АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/6212/14
Головуючий 1 інстанції Міндарьова М.Ю.
Справа № 646/4575/14-ц
Доповідач: Коваленко І.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Коваленко І.П

суддів - Довгаль А.П., Коровіна С.Г.

при секретарі - Москаленко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Червонозаводського районного суду
м.Харкова від 22 липня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «НВП
«Металокомплект» про поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати,
середнього заробітку та моральної
шкоди,-

В С Т А Н О В
И Л А :

В травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до ТОВ «НВП
«Металокомплект» про поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати,
середнього заробітку та моральної
шкоди.

В обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що 30.04.2014 року відповідно до
наказу № 40-К про припинення трудового
договору його було звільнено з посади
головного інженера за порушення
трудової дисципліни. 24.04.2014 року
відповідно до рішення
Червонозаводського районного суду
міста Харкова його було поновлено на
посаді головного інженера ТОВ «НВП
«Металокомплект», але ніхто з
працівників відповідача його про це не
повідомляв. 25.04.2014 року він прийшов на
підприємство з рішенням суду та заявою
про поновлення на роботі, але на
підприємство його не пропустили, після
чого він направив рішення суду та свою
заяву про поновлення на роботі поштою і
став чекати, коли його повідомлять про
поновлення на роботі.

Зазначав, що 29.04.2014 року зі слів дружини,
яка знаходилась дома, йому стало відомо
про те, що до них додому приїздила
комісія за для з'ясування відсутності
його на роботі, його в цей час дома не
було, телефоном він повідомив голову
комісії Лаверенца Е.В. про те, що його не
пускають на територію підприємства і
попросив комісію повернутися до нього
додому для з'ясування всіх обставин, на
що йому було відмовлено.

З наказом про поновлення на роботі та з
ніякими актами його ніхто не
ознайомлював, 05.05.2014 року він знову
прийшов на підприємство, але охорона
його не пропустила, після чого директор
Лижніков Є.С. вручив йому наказ від
30.04.2014 року про його звільнення. Він є
одним із засновників підприємства ТОВ
«НВП «Металокомплект» і його
звільнення та не допуск на
підприємства є порушенням його прав як
співзасновника. Посилаючись на вказані
обставини, просив суд задовольнити
його позовні вимоги про поновлення на
роботі, стягнення невиплаченої
заробітної плати з 24.12.2013 року до часу
поновлення на роботі та моральних
збитків.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
та позивач пояснив суду, що він є
співзасновником підприємства ТОВ «НВП
«Металокомплект» і надання їм суду
копії статуту підприємства є доказом
на підтвердження цих обставин,
зазначив, що не допуск його на
підприємство та не поновлення його на
роботі та незаконно, на його думку,
звільнення його з роботи є порушенням
його прав як співзасновника. Пояснив,
що попереднє рішення суду від 24.04.2014
року він та сторона відповідача
отримали в суді безпосередньо після
його проголошення та були обізнані
щодо суті рішення. На підприємство,
після ухваленого рішення суду, з'явився
25.04.2014 року та 29.04.2014 року, 28.04.2014 року на
підприємстві не з'являвся, чекав коли
його повідомлять про вихід на роботу.
Зазначав, що з приводу порушення його
прав як співзасновника підприємства до
правоохоронних органів та суду не
звертався, а також зазначив, що його
позовна вимога щодо виплати йому
середнього заробітку з 24.12.2013 року по
час поновлення на роботі була
предметом розгляду його попереднього
позову, але в її задоволенні судом було
відмовлено з мотивів ненадання доказів
щодо розміру виплати та розрахунків, що
це підтверджують.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечував, зазначив, що позивач був
обізнаний щодо того, що його поновлено
на роботі, оскільки як він пояснив суду,
представник відповідача отримував
копію рішення в його присутності, на
роботу , як сам зазначив, не з'являвся,
поважності причин чого не привів.
Представник відповідача також пояснив,
що акти на підставі яких прийнято
оспорюваний позивачем наказ є такими,
що відповідають дійсності, а доводи
позивача щодо порушення його прав як
співзасновника не можуть бути прийняти
судом оскільки є неналежними так як не
відносяться до предмета спору.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м.Харкова від 22 липня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати і ухвалити по
справі нове рішення, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення
з?явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду скасуванню
з ухваленням нового рішення.

При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до копії наказу від 24.04.2014
року № 36-К позивача поновлено на посаді
головного інженера з 24.12.2013 року на
підставі рішення Червонозаводського
районного суду міста Харкова від 24.04.2014
року.

Відповідно до копії наказу від 30.04.2014
року № 40-К ОСОБА_1 було звільнено з
посади головного інженера ТОВ «НВП
«Металокомплект» за порушення
трудової дисципліни в зв'язку з
відсутністю на робочому місці 24.04.2014 р.,
25.04.2014 р., 28.04.2014 р., 29.04.2014 р..

За правилами п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір може бути розірваний
власником або уповноваженим ним
органом у випадку прогулу без поважних
причин.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» при розгляді позовів про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні
виходити з того, що передбаченим цією
нормою закону прогулом визнається
відсутність працівника на роботі як
протягом усього робочого дня, так і
більше трьох годин безперервно або
сумарно протягом робочого дня без
поважних причин (наприклад, у зв'язку з
поміщенням до медвитверезника,
самовільним використанням без
погодження з власником або
уповноваженим ним органом днів
відгулів, чергової відпустки,
залишення роботи до закінчення строку
трудового договору чи строку, який
працівник зобов'язаний пропрацювати за
призначенням після закінчення вищого
чи середнього спеціального учбового
закладу).

Згідно зі ст. 149 КЗпП України до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення. При обранні виду
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен враховувати ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяну ним шкоду, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередню роботу
працівника. Стягнення оголошується в
наказі і повідомляється працівникові
під розписку.

При цьому, факт відсутності працівника
на робочому місці більше трьох годин
протягом робочого дня (прогул) має бути
належним чином зафіксований власником
або уповноваженим ним органом задля
того аби унеможливити порушення
трудових прав працівника та його
безпідставне притягнення до
дисциплінарної відповідальності. З
огляду на предмет позову, обов'язок
доведення вини працівника у порушенні
трудової дисципліни на підприємстві
покладено на роботодавця.

Таким чином, крім встановлення самого
факту відсутності працівника на роботі
більше трьох годин протягом робочого
дня, визначальним фактором для
вирішення питання про законність
звільнення позивача з роботи є
з'ясування поважності причин його
відсутності.

Законодавством не визначено перелік
обставин, за яких прогул вважається
вчиненим з поважних причин, а тому,
вирішуючи питання про поважність
причин відсутності на роботі
працівника, звільненого за п. 4 ст. 40
КЗпП України, суд повинен виходити з
конкретних обставин і враховувати
докази, передбачені ст. 57 ЦПК України.

Згідно до наказу від 24.04.2014 року № 34 на
підприємстві ТОВ «НВП Металокомплект»
створено комісію за для перевірки
присутності на робочому місці
головного інженера ОСОБА_1

Як вбачається з копій актів від 24.04.2014
року; 28.04.2014 року та 29.04.2014 року
складених членами комісії та копій
доповідних записок членів комісії,
позивач був відсутнім на робочому
місці 24, 28 та 29 квітня 2014 року.

Однак, вважати, що відповідач був
відсутній на робочому місці без
поважних причин, не можна.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що наказу від 24.04.2014 року № 36-К позивача
поновлено на посаді головного інженера
з 24.12.2013 року на підставі рішення
Червонозаводського районного суду
міста Харкова від 24.04.2014 року.

25.04.2014 року позивач прийшов на
підприємство з рішенням суду та заявою
про поновлення на роботі, але на
підприємство його не пропустили, після
чого він направив рішення суду та свою
заяву про поновлення на роботі поштою і
став чекати, коли його повідомлять про
поновлення на роботі.

Такі пояснення позивача
підтверджуються доповідною запискою
головного бухгалтера ТОВ «НВП
«Металокомплект» від 25.04.2014 року, з
тексту якої вбачається, що 25.04.2014 р. о 10.48
год. їй подзвонив ОСОБА_1 та попросив
вийти до нього на прохідну та отримати
документи для директора підприємства.
Коли вона вийшла, ОСОБА_1 наполягав, що б
вона отримала під підпис заяву на ім'я
директора та копію рішення суду.
Отримувати документи вона не стала та
запропонувала ОСОБА_1, що б він сам
вручив їх директору або відправив по
пошті. (а.с.57, 106).

Отже, за наявності наказу від 24.04.2014
року про поновлення позивача на роботі
,він не мав можливості потрапити на
робоче місце.

Посилання представника відповідача на
те, що позивач відмовився пройти на
робоче місце колегією суддів не
приймаються, оскільки жодних доказів
цього представником відповідача не
надано.

Оскільки позивач не зміг потрапити на
робоче місце, він в цей же день
відправив на адресу підприємства копію
рішення суду про його поновлення на
роботі та заяву про поновлення на
роботі, що підтверджується копією
заяви, описом цінного листа, квитанцією
та зворотнім повідомленням, з якого
вбачається, що цінний лист,
відправлений позивачем 25.04.2014 р. на ім'я
відповідача отриманий підприємством
29.04.2014 р. (а.с.8-10).

Із копії наказу від 24.04.2014 року
вбачається, що з цим наказом позивач
був ознайомлений 29.04.2014 року, про що
свідчить підпис на цьому наказі
позивача. (а.с.11).

Будь-яких доказів того, що позивач був
ознайомлений з цим наказом раніше, або
відмовився від ознайомлення з ним,
відповідачем не надано.

Отже, вважати, що позивач був відсутній
на робочому місці 24, 28 та 29 квітня 2014
року без поважних причин не можна.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що ОСОБА_1 підлягає поновленню
на роботі.

Що стосується вимог у частині
стягненні середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, то колегія суддів
вважає, що позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню частково.

При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при
винесені рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різницю в заробітку за час
виконання нижчеоплачувальної роботи.

У п. 32 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику розгляду
судами трудових спорів» від 6 листопада
1992 року № 9, з подальшим змінами
роз'яснено, що при присуджені оплати за
час вимушеного прогулу зараховується
заробіток за місцем нової роботи
(одержана допомога по тимчасовій
непрацездатності, вихідна допомога,
середній заробіток на період
працевлаштування, допомога по
безробіттю), який працівник мав у цей
час.

Середній заробіток працівника
визначається відповідно до ст. 27 Закону
України «Про оплату праці» за
правилами, передбаченими Порядком
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100. З урахуванням цих норм і зокрема
абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна
заробітна плата за час вимушеного
прогулу працівника обчислюється
виходячи з виплат за останні два
календарні місяці роботи, що передують
події, з якою пов'язана виплата, тобто,
що передують дню звільнення працівника
з роботи.

Із позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1
просить стягнути середній заробіток за
час вимушеного прогулу за два періоди:
з 25.12.2013 року по 23.04.2014 року - за перше
звільнення, та з 24.04.2014 року по 16.10.2014
року - друге звільнення.

Із довідки ТОВ «НВП «Металокомплект»
вбачається, що заробітна плата
позивача в ТОВ «НВП «Металокомплект»
складала 2125 грн. (а.с.130).

Із копії трудової книжки позивача та
довідки ТОВ «Мірофарм» вбачається, що
на час постановлення рішення про
поновлення на роботі, тобто, на 23.04.2014
року, позивач був прийнятий на роботу в
ТОВ «Мірофарм» з 31.03.2014 року.

Згідно довідки ТОВ «Мірофарм»
заробітна плата позивача складає 3000
грн.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає ,що з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню
сума середнього заробітку за час
вимушеного прогулу з 24.12.2013 року по
31.03.2014 року в сумі 6278,35 грн. (жовтень 2013
року - 23 робочих днів - 2125 грн., листопад
2013 року - 21 робочий день - 2125 грн.
Середньоденний заробіток складає: 4250
грн.: 44 дні =96,59 грн. З 24.12.2013 року по
31.03.2014 року : грудень 2013 року 4 робочих
дні - 386,36 грн., січень 2014 року - 21 робочий
день - 2028,39 грн., лютий 2014 - 20 робочих днів
- 1931,80 грн., березень 2014 року - 20 робочих
днів - 1931,80 грн.).

Що стосується стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу з
24.04.2014 року по 16.10.2014 року, то в цій
частині в позові належить відмовити,
оскільки в цей час позивач працював в
ТОВ «Мірофарм» з 31.03.2014 року і його
заробітна плата складала 3000 грн., що
більш ніж в ТОВ «НВП «Металокомплект» -
2125 грн.

Оскільки відповідно до положень статті
237-1 КЗпП України, незаконне звільнення
позивача призвело до моральних
страждань останнього, т.я. позивач
певний час не працював; звільнення з
роботи примусило його до зміни звичних
умов життя, що безумовно позначилося і
на усталеному способі життя позивача
та його родини, то колегія суддів
вважає, що на його корись підлягає
стягненню моральна шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди
колегія суддів, враховуючи вимоги п.9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", вважає за необхідне визначити в
сумі 5000 грн.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1
про видачу дублікату трудової книжки
без запису про незаконне звільнення, то
колегія суддів вважає, що підстав для
задоволення цих вимог немає.

Так, відповідно до п.2.10 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, при наявності в трудовій
книжці запису про звільнення або
переведення на іншу роботу, надалі
визнаної недійсною, на прохання
працівника видається "Дублікат"
трудової книжки без внесення до неї
запису, визнаного недійсним.

ОСОБА_1 до відповідача із таким
проханням не звертався, що він
підтвердив в судовому засіданні
апеляційної інстанції.

Отже, підстав зобов'язувати
відповідача видати дублікат трудової
книжки без запису про незаконне
звільнення немає.

Також не підлягають задоволенню
позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення
компенсації невикористаної відпустки,
оскільки така виплата передбачена при
звільненні та остаточному розрахунку з
підприємством.

Колегія суддів дійшла висновку про
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо
поновлення на роботі, тому він не
позбавлений такої можливості у разі
звільнення та остаточного розрахунку.

Відповідно до вимог ст..88 ЦПК України, з
відповідача на користь держави
підлягає стягненню судовий збір в сумі
243,60 грн.

На підставі наведеного та керуючись п.2
ч.1 ст.307, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного
суду м.Харкова від 22 липня 2014 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_1 до ТОВ «НВП «Металокомплект»
про поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати, середнього заробітку
та моральної шкоди задовольнити
частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного
інженера ТОВ «НВП «Металокомплект».

Стягнути з ТОВ «НВП «Металокомплект»
на користь ОСОБА_1 середній заробіток
за час вимушеного прогулу з 24.12.2013 року
по 31.03.2014 року в сумі 6278,35 грн. (шість тис.
двісті сімдесят вісім грн..35 коп).

Стягнути з ТОВ «НВП «Металокомплект»
на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі
5000 грн.

Стягнути з ТОВ «НВП «Металокомплект»
судовий збір на користь держави в сумі
243,60 грн.

В задоволені інших позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -