вказана довідка продубльована у
витягах з технічної документації з
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки (а.с.144-145), що подані нотаріусу
для вчинення нотаріальної дії.

Представники відповідача ОСОБА_8,
ОСОБА_16, свідок ОСОБА_17 пояснити
походження таких документів не змогли,
посилаючись на давність їх оформлення.

У судовому засіданні встановлено,
що на підставі зазначених документів
ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_6 купила
земельну ділянку площею 0,27 га, з яких
передану: 0,25 га - для обслуговування
житлового будинку та 0,02 га - для ведення
особистого селянського господарства
за АДРЕСА_2. Права та обов'язки продавця
і покупця виникли за договором
купівлі-продажу земельної ділянки,
посвідченого приватним нотаріусом
Городнянського районного
нотаріального округу Чернігівської
області ОСОБА_12 17.09.2007 року (а.с.138-140).

Згідно витягу з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку НВ -013 від 13.12.2013 року (а.с.
29-33) право власності на ділянку 0,2500 га з
кадастровим номером :01:000:000:0596 з
місцем розташування: АДРЕСА_2, цільове
призначення: для обслуговування
житлового будинку на підставі
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості)
зареєстровано за ОСОБА_6

Згідно витягу з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку НВ -013 від 13.12.2013 року (а.с.
24-28) право власності на ділянку 0,0200 га з
кадастровим номером :01:000:0597 з
місцем розташування: АДРЕСА_2, цільове
призначення: для ведення особистого
селянського господарства на підставі
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості)
зареєстровано за ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_18 (начальник ДП Центр
ДЗК) у судовому засіданні роз'яснив, що
картографічною основою Державного
земельного кадастру є ортофотоплани та
картографічні матеріали, виготовлені
на замовлення центрального органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів До створення індексних
кадастрових карт (планів) відповідно до
Порядку для присвоєння кадастрових
номерів земельним ділянкам і ведення
кадастрової карти (плану)
використовувались індексні кадастрові
карти (плани), створені територіальними
органами центрального органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів) індексні кадастрові карти
(плани), в яких на момент набрання
чинності постановою „Про затвердження
Порядку ведення Державного земельного
кадастру" перші вісім цифр номерів
кадастрових зон відповідають кодам
об'єктів першого - третього рівня
класифікації згідно з Класифікатором
об'єктів
адміністративно-територіального
устрою України ДК 014-97, а дев'ятою та
десятою цифрами є нулі.

Свідок ОСОБА_19 (землевпорядник
сільської ради) зауважила, що в ході
обстеження земельних ділянок сторін,
фактична площа земельної ділянки для
обслуговування жилого будинку ОСОБА_6
за адресою: АДРЕСА_2 становить 0,035 га, а
земельна ділянка для обслуговування
жилого будинку та господарських
будівель і споруд померлої ОСОБА_14 має
площу 0,04 га.

Одночасно судом з'ясовано, що
державний акт ОСОБА_14 є старого зразка
та не містив у собі індивідуального
кадастрового номеру.

Судом досліджено у
взаємозв'язку із встановленими
обставинами у справі та поданими
доказами правове обґрунтування
позивача про те, що зміст оспорюваного
правочину суперечить ЦК України та
актам цивільного законодавства щодо
поділу земельної ділянки та зміни її
цільового призначення і такий
оспорюваний ОСОБА_1 правочин слід
визнати судом недійсним (ст.ст. 203,215 ЦК
України)

З аналізу статтей 4-5,8 Закону
України „Про землеустрій" вбачається,
що законом, який набрав чинності 08.07.2003
року встановлено суб'єкти, об'єкти
землеустрою і визначені органи, що
здійснюють регулювання відносин
землеустрою.

Довідку (а.с.163) ОСОБА_15
(спадкодавець продавця) отримав за
свого життя 21 березня 2000 року , де
було визначено із загальної земельної
ділянки розміром 0,48 га для земельної
ділянки 0,27 га: 0,25 га для обслуговування
житлового будинку та 0,02 -для ведення
особистого підсобного господарства. За
чинним на той час Земельним кодексом
така довідка могла походити від органу,
що затверджує проект землеустрою.
Варто зазначити, що у 1998-2000 роках не
було затверджено еталону технічної
документації із землеустрою і даний
еталон був затверджений наказом
Державного комітету України із
земельних ресурсів від 08.10.2009 року за №
534.

Сторони договору правомірно
очікували від органів місцевого
самоврядування та органів земельних
ресурсів належного виконання своїх
обов'язків по оформленню в межах
розміру і конфігурації земельної
ділянки норм обслуговування жилого
будинку за адресою: АДРЕСА_2, шляхом
закриття існуючої поземельної книги та
відкриття двох нових.

Європейський суд з прав людини у
своїй практиці зауважує, що допущені
органом публічної влади порушення при
вирішення питання про передачу майна у
власність особи не можуть бути
безумовною підставою для відібрання
цього майна, крім випадків, якщо вони
не були допущені внаслідок винної,
протиправної поведінки самого
набувача.

Oсобу може бути позбавлено її власності
лише в інтересах суспільства, на
умовах, передбачених законом і
загальним принципам міжнародного
права, а при вирішенні питання про
можливість позбавлення особи
власності мусить бути дотримано
справедливої рівноваги між інтересами
суспільства та правами власника.

З досліджених даних поземельної
книги і державних актів ЯА № 514151 (а.с. 141)
1-ЧН № 035355 (а.с. 79) встановлено, що зміна
цільового призначення відбулась
відносно земельної ділянки приватної
власності за ініціативою її власника.

У відповідності до ст. 3,4 ЦПК
України захисту підлягають порушене,
невизнане або оспорювань право особи
чи інтерес, а також державний чи
суспільний інтерес.

Позов пред'явлений прокурором не
на захист державного чи суспільного
інтересу на предмет дотримання
законності в застосуванні земельного
законодавства органами уповноваженими
здійснювати регулювання відносин
землеустрою чи визнання угоди
недійсною внаслідок порушення
цільового використання землі, що
призвело до порушення державних чи
суспільних інтересів, а на захист
конкретної фізичної особи - ОСОБА_1 При
цьому належними і допустимими доказами
у справі не встановлено, що формальне
визначення земельної ділянки 0,25 га для
обслуговування житлового будинку в
межах і конфігурації ділянки за
державним актом ЯА № 514151 (загальний
розмір 0,27 га) призвело до порушення
права ОСОБА_1 та до накладення з цих
причин земельної ділянки, яка і раніше
перебувала у приватній власності
(ОСОБА_15, ОСОБА_5) і не змінювала свою
адресу і меж, з іншою ділянкою, що
вказана в акті виданого на ім'я
спадкодавця, тобто ОСОБА_14

Натомість за висновком № С-241 за
результатами проведення судової
земельно-технічної експертизи від 29
серпня 2014 року (а.с. 35-50 том2)
встановлено, що загальна площа
земельних ділянок отриманих ОСОБА_6
згідно договору купівлі-продажу
становить 0,27 га і при порівнянні даних
конфігурації з державним актом на
право власності на земельну ділянку
серії ЯА № 514151 виданим ОСОБА_5,
зареєстрованим в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею за №
03 від 31.10.2005 року (а.с. 39-40,141-142,162,199)
загальна площа земельних ділянок
згідно витягів з Державного Земельного
кадастру відповідає площі, зазначеній
в Державному акті, а саме 0,27 га, опис меж
співпадає, не співпадають тільки
лінійні розміри.

Однак, неспівпадання лінійних
розмірів (Додаток 3 до висновку
експерта а.с.49, том 2) не призвело до
накладення земельних ділянок.
Накладення земельних ділянок сталось
внаслідок видачі правовстановлюючих
документів на ім'я ОСОБА_6 (до цього
правовстановлюючі документи ОСОБА_15 та
ОСОБА_5) і ОСОБА_20, і площа перетину
таких ділянок за окремими державними
актами становить 0,0447 га, тобто не в
межах усієї площі відчуженої землі за
договором купівлі-продажу.

Тому повернення сторін договору у
попередній стан не усуне наявності
накладення площі землі, що, як
стверджує позивач, увійшла до складу
спадщини.

Розв'язуючи вимоги за обраним
позивачем способом захисту, тобто про
визнання недійсним договору, за яким
ОСОБА_1 не була стороною, суд відзначає
наступне .

Визнання правочину недійсним
пов'язане з анулюванням майнових
наслідків його вчинення і встановлення
наслідків, передбачених Законом.

Визнані недійсними правочини не
створюють для сторін тих прав і
обов'язків, які вони мають
встановлювати, а породжують наслідки,
передбачені Законом (ст. 216 ЦК України).

Однак, якщо позивач, не будучи
стороною оспорюваного ним договору,
домагається відновлення свого права на
річ, яка була предметом цього договору,
то виходячи з правової природи спірних
правовідносин між сторонами існують
речово-правові відносини, і належним
способом захисту в такому разі є один
із способів, передбачених главою 29 ЦК
України: віндикація (ст.ст. 387, 388 ЦК
України) - якщо річ перебуває у
володінні відповідача; визнання права
власності (ст. 392 ЦК України) - якщо річ
не вибула з володіння позивача, однак
його право на неї не визнається
відповідачем

Положення ч. 3 ст. 215 ЦК України при
вирішенні такої категорії справ
підлягають застосуванню в тому разі,
якщо позивач не домагається
відновлення свого права на річ, яка
була предметом оспорюваного ним
договору, а його порушене право може
бути відновлене шляхом повернення
сторін договору до первісного стану в
результаті визнання цього договору
недійсним.

Оскільки позивач домагається
захисту свого майнового права
відчуженого третіми особами за
договором, учасником якого не був,
належним способом захисту є
витребування майна від нинішнього його
володільця.

Згідно ст. 3607 ЦПК України
постанова Верховного Суду України №
6-107 цс-12 від 07.11.2012 року, прийнята за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах є обов'язковою для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Оскільки із вимогами про
витребування майна із чужого
володіння, в тому числі з передбачених
Законом підстав від добросовісного
набувача до видалення суду в нарадчу
кімнату для ухвалення рішення ОСОБА_1
не зверталась; частка земельної
ділянки, що накладається відчужена за
відплатним договором і його сторони не
мають наміру повністю анулювати
майнові наслідки його вчинення; діючи в
межах заявлених позовних вимог, суд
дійшов висновку, що у позові прокурора
заявленого в інтересах ОСОБА_1 слід
відмовити.

За розглянутим позовом, в межах
обраного способу захисту, неможливо
задовольнити і позовні вимоги про
зобов'язання Реєстраційної служби
Городнянського районного управління
юстиції, Чернігівської області внести
до Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно запис про скасування
права власності ОСОБА_6 на земельну
ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер
:01:000:0596 та на земельну ділянку 0,02
га, кадастровий номер :01:000:0597, а
також про зобов'язання відділу
Державного агентства земельних
ресурсів у Городнянському районі
скасувати у Державному земельному
кадастрі реєстрацію земельної ділянки
ОСОБА_6 площею 0,25 га - для
обслуговування житлового будинку
кадастровий номер :01:000:0596 і площею
0,02 га - для ведення особистого
селянського господарства, кадастровий
номер :01:000:0597, оскільки такі
вимоги є похідними від основної вимоги
про визнання договору недійсним, а
через відмову у задоволенні основної
вимоги, додаткові вимоги також не
підлягають задоволенню. Крім того,
такі додаткові вимоги носять
зобов'язальний характер, а рішення суду
у випадку позитивного розв'язання
позовних вимог є обов'язковим для
виконання всіма органами і посадовими
особами в силу ст. 14 ЦПК України без
додаткового зобов'язання.

Право вибору способу судового захисту
належить виключно позивачеві, що
узгоджується із частиною першою статті
20 ЦК України, статтями 3 і 4 ЦПК України.

При цьому неправильно обраний спосіб
захисту права власності чи іншого
речового права не є підставою для
відмови у відкритті провадження у
справі, повернення позовної заяви чи
залишення її без руху, а у конкретно
встановлених обставинах за таких
підстав суд відмовляє у позові.

Вказане не перешкоджає
можливості захисту прав ОСОБА_1 шляхом
віндикації/визнання права за умови
наступного доведення в змагальному
судовому процесі прав спадкодавця на
спірну частину ділянки і визнання її
прав як спадкоємця з наступною зміною
відомостей у Державному реєстрі
речових прав та відомостей у
Земельному кадастрі

Керуючись ст.3-5, ч.5 ст. 12, ст. 16,
20, ст. 204 ЦК України, ст. 120 ЗК України (у
редакції на час виникнення спірних
правовідносин), ст. 4-5,8,59 Закону України
„Про землеустрій", ст.3-4, ст.10, 11, 209, 212-215,
294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у повному обсязі у
задоволенні позову прокурора
Городнянського району заявленого в
інтересах ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
земельної ділянки, скасування права
власності шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
та у Державному земельному кадастрі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Чернігівської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Н. М. Карпинська