У х в а л а

іменем україни

1 жовтня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості по аліментам
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 13 травня 2014
року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з указаним позовом, в якому
просила стягнути з ОСОБА_2
заборгованість по аліментам та
неустойку у розмірі 1 % за кожен день
прострочення від суми несплачених
аліментів за 2011 рік.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що
рішенням Хустського районного суду
Закарпатської області від 16 лютого 2007
року з відповідача стягнуто на її
користь аліменти на утримання дочки
ОСОБА_3 у розмірі ј частини всіх видів
його заробітку щомісячно, починаючи з 23
січня 2007 року. На її думку відповідач
сплачує аліменти у меншому розмірі,
оскільки крім основного місця роботи
відповідач займається підприємницькою
діяльністю, від якої має доходи, однак
аліменти з цих доходів на утримання
дочки не сплачує. Вказувала, що на її
звернення щодо перевірки та
встановлення отриманого відповідачем
доходу відділ державної виконавчої
служби не реагує.

Рішенням Хустського районного суду
Закарпатської області від 4 березня 2014
року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заборгованість по сплаті аліментів за
2010 - 2012 роки в сумі 49 432 грн 63 коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 13 травня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить рішення апеляційного
суду скасувати, рішення суду першої
інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у касаційній
скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив із того, що відповідач
крім заробітної плати на основному
робочому місці має додатковий дохід
від зайняття підприємницькою
діяльністю, а тому позовні вимоги є
обґрунтованими.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та відмовляючи у
задоволенні позову, виходив із того, що
обраний позивачем спосіб захисту її
порушеного права законом не
передбачений. Спір про розмір
заборгованості відсутній, оскільки
державний виконавець заборгованість
не визначив і він не залучений до
участі у справі.

Проте колегія суддів з такими
висновками судів погодитись не може.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішенням Хустського
районного суду Закарпатської області
від 16 лютого 2007 року з відповідача
стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на
утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі ј
частини всіх видів його заробітку
щомісячно, починаючи з 23 січня 2007 року,
до повноліття дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину.

Згідно із ч. 1 ст. 187 цього Кодексу один
із батьків може подати заяву за місцем
роботи, місцем виплати пенсії,
стипендії про відрахування аліментів
на дитину з його заробітної плати,
пенсії, стипендії у розмірі та на строк,
які визначені у цій заяві.

Порядок стягнення аліментів на
виконання рішення суду передбачений
ст. 74 Закону України «Про виконавче
провадження» і відповідно до ч. 7 цієї
статті суд вирішує питання
заборгованості лише у разі спору про її
розмір.

Згідно з п. 9 ст. 74 Закону України «Про
виконавче провадження» спір щодо
розміру заборгованості із сплати
аліментів вирішується судом за заявою
заінтересованої особи у порядку,
встановленому законом

Таким чином, при відсутності такого
спору заборгованість стягується
державним виконавцем відповідно до
положень Закону України «Про виконавче
провадження», а не на підставі рішення
суду про стягнення заборгованості.
Повторне стягнення із боржника суми,
яка має бути ним виплачена у порядку
виконання рішення суду про стягнення
аліментів, недопустиме.

Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України
розмір заборгованості за аліментами
обчислюється державним виконавцем, а у
разі спору - судом.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, колегія суддів
суду касаційної інстанції вважає, що
суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про стягнення заборгованості
за аліментами, на порушення приписів
ст. ст. 212-214 ЦПК України на вказані
вимоги закону та обставини справи
уваги не звернув та не врахував, що за
наявності рішення суду про
встановлення розміру аліментів у
частці від заробітку розмір
заборгованості за аліментами
визначається державним виконавцем за
місцем виконання рішення на підставі
виконавчого листа та стягнення такої
заборгованості проводиться в межах
виконавчого провадження; не врахував,
що спір виник з приводу розрахунку
заборгованості за аліментами на
утримання неповнолітньої дитини, а
також стягнення суми, не вирішив
питання про уточнення позовних вимог.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення
суду першої інстанції, всупереч
вимогам ст. 303 ЦПК України на зазначені
положення закону та обставини справи
уваги не звернув, не перевірив
законність ухваленого рішення в межах
заявлених вимог та не усунув у межах
своїх повноважень допущених судом
першої інстанції недоліків та дійшов
передчасного висновку про відмову у
задоволенні позову.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення не можуть вважатись
законними й обґрунтованими, тому
відповідно до ст. 338 ЦПК України вони
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Хустського районного суду
Закарпатської області від 4 березня 2014
року та рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 13 травня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д.
Луспеник

Судді: А.О.
Лесько

С.Ф.
Хопта

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко