АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И[1]

29 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Прокопчук Н.О.,
Росік Т.В.,

при секретарі: Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1,
яка діє в інтересах ОСОБА_2,

на рішення Солом'янського районного
суду м. Києва від 19 листопада 2013 року

у цивільній справі за позовом
Київського Квартирно-експлуатаційного
управління Міністерства оборони
України, Будинкоуправління № 12
Київського Квартирно-експлуатаційного
управління Міністерства оборони
України до ОСОБА_2 про виселення з
гуртожитку без надання іншого
житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И
Л А:

В липні 2013 року Київське
Квартирно-експлуатаційне управління
Міністерства оборони України (далі -
КЕЕУ МО України), Будинкоуправління № 12
Київського Квартирно-експлуатаційного
управління Міністерства оборони
України (Будинкоуправління № 12 ККЕУ МО
України, Будинкоуправління № 12)
звернулися до Солом'янського районного
суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про
виселення з гуртожитку без надання
іншого житлового приміщення.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 19 листопада 2013 року позов
задоволено та виселено ОСОБА_2 з
кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого
житлового приміщення. Вирішено питання
про судові витрати.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2
звернулася до суду з апеляційною
скаргою, посилаючись на те, що рішення
суду є незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального права без повного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи та невідповідністю
висновків суду обставинам справи, а
обставини, що мають значення для
справи, які суд ухвалюючи рішення
вважав встановленими, не доведені.

Як на підставу скасування рішення суду
зазначила, що ухвалюючи рішення судом
не повно з'ясовано обставини щодо права
позивачів на звернення до суду з даним
позовом.

Крім цього, вказала на те, що ухвалюючи
рішення судом не взято до уваги, що між
сторонами виникли договірні цивільні
правовідносини, а тому позов
задоволено судом з порушенням норм
матеріального права.

Просила рішення
Солом'янськогорайонного суду м. Києва
від 19 листопада 2013 року скасувати і
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача - ОСОБА_1 в
судовому засіданні апеляційну скаргу
підтримала та просила задовольнити, з
підстав наведених в ній.

Представник Київського
Квартирно-експлуатаційного управління
Міністерства оборони України -
ТодерянВ.М. в суді апеляційної
інстанції просила відмовити в
задоволенні скарги, а рішення суду
залишити без змін як таке, що є законним
та обґрунтованим.

Відповідач Будинкоуправління № 12
Київського Квартирно-експлуатаційного
управління Міністерства оборони
України належним чином повідомлений
про час та місце розгляду справи, в
судове засідання свого представника не
направив. Відповідно до ч. 2 ст. 305
ЦПК України колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу за
відсутності представника відповідача
Будинкоуправління № 12.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах апеляційного оскарження,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що спірне жиле
приміщення - кімната АДРЕСА_1, який
перебуває на балансі
Будинкоуправління № 12 Київського
квартирно-експлуатаційного управління
Міністерства оборони України та на
обліку у позивача.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
правовий режим майна у Збройних Силах
України» військове майно - це державне
майно, закріплене за військовими
частинами, закладами, установами та
організаціями Збройних Сил України. До
військового майна належать будинки,
споруди, передавальні пристрої, всі
види озброєння, бойова та інша техніка,
боєприпаси, пально-мастильні
матеріали, продовольство, технічне,
аеродромне, шкіперське, речове,
культурно-просвітницьке, медичне,
ветеринарне, побутове, хімічне,
інженерне майно, майно зв'язку тощо.

В положенні про Київське
квартирно-експлуатаційне управління
вказано, що Київське
квартирно-експлуатаційне управління є
державною установою, яка заснована на
базі Квартирно-експлуатаційного
відділу м. Києва згідно Директиви
Міністра оборони України № 115/1/050 від 27
січня 2001 року та створене
Міністерством оборони України
(Засновник) і підпорядковане йому.

Згідно ст. 10 Закону України «Про
оборону України» Міністерство оборони
України, як центральний орган
виконавчої влади забезпечує
проведення в життя державної політики
у сфері оборони, функціонування та
мобілізаційну готовність,
боєздатність і підготовку Збройних Сил
України до здійснення покладених на
них функцій і завдань.

Міністерство оборони України здійснює
управління переданим Міністерству
оборони України військовим майном і
майном підприємств, установ та
організацій, що належать до сфери його
управління.

В 2010 році ОСОБА_2 був поселений в
кімнату АДРЕСА_1.

Кімната в гуртожитку була надана
ОСОБА_2 у зв'язку з його роботою в
системі Міністерства оборони України,
а саме як працівнику ДП Міністерства
оборони України «Київський
автомобільний ремонтний завод» згідно
листа № 303/25/6-389 від 07.04.2010 начальника
Київського КЕУ, на підставі якого 07.05.2010
між ОСОБА_2 та Будинкоуправлінням № 12
ККЕУ МО України було укладено договір
найму квартири № 139 та додатковий
договір про надання послуг.

Пунктом 2.1.Договору передбачено, що
наймодавець має право виселити
наймача, членів його сім'ї, або інших
осіб, які проживають разом з ним, без
надання іншого житла, у разі припинення
трудових відносин з Міністерством
оборони України.

Пунктом 5.1. Договору найму житлового
приміщення передбачено, що цей Договір
набирає чинності з моменту його
підписання і діє на термін
працевлаштування в Міністерстві
оборони України.

Наказом № 7-к від 30.03.2011 ОСОБА_2
звільнено з ДП МО України «Київський
автомобільний ремонтний завод» за
власним бажанням відповідно до ст. 38
КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 ЖК Української
РСР сезонні, тимчасові працівники і
особи, що працювали за строковим
трудовим договором, які припинили
роботу, а також особи, що вчились у
навчальних закладах і вибули з них,
підлягають виселенню без надання
іншого жилого приміщення з гуртожитку,
який їм було надано у зв'язку з роботою
чи навчанням.

Інших працівників підприємств,
установ, організацій, які поселилися в
гуртожитку в зв'язку з роботою, може
бути виселено без надання іншого
жилого приміщення в разі звільнення за
власним бажанням без поважних причин,
за порушення трудової дисципліни або
вчинення злочину (ч. 2 ст. 132 ЖК
Української РСР).

Суд першої інстанції встановивши
відповідні правовідносини, в межах
позову повно і всебічного дослідивши
обставини спору, дав належну оцінку
зібраним по справі доказам, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин та закон, який їх регулює
і у відповідності з вимогами закону
прийшов до висновку, що оскільки спірна
житлова кімната була надана
відповідачеві для проживання на час
його роботи в системі Міністерства
оборони України, а з березня 2011 року
відповідач не працює в Міністерстві
оборони України, звільнившись з роботи
за власним бажанням без поважних на те
причин, ОСОБА_2 підлягає виселенню
з гуртожитку без надання іншого
житлового приміщення.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки такий висновок є правильним,
обґрунтованим, відповідає нормам
матеріального права та узгоджується із
наявними в матеріалах справи доказами.

При цьому, ухвалюючи рішення, суд
обґрунтовано вважав, що не дотримання
порядку, встановленого ст. 128 ЖК
Української РСР при вселенні ОСОБА_2 в
спірне жиле приміщення не є підставою
для відмови в задоволенні вимог про
його виселення з цього приміщення.

Судова колегія вважає, що судом
правомірно не взято до уваги
заперечення відповідача щодо того, що
між сторонами склалися правовідносини,
що регулюються нормами цивільного
кодексу, зокрема, що між сторонами
укладено цивільно-правовий договір
оренди житлового приміщення, оскільки
відносини, які виникають у зв'язку з
наймом житла, що перебуває у державній
або комунальній власності, регулюються
Житловим Кодексом Української РСР та
іншими актами житлового законодавства.

Беручи до уваги викладене, колегія
суддів приходить до висновку, що норми
матеріального права судом першої
інстанції застосовано вірно, а доводи
апеляційної скарги щодо
безпідставного застосування судом
положень ЖК Української РСР
необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги щодо
відсутності у позивача права на
звернення до суду з даним позовом
спростовуються правильними висновками
суду першої інстанції та доказами, які
містяться в матеріалах справи.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
були предметом дослідження в суді
першої інстанції, отримали належну
оцінку і висновків суду не
спростовують.

Ураховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
встановивши відповідні правовідносини
та застосувавши норми, які регулюють
дані правовідносини, дійшов
правильного висновку, що заявлені
позивачами вимоги про виселення
відповідача з гуртожитку без надання
іншого житлового приміщення є
обґрунтованими, а тому підлягають
задоволенню.

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку, що суд першої інстанції
повно з'ясував обставини справи та дав
належну оцінку всім доказам, наданим
сторонами згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК
України, а в рішенні навів переконливі
доводи на обґрунтування своїх
висновків.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і не
дають підстав вважати, що судом
допущено порушення норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишити рішення
суду першої інстанції без змін як таке,
що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319,
325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в
інтересах ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 19 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 760/14738/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/800/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Лазаренко В.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Мазурик О.Ф.