Ухвала

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Дем'яносова
М.В., Коротуна В.М.,

Попович О.В.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» про захист прав
споживача, визнання кредитного
договору недійсним та застосування
наслідків недійсності правочину, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 08 квітня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від
29 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом, у якому просило
стягнути з ОСОБА_3 на свою користь
заборгованість у розмірі 26 390 грн 45 коп.
за кредитним договором від 05
квітня 2006 року б/н та суму сплаченого
судового збору у розмірі 263
грн 90 коп. Свої вимоги позивач
обґрунтовував тим, що відповідно до
вказаного кредитного договору
відповідач отримав кредит у розмірі 250
грн у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 36 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. У зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
взятих на себе за кредитним договором
зобов'язань утворилася заборгованість,
яка станом на 31 липня 2012 року становить
26 390 грн 45 коп., з яких: 10
670 грн 43 коп. - заборгованість за
кредитом; 8 105 грн 74 коп. - заборгованість
за процентами за користування
кредитом; 5 881 грн 40 коп. - заборгованість
із комісії за користування кредитом; 6
грн - пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; 500 грн - штраф
(фіксована частина); 1 232 грн 88 коп. -
штраф (процентна складова).

Не погоджуючись із позовом ПАТ КБ
«Приватбанк», ОСОБА_3 звернувся до суду
із зустрічним позовом про захист прав
споживача, визнання кредитного
договору недійсним та застосування
наслідків недійсності правочину. Свої
вимоги обґрунтовував тим, що
зазначений правочин, який 05 квітня 2006
року укладено між ним та банком, у формі
підписання заяви на видачу кредитної
картки, а також викладений в Умовах
надання банківських послуг (далі -
Умови), Правилах користування
платіжною карткою (далі - Правила),
Тарифах банку та Пам'ятці клієнта, є
недійсним правочином на підставі
закону, тобто є нікчемним правочином.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 08 квітня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
29 травня 2014 року, позов ПАТ КБ
«Приватбанк» задоволено.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати судові рішення судів першої
й апеляційної інстанцій, ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні первісного
позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовити,
його зустрічний позов задовольнити,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Зміст ухвали суду апеляційної
інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК
України, в якій, зокрема, зазначаються
узагальнені доводи та заперечення
осіб, які беруть участь у справі;
встановлені судом першої інстанції
обставини; мотиви, з яких апеляційний
суд виходив при постановленні ухвали, і
положення закону, яким він керувався; у
разі відхилення апеляційної скарги
зазначаються мотиви її відхилення.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Справа
розглядається в апеляційному суді за
правилами, встановленими для розгляду
справи судом першої інстанції, з
винятками і доповненнями,
встановленими законом.

Таким чином, у судовому рішенні
апеляційний суд зобов'язаний дати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги, оскільки інакше буде порушено
вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду в
такому його елементі, як мотивування
судового рішення судом, який має право
на дослідження нових доказів і
переоцінку доказів.

Проте ухвала апеляційного суду
зазначеним нормам процесуального
права не відповідає.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 05 квітня 2006 між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір б/н, за
умовами якого останній отримав кредит
у розмірі 250 грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку, зі сплатою процентів
за користування кредитом у розмірі 36,00 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом, з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки, при цьому ОСОБА_3 підтвердив
свою згоду на те, що підписана ним заява
разом з Умовами та Правилами складають
договір.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_3 взятих на себе обов'язків за
кредитним договором утворилася
заборгованість, яка станом на 31 липня
2012 становить 26 390 грн 45 коп., з яких: 10 670
грн 43 коп. - заборгованість за кредитом;
8 105 грн 74 коп.. - заборгованість за
процентами за користування кредитом; 5
881 грн 40 коп.. - заборгованість із
комісії за користування кредитом; 500
грн - штраф (фіксована частина);
1 232 грн 88 коп. - штраф (процентна
складова).

Задовольняючи позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» про стягнення з
ОСОБА_3 кредитної заборгованості, суд
першої інстанції виходив з доведеності
указаного позову та наявності для
цього правових підстав.

Залишаючи рішення суду першої
інстанції в частині вирішення позову
ПАТ КБ «ПриватБанк» без змін,
апеляційний суд виходив з того, що дія
договору не закінчилася, оскільки за
Умовами укладеного між сторонами
договору строк дії договору
продовжується на новий строк, якщо до
початку місяця закінчення строку його
дії не надійшла заява володільця
картки про закриття рахунку (п. 3.1.3),
проте ОСОБА_3 не надав доказів на
підтвердження звернення до банку з
такою заявою. Крім того, надану в
судовому засіданні представником
позивача копію заяви, у якій
ОСОБА_3 просив провести списання 04
серпня 2010 коштів із картки заробітної
плати на кредитну картку, апеляційний
суд розцінив як обставину, що свідчить
про продовження сторонами дії
договору.

Проте погодитися з такими висновками
не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
заінтересованої сторони права на
позов, тобто можливості реалізувати
своє право в примусовому порядку через
суд.

Згідно з правовою позицією Верховного
Суду України, викладеною у постанові
від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-134цс14,
відповідно до Правил, які є складовою
кредитного договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до п. п. 3.1.1, 5.4 Правил
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Проте на порушення вимог ст. ст. 212, 213, 214,
315 ЦПК України суди не встановили
строку дії картки, залишивши поза
увагою ту обставину, що відповідно до
умов укладеного між сторонами у справі
договору строк повернення кредиту
відповідає строку дії картки (п. 5.4
Правил).

Таким чином, судами не встановлені
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, в тому
числі щодо відліку строку позовної
давності та його застосування за
заявою.

Апеляційний суд, залишаючи без змін
рішення суду першої інстанції в
частині вирішення позову ПАТ КБ
«ПриватБанк», на порушення вимог
ст. ст. 213, 214, 315 ЦПК України не в
повній мірі визначився з характером
спірних правовідносин та нормами
матеріального права, які підлягають
застосуванню, залишив без належної
уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_3
про пропущення ПАТ КБ «ПриватБанк» при
зверненні до суду з цим позовом строку
позовної давності.

Оскільки апеляційний суд порушив норми
процесуального права, що унеможливлює
встановлення фактичних обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи, тому колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню частково, а
постановлена у справі ухвала
апеляційного суду - скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції з
підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК
України.

Водночас ухвала апеляційного суду м.
Києва від 29 травня 2014 року в частині
залишення без змін рішення суду першої
інстанції щодо вирішення зустрічного
позову ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк»
про захист прав споживача, визнання
кредитного договору недійсним та
застосування наслідків недійсності
правочину є законною й обґрунтованою,
відсутні підстави для її скасування.

Розглядаючи зустрічний позов ОСОБА_3,
апеляційний суд правильно визначився з
характером зазначених спірних
правовідносин та нормами
матеріального права, які підлягають
застосуванню, повно та всебічно
дослідив наявні у справі докази і надав
їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10,
60, 212, 303, 304 ЦПК України, в результаті
чого постановив законну й обґрунтовану
ухвалу, яка відповідає вимогам ст. ст.
213, 214, 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків апеляційного суду в частині
вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 не
спростовують, зводяться до переоцінки
доказів, що в силу вимог ст. 337 ЦПК
України є підставою для залишення
ухвали суду апеляційної інстанції в
цій частині без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29
травня 2014 року в частині залишення без
змін рішення суду першої інстанції
щодо вирішення позову Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором скасувати, справу в цій
частині передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

У решті ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 29 травня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Попович

О.В. Ступак