Справа № 610/4657/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2014 року Балаклійський
районний суд Харківської області в
складі: головуючого - суді
Соколової К.А., за участю секретаря
Матюшенко І.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Балаклія Харківської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, та
зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про вселення, -

ВСТАНОВИВ:

27.11.2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Балаклійського районного суду
Харківської області з позовом до
ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, посилаючись на те, що йому
на праві приватної власності належить
житловий будинок АДРЕСА_1. В житловому
будинку окрім нього зареєстровані -
його колишня дружина - ОСОБА_3 з дітьми
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, які
з березня 2013 року в даному житловому
будинку не мешкають. Рішенням
Балаклійського районного суду від
29.04.2013 року шлюб між ними розірвано.
Реєстрація в належному позивачу
житловому будинку відповідача суттєво
обмежує його право володіння,
розпорядження та користування
житловим приміщенням. Тому, він просить
суд визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що
втратили право на користування
житловим приміщенням.

09.01.2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_2 про
вселення в житловий будинок. В
обґрунтування позовних вимог
зазначила, що з 2007 року вона проживала в
цивільному шлюбі з ОСОБА_7, 14.06.2008 року
вони уклали шлюб. Від спільного шлюбу
мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, які
проживали разом з ними в належному
відповідачу житловому будинку АДРЕСА_1,
також з ними проживав її син від
першого шлюбу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
Відповідач зареєстрував позивачку
разом з дітьми в належному йому
житловому будинку. Рішенням
Балаклійського районного суду від
29.04.2013 року шлюб між нею та відповідачем
розірвано. В березні 2013 року відповідач
забрав у неї ключі від житлового
будинку і не пускав її з дітьми в
будинок, особисті речі відвіз до її
сестри. На теперішній час вона проживає
в однокімнатній квартирі знайомої.
Іншого житла у неї не має, тому просить
суд вселити її з неповнолітніми дітьми
у спірний будинок.

В судовому засіданні ОСОБА_2 позовні
вимоги підтримав та просив суд їх
задовольнити, зустрічну позовну заяву
не визнав та просив суд відмовити в її
задоволенні.

ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні
вимоги ОСОБА_2 не визнала, зазначивши,
що на теперішній час їй та дітям ніде
жити, зустрічну позовну заяву
підтримала та просила суд її
задовольнити.

Вислухавши пояснення сторін, свідків,
вивчивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про необхідність
в задоволенні позову про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
відмовити, зустрічну позовну заяву
задовольнити з наступних підстав:

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що з 2007 року ОСОБА_2
та ОСОБА_3 проживали в цивільному шлюбі,
14.06.2008 року шлюб зареєстрували (а.с. 30).
Від спільного шлюбу мають двох
неповнолітніх дітей: ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, що
підтверджено свідоцтвами про
народження дітей (а.с. 32,33). Також ОСОБА_3
має неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено
свідоцтвом про народження (а.с. 31).

Відповідач зареєстрував позивачку
разом з дітьми в належному йому на
праві приватної власності житловому
будинку АДРЕСА_1 (а.с. 9,10), що
підтверджується відповіддю з
адресно-довідкового бюро
Балаклійського РВ ГУМВС України в
Харківській області (а.с. 15).

Рішенням Балаклійського районного
суду Харківської області від 29.04.2013
року шлюб між сторонами було розірвано
(а.с. 13). З березня 2013 року ОСОБА_3 разом з
дітьми не проживає за місцем своєї
реєстрації, що підтверджується актом
обстеження від 29.09.2013 року ( а.с. 12).

Як стверджує ОСОБА_3 на теперішній час
вона проживає в однокімнатній квартирі
своєї знайомої, оскільки ОСОБА_2 забрав
у неї ключі від дверей та не пускає її і
дітей до будинку.

Сам позивач не заперечував, що він
забрав у відповідачки ключі від
будинку, зібрав її речі та разом з
дітьми відвіз до її матері.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 пояснили суду,
що вони є сусідами ОСОБА_2, їм відомо що
шлюб між сторонами розірвано та після
розірвання шлюбу ОСОБА_3 з дітьми
фактично не проживає в житловому
будинку АДРЕСА_1.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_11 яка є сестрою ОСОБА_3,
охарактеризувала її як особу, пояснила,
що в березні 2013 року ОСОБА_2 привіз
особисті речі сестри, з яких підстав
вона не проживає в спірному будинку їй
не відомо.

Із пояснень сторін вбачається, що
ОСОБА_2 перешкоджає ОСОБА_3 та дітям у
користуванні житловим будинком за
місцем реєстрації, не впускає її до
будинку.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового права або
майнового права та інтересу.

Згідно ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу
України ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщення інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Ст.405 Цивільного кодексу України
передбачено, що члени сім»ї власника
житла, які проживають разом з ним, мають
право на користування цим житлом
відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.
Члени сім»ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім»ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Особи, що вселилися в жиле приміщення
як члени сім»ї наймача, набувають
рівного з іншими членами сім»ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами, наймачем
та членами його сім»ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням ( ч. 2 ст.
65 Житлового кодексу України).

Статтею 156 Житлового кодексу України
передбачено, що на вселення до батьків
їх неповнолітніх дітей згоди власника
не потрібно.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214 ЦПК України, ст.
ст. 15, 16, 405 Цивільного кодексу України,
ст. ст. 9, 65,156 Житлового кодексу України,
ст.ст. 41, 47 Конституції України суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням відмовити .

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про вселення - задовольнити.

Вселити ОСОБА_3 з неповнолітніми
дітьми: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, в
житловий будинок, розташований по
АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перепон
ОСОБА_3 та неповнолітнім дітям в
користуванні будинком АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судовий збір в розмірі 243 гривні 60
копійок.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через Балаклійський районний суд
Харківської області шляхом подачі
протягом десяти днів з дня його
проголошення апеляційної скарги.

СУДДЯ