Справа № 463/48/14
Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/783/3719/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Державного
підприємства Український державний
геологорозвідувальний інститут на
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 11 березня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до Українського
державного геологорозвідувального
інституту, третя особа Львівське
відділення Українського державного
геологорозвідувального інституту про
зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням суду позов
задоволено. Поновлено строк звернення
до суду. Зобов»язано Український
державний геологорозвідувальний
інститут нарахувати і виплатити на
користь ОСОБА_2 заробітну плату за
період з 05.04.2011 року по 08.08.2011 року із
розрахунку 0.6 посадового окладу
економіста 2 категорії відділу АУП
Львівського відділення Українського
державного геологорозвідувального
інституту в сумі 4 519,96 грн.

Зобов»язано Український
державний геологорозвідувальний
інститут перерахувати із розрахунку 0,6
посадового окладу економіста 2
категорії відділу АУП Львівського
відділення Українського державного
геологорозвідувального інституту
належну ОСОБА_2 допомогу з тимчасової
втрати працездатності за період з
14.06.2011р. по 01.08.2011 року з виплатою на її
користь 2463,04 грн. недоплачених сум
допомоги по тимчасовій
непрацездатності за вказаний період.

Стягнуто з Українського
державного геологорозвідувального
інституту 214,60 грн. судового збору в
дохід держави.

Рішення суду оскаржило Державне
підприємство Український державний
геологорозвідувальний інститут в
особі представника Хілінської Ж.О. В
апеляційній скарзі зазначає, що не
погоджується з рішенням, вважає його
незаконним, необґрунтованим та таким,
що ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Стверджує, що позивач пропустила
тримісячний строк звернення до суду, а
суд поновив його взявши до уваги доводи
позивачки які не стосуються предмета
спору та не підтверджені жодними
доказами. Вважає помилковим висновок
суду, що встановлення неповного
робочого тижня 0.2 ставки(день
роботи-понеділок) порушує вимоги ст.2
КЗпП України, оскільки отримувана
заробітна плата нижча, встановленого
державою мінімального розміру,
оскільки ст.56 КЗпПУ передбачено право
встановлення неповного робочого дня
або неповного робочого тижня за згодою
сторін. Оплата праці в такому випадку
проводиться пропорційно до
відпрацьованого часу. Законом не
встановлений мінімальний проміжок
часу за який проводиться оплата. Також
зазначає, що судом в рішенні не
наведено жодних розрахунків на
підставі яких зроблений висновок про
стягнення зазначеної в рішенні суми, що
суперечить п.25 Постанови Пленуму ВСУ
від 24.12.1995 року №13 «Про застосування
судами законодавства про оплату
праці». Просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове, яким повністю
відмовити в задоволені позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
заперечення позивачки ОСОБА_2 з
приводу доводів апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що підстав для
задоволення апеляційної скарги немає.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що позивач ОСОБА_2
працювала у Львівському відділенні
Українського державного
геологорозвідувального інституту на
посаді економіста 2 категорії та
відповідно до наказу №60 від 08.08.2011 року,
трудовий договір з нею припинений на
підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв»язку
із скороченням штату. (а.с.13).

Наказом №5 від 31.01.2011 року у
відділенні інституту з 05.04.2011 року
працівникам встановлено неповний
робочий тиждень 0,2 ставки(день роботи -
понеділок) (а.с.9-12).

Рішенням Личаківського районного
суду м. Львова від 03.06.2011 року, яке
залишене без змін ухвалою Апеляційного
суду Львівської області від 16.01.2012 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до
Львівського відділення Українського
державного геологорозвідувального
інституту, скасовано наказ №5 від
31.01.2011 року «Про роботу Львівського
відділення Українського державного
геологорозвідувального інституту на
умовах неповного робочого тижня»
(а.с.14-21).

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що судові
рішення, які набрали законної сили є
обов»язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.

Колегія суддів цілком
погоджується з таким висновком суду у
зв»язку з наступним.

Згідно з ч.1 ст.14 ЦПК України
судові рішення, що набрали законної
сили, обов»язкові для всіх органів
державної влади та місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.
Невиконання судового рішення є
підставою для відповідальності,
встановленої законом.

Скасування наказу № 5 від 31 січня
2011 року свідчить про його
незаконність з часу прийняття. Дія
цього наказу та його скасування
розповсюджується і на трудові права
позивача, хоч такий був скасований за
позовом іншої особи.

Відповідно до ст.2 КЗпП України
громадяни України мають право на
одержання роботи з оплатою праці не
нижче встановленого державою
мінімального розміру.

У відповідності до ч. 1 ст. 115 КЗпП
України заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором або нормативним актом
роботодавця, погодженим з виборним
органом первинної профспілкової
організації чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
оплата праці позивача, яка існувала до
видачі скасованого наказу № 5 від 31
січня 2011 року у Львівському відділенні
Українського Державного
геологорозвідувального інституту
повинна була бути відновлена з 5 квітня
2011 року .

З розрахункових листків з квітня по
серпень 2011 року, які наявні в
матеріалах справи вбачається, що
позивачу оплачувалась заробітна плата
з розрахунку 0,2 посадового окладу
замість 0,6 ставки, що є порушенням прав
позивача.

У відповідності до вимог ст. 233 КЗпП
України у разі порушення законодавства
про оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Відтак доводи апелянта щодо порушення
трьохмісячного строку звернення до
суду є безпідставним та таким, що не
ґрунтується на вимогах матеріального
права.

Згідно з ст.235 КЗпП України у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення працівника на
іншу роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про
поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання нижче
оплачуваної роботи, але не більше як за
один рік.

Враховуючи вимоги трудового
законодавства суд першої інстанції
вірно встановив, що в користь позивача
необхідно стягнути недоплачену
заробітну плату.

Що стосується доводів апелянта про те,
що в рішенні відсутні розрахунки на
підставі яких суд дійшов до визначеної
в рішенні суми, необхідно зазначити, що
колегія суддів провела перевірку
наданих позивачем розрахункових
листків та сума зазначена в рішенні
суду відповідає даним розрахункам, а
відтак є правильною.

Відповідно до ст.10,60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Твердження апелянта про відсутність
розрахунків колегія суддів вважає
голослівними, оскільки такі наявні в
матеріалах справи та відповідають
вимогам чинного законодавства. Крім
цього, відповідачем не надано жодних
належних та допустимих доказів про те,
що розрахунки надані позивачем є
недостовірними та не надано жодних
розрахунків проведених ним, а лише
заперечення в тому, що скасований наказ
не стосується прав позивача.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, таке
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає рішення суду без
змін, якщо таке ухвалено з дотриманням
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правильно визначив характер спірних
правовідносин, вірно встановив дійсні
обставини справи, а тому підстав для
скасування рішення, колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1
п.1,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства Український державний
геологорозвідувальний інститут
відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 11 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:
Ю.Р.Мікуш

Судді:
А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин