Справа № 761/2592/14-ц
Провадження №2/761/2362/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 вересня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді
Юзькової О.Л.,

при секретарях
Звонцовій О.І, Іовенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра», треті особи:
ОСОБА_3, Державна інспекція з питань
захисту прав споживачів в м. Києві про
захист прав споживача та визнання
кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що 03.07.2008
року між нею та відповідачем було
укладено кредитний договір №
165/П/06/2008-840, який має бути визнано
недійсним. Зазначає, що за умовами
договору позивач мав отримати грошові
кошти у розмірі 184 362 доларів США 20
центів строком до 12 липня 2028 року та
сплатити проценти у розмірі 14,19% річних.
Окрім того, в якості забезпечення
виконання умов кредитного договору
укладено 03.07.2008 р. іпотечний договір,
згідно з яким позивачем надано і
іпотеку житловий будинок з надвірними
будівлями і спорудами, що знаходиться
за адресою6 АДРЕСА_1, земельна ділянка
для обслуговування житлового дубинку
площею 0,2402 га. При підписанні
кредитного договору відповідачем було
порушено права позивача, оскільки
угода за своїм змістом і текстом не
відповідає законодавству України,
інтересам та волі позивача. Порушено,
зокрема, положення ст. 11 Закону «Про
захист прав споживачів», оскільки ні
перед укладанням. Ні ні протягом дії
договору банк не повідомив позивачу у
письмовій формі про умови надання
кредиту, інформацію про умови
кредитування. Порушено вимоги ст. 21
Закону України «Про захист прав
споживачів» - позивача зобов'язано
здійснити страхування майна за
договором іпотеки лише зі страховими
компаніями визначеними відповідачем.
Крім того в порушення ст. 10 Закону
України «Про захист прав споживачів»
банк не попередив позичальника, що його
послуги, зважаючи на їх ціну (вартість)
явно не задовольнятимуть інтереси і
вимоги позивача , не попереджав банк і
про те, що вартість кредиту може
істотно зрости, ніж це очікувалось
Позивачу не надано з боку банку жодної
інформації про можливість різкого і
стрімкого подорожчання кредиту через
зміну курсу долара США до гривні, не
надано інформацію про вірогідність і
наслідки такого подорожчання, що
спричинило придбання позивачем
продукції , яка не має потрібних
властивостей, а саме стійкої вартості
оплати за кредит. Також банк в
односторонньому порядку залишив за
собою право в будь - якій час
підвищувати процентну ставку і
вимагати без згоди позичальника та і
вразі його незгоди вимагати повернення
всієї суми кредиту, що може свідчити
про нечесну підприємницьку діяльність.
Умови кредитного договору є
несправедливими, т. я. за порушення його
умов для позичальника встановлені
штрафні санкції, які в загальному
розмірі 137% від суми кредиту, в той час
як відповідальність банку за порушення
умов угоди кредитним договором не
встановлена. Крім того, за відсутності
реальної можливості ознайомитися з
умовами договору банк змусив позивача
оплатити не обговорену належним чином
комісію. Кредитний договір укладено
також в супереч положенням ст. 1056 -1 ЦК
України, оскільки його умови
передбачають наявність одночасно
процентної ставки як фіксованої так і
змінюваної. Таким чином сторони не
досягли в належній формі згоди з усіх
істотних умов договору в порушення
положень ст. 638 ЦК України. За таких
обставин позивач просить суд визнати
недійсним кредитний договір №
165/П/06/2008-840 від 03.07.2008 р. з моменту його
укладання; визнати недійсним договір
поруки від 03.07.2008 р., укладений з ОСОБА_4
з моменту його укладання; зобов'язати
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
виключити з реєстру іпотек запис про
нерухоме майно; застосувати наслідки
недійсності нікчемного правочину та
застосувати односторонню реституцію а
саме: зобов'язати ПАТ КБ «Надра»
повернути позивачу сплачені по
кредитному договору №165/П/06/2008-840 від
03.07.2008 р. основну суму, відсотки, пеню,
штрафні санкції, комісії та будь - які
інші платежі.

В подальшому представник позивача
зменшив вимоги в частині застосування
реституції. Інші вимоги залишив без
змін.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені вимоги,
просив задовольнити з підстав
зазначених в позові.

Представник Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»
заперечував щодо задоволення позову.
Пояснив, що відповідно до положень ст.
627 ЦК України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог як ЦК України так і
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності і справедливості. Позивач
перед укладанням договору був
ознайомлений з із загальними умовами
кредитування, погодився на них
наслідком чого стало укладання
договору. Сторони визначилися з усіма
істотними умовами угоди, а саме було
визначено суму кредиту, строк дії
договору, відсоткову ставку, цільове
використання кредитних коштів тощо.
Станом на день видачі кредиту банк був
публічною фінансовою установою, яка
здійснювала кредитування в тому числі
населення для споживчих потреб. Умови,
що передують укладенню кредитного
договору і визначені ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
були загальновідомою інформацією, яка
доносилася до споживачів кредитних
коштів за допомогою реклами, СМІ,
інтернет-ресурсів відповідача, а також
роз'яснювалась споживачам перед
укладанням угод. Крім того зазначив, що
застосування положень Закону України
«Про захист прав споживачів» до спорів,
які виникають з кредитних
правовідносин, можливе у тому разі,
якщо предметом і підставою позову є
питання надання інформації
споживачеві про умови отримання
кредиту, типу відсоткової ставки,
валютні ризики, процедура виконання
договору тощо, які передують укладанню
договору. Після ж укладання договору
між сторонами виникають кредитні
правовідносини, тому до спорів щодо
виконання спірного договору цей Закон
не може застосовуватись, а
застосуванню підлягає спеціальне
законодавство про кредитування. Таким
чином при укладанні спірного
кредитного договору не існувало
обставин, які свідчили б про наявність
підстав для застосування ст.ст. 203, 215 ЦК
України. Жодних підтверджень
недодержання вимог, необхідних для
чинності правочину позивачем не
наведено. Кредитний договір укладений
між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2
відповідає нормам чинного
законодавства і повинен був виконаний.
Також представник відповідача звернув
увагу суду на загальний строк позовної
давності становить 3 роки від дня коли
особа довідалась або могла довідатися
про порушення свого права. Позивач
звернувся до суду за захистом своїх
прав поза межами строку, визначеного
законом, що є підставою для відмови у
задоволені позову. Наведене свідчить
про те, що правова позиція позивача не
ґрунтується на вимогах закону та
намагання ухилитися від виконання
зобов'язань та покласти на банк
несприятливі правові наслідки через
невиконання своїх обов'язків згідно з
договором.

Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу просив
розглядати справу за його відсутності.
Також зазначив, що у випадку визнання
судом кредитного договору недійсним,
що потягне за собою визнання недійсним
договору іпотеки не буде заперечувати
проти державної реєстрації припинення
обтяження речових прав в порядку,
передбаченому чинним законодавством
України.

Представник Державної інспекції з
питань захисту прав споживачів в м.
Києві в судове засідання не з'явився,
про день та час розгляду заяви
повідомлявся належним чином. Заяв та
клопотань від нього в адресу суду не
надходило.

Суд, вислухавши пояснення
представників позивача, відповідача,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Встановлено і не заперечується
сторонами, що 03 липня 2008 року між
Відкритим акціонерним товариством
комерційний банк «Надра»,
правонаступником якого є відповідач,
та ОСОБА_2 було укладено кредитний
договір № 165/П/06/2008-840 за умовами якого
банк взяв на себе зобов'язання надати
позичальнику у тимчасове користування
на умовах забезпеченості, повернення
строковості та платності грошові кошти
у сумі 184 362 доларів США 20 центів строком
до 12 липня 2028 року.

Цільове призначення кредитних коштів -
на проведення розрахунків по договору
купівлі-продажу від 03.07.2008 р., згідно
якого позичальник придбає у власність
нерухоме майно житловий будинок та
земельну ділянку, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1, витрати позичальника
пов'язані з оформлення кредиту; оплата
комісії за розрахунки в рамках
комплексу Тарифних пакетів «Ласкаво
просимо» в залежності від оформленого
тарифного плану.

Також сторони домовились, що за
користування кредитом позивач
сплачуватиме відсотки у розмірі 14,19
відсотків річних. Нарахування
відсотків за користування кредитом
здійснюється за фактичну кількість
днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок
заборгованості. При розрахунку
відсотків враховується день надання та
не враховується день погашення
кредиту.

В судовому засіданні встановлено і не
оспорювалось представником позивача,
що грошові кошти, передбачені
договором, отримані ОСОБА_2

Також, як свідчать матеріали справи, в
якості забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
позичальником та банком укладено
договір іпотеки житлового будинку та
земельної ділянки що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1, посвідчений 03.07.2008 р.
Приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3

Крім того, зазначене майно було
застраховане ЗАТ «Український
Страховий Дім».

В якості забезпечення виконання
зобов'язань, як свідчать матеріали
справи 03.07.2008 року між ОСОБА_5, позивачем
та банком було укладено договір
поруки, за умовами якого поручитель
взяв на себе зобов'язання відповідати в
повному обсязі за належне виконання
ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним
договором № 165/П/06/2008-840.

Представник позивача стверджує, що
укладений між сторонами кредитний
договір порушує численні норми чинного
законодавства України, зокрема,
положень Закону України «Про захист
прав споживачів», а тому має бути
визнаний недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою та шостою статті 203 цього
Кодексу.

Згідно із ч. 1-3,6 ст. 203 ЦК України:
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Перед укладенням договору про надання
споживчого кредиту, за вимогами ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» в редакції, що діяла на
момент укладення договору,
кредитодавець зобов'язаний повідомити
споживача у письмовій формі про:1) особу
та місцезнаходження кредитодавця; 2)
кредитні умови, зокрема: а) мету, для
якої споживчий кредит може бути
витрачений; б) форми його забезпечення;
в) наявні форми кредитування з коротким
описом відмінностей між ними, в тому
числі між зобов'язаннями споживача; г)
тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку
кредит може бути виданий; д) орієнтовну
сукупну вартість кредиту та вартість
послуги з оформлення договору про
надання кредиту (перелік усіх витрат,
пов'язаних з одержанням кредиту, його
обслуговуванням та поверненням,
зокрема таких, як адміністративні
витрати, витрати на страхування,
юридичне оформлення тощо); е) строк, на
який кредит може бути одержаний; є)
варіанти повернення кредиту, включаючи
кількість платежів, їх частоту та
обсяги; ж) можливість дострокового
повернення кредиту та його умови; з)
необхідність здійснення оцінки майна
та, якщо така оцінка є необхідною, ким
вона здійснюється; и) податковий режим
сплати відсотків та про державні
субсидії, на які споживач має право, або
відомості про те, від кого споживач
може одержати докладнішу інформацію; і)
переваги та недоліки пропонованих схем
кредитування.

Представник позивача зазначає, що
зазначені вимоги закону не були
виконані відповідачем.

Як було встановлено в судовому
засіданні, і це не заперечувалось
представником позивача, позичальник не
був позбавлений можливості
ознайомитись з запропонованими банком
умовами договору, не заперечував щодо
їх прийняття про що свідчить укладання
договору.

Крім того, слід зазначити, що за
положеннями ч. 2 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» у разі
ненадання зазначеної інформації
суб'єкт господарювання, який повинен її
надати, несе відповідальність,
встановлену статтями 15 і 23 цього
Закону, положеннями яких не
передбачено визнання угоди недійсною.

В свою чергу Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в своїй постанові № 5 від 30.03.2012 р.
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
в п. 14 роз'яснив - при вирішенні спорів
про визнання кредитного договору
недійсним суди мають враховувати
вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину, зокрема ЦК
(статті 215, 1048- 1052, 1054- 1055), статті 18- 19
Закону України «Про захист прав
споживачів». При вирішенні справ про
визнання кредитного договору
недійсним суди повинні враховувати
роз'яснення, наведені у постанові
Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними».

За положеннями ст. 18 Закону України
«Про захист прав споживачів» продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими. Умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Приписами ж ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів» заборонено
здійснення нечесної підприємницької
практики, яка включає включає:1)
вчинення дій, що кваліфікуються
законодавством як прояв
недобросовісної конкуренції; 2)
будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною.

Положеннями ст. 11 ЦПК України
встановлено обов'язок суду розглядати
справи не інакше, як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

З іншого боку положеннями ст. 60 ЦПК
України встановлено обов'язок сторін
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Таким чином представник позивача має
довести ті обставини, з якими
законодавець передбачає визнання
кредитного договору недійсним.

Як зазначає представник позивача,
умови кредитного договору щодо вимоги
сплати споживачем непропорційно
великої суми компенсації, а саме
штрафів у разі невиконання ним
зобов'язань за договором, а саме п.4.3. є
несправедливими.

Проте, на думку судді, стороною не
доведено, що в розумінні положень ст. 18
Закону України «Про захист прав
споживачів» такі умови договору є
несправедливими, оскільки, пов'язують
сплату штрафних санкцій лише за умови
порушення позичальником умов
погашення кредиту.

Також представник позивача зазначає,
що зважаючи на відсутність у договорі
відповідальності банку за порушення
умов договору мова може йти про
порушення рівності сторін при тому, що
за положеннями Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання фондових ринків»
передбачено, що договір має містити і
відповідальність сторін за
невиконання або неналежне виконання
договору. Крім того, в порушення вимог
ст. 1056-1 ЦК України банк передбачив
умовами договору наявність одночасно
процентної ставки як фіксованої так і
змінюваної.

Слід зазначити, що відповідно до вимог
ст. 627 ЦК України сторони є вільними в
укладанні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

В судовому засіданні обставин, які б
свідчили про необізнаність позивача з
умовами договору, наявність заперечень
щодо них. Про згоду ОСОБА_2 з умовами
угоди свідчить його підписання.

Зважаючи на все вищенаведене, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для визнання кредитного
договору недійсним.

Відповідно до приписів ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно
цього Кодексу, в межах заявлених ними
позовних вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Представник позивача просить суд
визнати недійсним договір поруки,
укладений з ОСОБА_4 з моменту його
укладання 03.07.2008 року, оскільки
недійсним є кредитний договір.

Зважаючи на те, що особою яка
звернулась до суду з позовом не навів
правових підстав для визнання
недійсним договору іпотеки дана вимога
також задоволенню не підлягає.

Також не підлягає задоволенню і вимога
щодо зобов'язання приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу огляду того, що чинним
законодавством України не передбачена
можливість зобов'язати третю особу
вчинити дії.

Представник відповідача зробив заяву
про застосування наслідків пропуску
строку позовної давності, а саме
відмовити у задоволенні заявлених
вимог.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
виходить саме з того, що права позивача
не були порушені, а тому не вважає за
необхідне застосовувати передбачені
ст. 267 ЦК України наслідки пропуску
строку позовної давності встановленої
для звернення до суду за захистом своїх
прав.

Розподіляючи судові витрати, суд
керується положеннями ст. 88 ЦПК
України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.
3,11,57,60,88,212-215 ЦПК України, ст.ст. 203, 215,627,
1056 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через
Шевченківський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення набирає законної сили в разі
закінчення вищезазначених строків або
якщо його не скасовано після розгляду
справи судом апеляційної інстанції.

Суддя