Справа №477/1322/14-ц 11.11.2014 11.11.2014 11.11.2014
Провадження №22-ц/784/2829/14
Справа № 22-ц/784/2829/14
Головуючий першої інстанції:
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Коломієць В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі

головуючого Шолох З.Л.

суддів Довжук Т.С., Коломієць
В.В.,

при секретарі Орельській Н.М.,

за участю представників позивачки
ОСОБА_2 і ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,
його представника ОСОБА_5,

представника третьої особи Зелинської
Р.Б. (а.с. 17)

прокурора Савченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 09 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та
піклування Жовтневої районної
державної адміністрації Миколаївської
області, про позбавлення батьківських
прав,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2014 року ОСОБА_7 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4 в якому
просила суд надати їй дозвіл на
тимчасові та неодноразові виїзди за
межі України з донькою ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею
повноліття без згоди батька ОСОБА_4 та
надати дозвіл на оформлення проїзного
документу для доньки без згоди її
батька ОСОБА_4

26 серпня 2014 року позивачка подала заяву
про зміну предмету позову та просила
суд позбавити відповідача
батьківських прав.

Вказувала, що з 28 вересня 2002 року по 26
січня 2012 року перебувала з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі,
від якого мають доньку ОСОБА_8.
Відповідач після розірвання шлюбу
ухиляється від виконання своїх
батьківських обов'язків по вихованню
дитини, не цікавиться її життям, не
підтримує її матеріально, останнім
часом перестав з нею спілкуватися.

Посилаючись на викладені обставини,
позивачка просила позбавити ОСОБА_4
батьківських прав відносно
неповнолітньої доньки ОСОБА_8.

Рішенням Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 09 вересня 2014
року позов ОСОБА_7 задоволено.
Позбавлено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2
батьківських прав відносно його
малолітньої дитини - дочки ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1 Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_7 243грн.60коп. судового
збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
необ'єктивність та необґрунтованість
рішення суду, просив його скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
відповідача, його представника і
представників позивачки, вислухавши
думку прокурора, який вважав
апеляційну скаргу такою, що підлягає
задоволенню, думку представника
третьої особи, яка підтримала висновок
органу опіки та піклування, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що сторони з 28
вересня 2002 року по 07 лютого 2012
перебували в зареєстрованому шлюбі.
(а.с.6). Від даного шлюбу мають доньку
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Задовольняючи позо, суд виходив з того,
що ОСОБА_4 не піклується про фізичний і
духовний розвиток доньки ОСОБА_8 та
ухиляється від обов'язку по її
вихованню, свідомо нехтуючи своїми
обов'язками.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з таким висновком.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

В абз. 2 п. 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року № 3 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» роз'яснено, що
ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Пунктом 15 указаної постанови
передбачено, що позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно її утримують, та ін.), що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків.

Положеннями ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_8 з 2010 року постійно проживає не з
батьками, а у тітки позивачки - ОСОБА_10 -
за адресою: АДРЕСА_1, оскільки мати
дівчинки - позивачка ОСОБА_7 - з цього
часу проживає у Італії, де, як
вбачається з пояснень сторін, на
теперішній час утворила нову сім'ю та
зайнята доглядом за дитиною, яка в неї
нещодавно народилась. Батько дитини -
відповідач ОСОБА_4 - також фактично
утворив нову сім'ю, де теж народилась
дитина.

З показань допитаних судом першої
інстанції свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_10 та пояснень малолітньої ОСОБА_8
випливає, що до звернення ОСОБА_7 з
даним позовом до суду відповідач з
донькою спілкувався, влітку 2013 року
брав доньку на відпочинок на море,
купував їй одяг, давав невеликі суми
грошей, проте, це носило епізодичний, а
не регулярний характер.

З позовом про стягнення аліментів
ОСОБА_7 звернулась до суду тільки в
травні 2014р. Рішенням Жовтневого
районного суду Миколаївської області
від 03 червня 2014р. з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання
доньки ОСОБА_8 у розмірі 1/4 частини всіх
видів його заробітку щомісячно, але не
менше 30 % прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку (а.с. 56-57).
Заборгованість зі сплати аліментів у
відповідача відсутня.

Частиною 5 ст. 19 СК України встановлено,
що орган опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною, брати
участь у її вихованні, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи.

У висновку органу опіки та піклування
від 22 серпня 2014 р. про доцільність
позбавлення батьківських прав
відповідача не наведено фактичних
обґрунтувань стосовно того, якими
доказами, окрім пояснень представника
матері дитини - ОСОБА_2 - та
характеристики, виданої Радсадівською
ЗОШ Миколаївського району, де
навчається ОСОБА_8, підтверджується
усунення відповідача від утримання та
виховання дитини та якими причинами це
визвано, не зазначено ставлення дитини
до батька, взагалі не вказано де, з ким
та в яких умовах проживає малолітня
дитина, відсутні дані, що такі
відомості з'ясовувались (а.с.43-44).

За такого, відповідно до положень ч.6
ст.19 СК України колегія суддів вважає,
що вищезазначений висновок органу
опіки та піклування є недостатньо
обґрунтованим.

Зазначення в рішенні суду про
висловлення ОСОБА_8 у судовому
засіданні думки про можливість
позбавлення батьківських прав її
батька, є помилковим, оскільки згідно
звукозапису судового засідання не
відповідає змісту її пояснень у суді.
Зокрема, згідно пояснень дівчини вона
любить свого батька, проте дуже бажає
поїхати до мами, а батько не надає на це
згоди.

З матеріалів справи та пояснень сторін
вбачається, що фактично підставою для
звернення до суду з позовними вимогами
про позбавлення батьківських прав є
ненадання відповідачем згоди на виїзд
ОСОБА_8 до Італії, де проживає її матір.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку про недоведеність
позивачкою достатніх підстав для
застосування до ОСОБА_4 крайнього
заходу впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, що є способом
захисту прав та інтересів дитини, якою
є позбавлення батьківськіх прав.

Доводи представників позивачки про те,
що ОСОБА_4 дуже рідко спілкується з
донькою та жодного разу не відвідував
школу, де вона навчається, не можуть
бути достатніми підставами для
позбавлення відповідача батьківських
прав щодо його доньки.

Таким чином, відповідно до ст. 309 ЦПК
України рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 09 вересня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_4
про позбавлення батьківських прав -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу протягом двадцяти днів може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді