У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

пр. № 6/759/21/14

ун. № 759/17808/13-ц

30 січня 2014 року
м. Київ

Святошинський районний суд м.
Києва у складі головуючого судді
Ключника А.С. за участю секретаря
Івченко В.П розглянувши у відкритому
судовому засіданні, в залі судових
засідань цивільну справу за поданням
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві щодо тимчасового
обмеження боржника ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець ВДВС
Святошинського у м. Києві Соломка Ю.Г.
звернувся до суду з поданням на
підставі ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» та ст. 6 Закону
України «Про порядок виїзду з України
та в'їзду в Україну громадян України», у
якому просить тимчасово обмежити
боржника ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, який
мешкає за адресою: АДРЕСА_1 у праві
виїзду за межі України до виконання ним
своїх майнових зобов'язань за рішенням
суду.

Подання обґрунтовано тим, що на
виконанні у відділі знаходяться
виконавчий лист Солом'янського
районного суду м. Києва № 2-623/11 від
22.12.2011 року про стягнення боргу
солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ
«ПроКредит Банк». На даний час рішення
суду не виконано, враховуючи, що ВДВС
Святошинського РУЮ у м. Києві вжито
всіх заходів спрямованих на примусове
виконання рішення суду, а тому просив
суд як одним із заходів забезпечення
виконання рішення суду тимчасово
обмежити боржника ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України.

В судовому засіданні державний
виконавець подання підтримав, та
просив його задовольнити.

Представник боржника ОСОБА_3 в судовому
засіданні проти задоволення подання
заперечував.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов
висновку, що у задоволені подання слід
відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у
відділі державної виконавчої служби
Святошинського РУЮ м. Києва
знаходяться виконавчий лист
Солом'янського районного суду м. Києва
№ 2-623/11 від 22.12.2011 року про стягнення
боргу солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ
«ПроКредит Банк». На даний час рішення
суду не виконано.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника фізичної особи у праві виїзду
за межі України при виконанні судових
рішень вирішується судом за місцем
знаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання державного
виконавця без виклику чи повідомлення
сторін та інших заінтересованих осіб
за участю державного виконавця.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 6
Закону України «Про порядок виїзду з
України та в'їзду в Україну громадян
України», громадянинові України може
бути тимчасово відмолено у видачі
паспорта, якщо діють неврегульовані
аліментні, договірні чи інші не
виконані зобов'язання - до виконання
зобов'язань, або розв'язання спору за
погодженням сторін у передбачених
законом випадках, або забезпечення
зобов'язань заставою, якщо інше не
передбачено міжнародними договорами
України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишити територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод (далі -
Конвенція), який гарантує деякі права і
свободи, не передбачені в Конвенції та
у Першому протоколі до неї, кожен є
вільним залишати будь-яку країну,
включно зі своєю власною. На здійснення
цих прав не може бути встановлено
жодних обмежень, крім тих, що
передбачені законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені
правовідносини регулюються ст. 313
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої фізична особа має право на
свободу пересування. Фізична особа, яка
досягла шістнадцяти років, має право на
вільний самостійний виїзд за межі
України. Фізична особа може бути
обмежена у здійсненні права на
пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право: у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Тобто, умовою обрання такого заходу
забезпечення виконання рішення суд, як
тимчасового обмеження боржника у праві
виїзду за межі України, що передбачено
ст. 377-1 ЦПК України, є встановлення
судом дійсних обставин ухилення
боржника від виконання судового
рішення.

При зверненні до суду з поданням
державним виконавцем не надано
доказів, що боржник ОСОБА_1 саме
ухиляється від виконання рішення суду.

Акт державного виконавця № 30895473/25 від
16.02.2012 року, яким встановлено
відсутність майна боржника ОСОБА_1 за
адресою: АДРЕСА_1 не може свідчити про
те, що боржник саме ухиляється від
виконання рішення суду.

Відповідно до узагальнення судової
практики щодо вирішення питання про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України проведеної Верховним
Судом України зазначено, що з погляду
значення словосполучення "ухилення від
виконання зобов'язань, покладених
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1
ст. 6 Закону N 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11
Закону N 606-XIV, позначає з об'єктивної
сторони такі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків. У зв'язку з цим і
здійснюється примусове виконання. Це
також є підставою для звернення з
поданням до суду щодо вирішення
питання про застосування до такої
особи тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України. На думку ВСУ,
особа, яка має невиконані зобов'язання,
не може вважатися винною в ухиленні,
поки не буде доведено протилежне.
Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови "доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання".

Державним виконавцем при зверненні до
суду з вказаним поданням не надано
доказів що підтверджують ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
відомості про характер та розмір
невиконаних зобов'язань боржником.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 209-210, 293, 294, 377-1 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволені подання державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у м.
Києві, щодо тимчасового обмеження
боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі
України - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо її не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги ухвала, якщо вона не скасована,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя
А.Ключник