Справа №173/328/14-ц
Провадження №2/173/449/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Шевченко О.Ю., при
секретарі судового засідання
Демяненко С.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про встановлення батьківства
та стягнення аліментів, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору: Відділ реєстрації
актів цивільного стану реєстраційної
служби Верхньодніпровського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області з позовом до
ОСОБА_2 про встановлення батьківства та
стягнення аліментів. В обґрунтування
позовної заяви зазначено, що з червня
2000 року позивач проживала разом з
ОСОБА_2 без укладення шлюбу. У зв'язку з
тим, що спільне сімейне життя не
склалося в вересні 2000 року пішла від
відповідача. В період спільного
проживання з відповідачем позивач
завагітніла і ІНФОРМАЦІЯ_2 в неї
народилася донька - ОСОБА_3. Після
народження прізвище дитини було
записано як «ОСОБА_3», оскільки на той
час разом з відповідачем не проживали,
відповідач не цікавився життям доньки,
матеріальну допомогу не надавав. На
підставі вищевикладеного позивач
просила суд встановити батьківство
ОСОБА_2 щодо його доньки ОСОБА_3; копію
рішення після набрання ним законної
сили направити до Відділу державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби
Верхньодніпровського районного
управління юстиції для внесення змін
до актового запису; стягнути з ОСОБА_2
на її користь аліменти на утримання
доньки, ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини
заробітку (доходу), починаючи з дати
пред'явлення позову до досягнення
донькою повноліття.

В судовому засіданні позивач
позов підтримала та просила суд
задовольнити позовні вимоги. Суду
пояснила, що в червні 2000 року її
познайомила сестра з відповідачем. Він
запропонував жити разом і вона
погодилась. В цей час він не працював,
зловживав спиртними напоями і тому
вирішила від нього піти в вересні 2000
року. Потім дізналася, що завагітніла.
Коли народилася дитина йому про це не
повідомила, хоча він про це знав. Після
народження відповідач просив, щоб вона
познайомила його з донькою, а коли їй
було 5 років приїжджав, щоб побачити
доньку. Коли донці було 8 років, вони
познайомились, він привозив їй
подарунки. Коли донька знаходилась в
лікарні, він давав гроші на лікування.
Відповідач визнавав себе батьком,
проте коли вона звернулася до нього за
допомогою - відмовився і тому вона
звернулася до суду.

Відповідач в судовому засіданні
позов не визнав, проти задоволення
позовних вимог заперечував. Суду
пояснив, що жив з ОСОБА_1 в 1999 році в його
будинку. Вони жили не тривалий час,
оскільки з вересня 1999 року він жив з
іншою жінкою. Не знав, що у позивачки
народилася дитина і пізніше від неї ж
дізнався, що в нього є донька. Коли
позивач дізналася, що він отримує
дохід, вирішила звернутися до суду.
Нічого дитині не дарував, ніякої
матеріальної допомоги не надавав та не
телефонував. Позивач все вигадує.

Представник відповідача в
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечував з тих підстав, що
позивачем не надано доказів того, що
відповідач визнавав своє батьківство і
це є лише її припущенням, на якому не
можу ґрунтуватися доказування.

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору,
Відділ реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Верхньодніпровського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області, в судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлена належним чином, подала
заяву про розгляд справи без її участі.

Суд, вислухавши пояснення осіб,
які брали участь у справі, допитавши
свідків, дослідивши матеріали справи
та оцінивши докази в їх сукупності,
приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі обставини
та відповідні їм правовідносини.

З червня 2000 до вересня 2000 року
ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_2 як
чоловік та дружина в с. Кринички
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області. В вересні
2000 року ОСОБА_1 пішла від ОСОБА_2, а
ІНФОРМАЦІЯ_2 в неї народилась дитина -
ОСОБА_3. Відомості про батька було
записано зі слів матері, оскільки на
той момент ОСОБА_1 не перебувала у
шлюбі, а спільної заяви ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на момент реєстрації народження
дитини не було. Згідно зі свідоцтвом
про народження НОМЕР_2 батьком ОСОБА_3
було записано ОСОБА_4 (а.с.5). Про
народження дитини відповідач знав.
Коли ОСОБА_3 виповнилося 8 років
познайомився з донькою, вони почали
спілкуватися, він купував подарунки.
Приблизно в 2011-2012 роках ОСОБА_2
запропонував ОСОБА_1 знов жити разом, на
що вона погодилась і разом з дітьми
вони переїхали в будинок до
відповідача в с. Кринички
Верхньодніпровського району, де жили
декілька місяців.

Зазначені обставини
підтверджуються поясненнями сторін, в
тому числі відповідача, який не
заперечував факт того, що жив деякий
час з ОСОБА_1 до народження дитини, те,
що він особисто познайомився з дитиною,
а в 2012 році вони деякий час жили разом з
позивачем та дітьми, та показами
свідків.

Так свідок ОСОБА_5 суду показала,
що є мамою позивача. В червні 2000 року
ОСОБА_1 поїхала до старшої доньки в
с.Кринички. Там познайомилась з хлопцем
і почала з ним жити. Вирішила до них
поїхати, познайомитись. Вони жили з
відповідачем та його мамою все літо. В
серпні 2000 року, коли приїжджала до них,
планували весілля, коли повбирають
огороди. В середині вересня 2000 року
донька ОСОБА_1 приїхала і сказала, що
вагітна та народила дитину в травні 2001
року. З іншими чоловіками в неї
відносин не було, через рік після
народження доньки познайомилась з
іншим чоловіком. Коли ОСОБА_3 виросла,
відповідач сам дізнався її номер
телефону, познайомився з нею, вони
спілкувалися. Відповідач приїздив до
них до дому. Також приїжджала сваха
(мати відповідача), привозила онучці
подарунки. Вова та його мати цікавились
життям ОСОБА_3. Пізніше донька
розповіла, що Вова запропонував їй жити
разом, на що Таня погодилась та з дітьми
переїхала до нього. Це було в квітні 2012
року. Вова казав, щоб вони звикали жити
з ним. Всі канікули діти жили у нього.
Вони планували робити в хаті ремонт,
також Таня готувала документи для того,
щоб перевести дітей до школи в м.
Вільногірськ. Вова відмовився надавати
допомогу на дитину, оскільки планував
закінчити ремонт. І тому в серпні
донька зателефонувала, щоб її забрали,
оскільки відповідач відмовився
надавати їй гроші на дитину. Зараз
ОСОБА_3 вже 13 років. Позивач не ставила
питання про встановлення батьківства
до того часу, поки відповідач сам не
почав спілкуватися з донькою. А потім,
коли дитина до нього звикла, він
припинив з нею спілкуватися. Дитина
дуже переживала через це.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що
мешкала в с. Кринички зі своїм
чоловіком. Влітку познайомила свою
сестру, ОСОБА_1, з відповідачем. Вони
почали жити разом в с.Кринички. Потім,
коли ОСОБА_1 завагітніла, вона пішла від
ОСОБА_2 Вже приблизно в 2011 році ОСОБА_2
просився, щоб йому надали спілкуватися
з дитиною і до того часу він також знав,
що в нього донька.

Свідок ОСОБА_3 суду показала, що ще
до того, як познайомилась з батьком,
ОСОБА_2, мама розповідала, що в неї є
тато. Вперше познайомилась з батьком та
його мамою в м. Верхньодніпровськ.
Бабуся сказала, що вона її бабуся.
Деякий час жили разом у нього в будинку.
Батько подарував їй ноутбук, телефон,
фотоапарат та плеєр. Коли вона була в
лікарні, ОСОБА_2 надавав гроші на
лікування. Він сам казав, що він її тато.
Бабуся ОСОБА_9, мати ОСОБА_2, також
приїжджала, коли їй було років 8-9. Вони
дали їй гроші на чоботи. Тато
телефонував, спілкувався. В нього вдома
є сервант, в якому вона залишила
листівку про те, що вона його любить, а
зараз він цього не визнає.

Свідок ОСОБА_9 суду підтвердила,
що її син жив з позивачем, як до
народження дитини так і після. Вона
особисто знайомилася з ОСОБА_3 та
казала їй, що, мабуть, вона її бабуся.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що
роки 3 тому позивач жила разом з
відповідачем в с. Кринички.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що в
2012 році зустріла позивача з
велосипедом мами ОСОБА_2 та зрозуміла,
що вони живуть разом.

Свідок ОСОБА_12 також суду
підтвердила, що приблизно в 2012 -2013 роках
ОСОБА_13 та ОСОБА_2 жили разом.

Виходячи з дати народження
дитини, суд вважає, що при розгляді
даної справи необхідно керуватися
нормами Кодексу про шлюб та сім'ю
України.

Згідно з ч 2,3 Кодексу про шлюб та сім'ю
України в разі народження дитини у
батьків, які не перебувають у шлюбі, при
відсутності спільної заяви батьків
батьківство може бути встановлене в
судовому порядку за заявою одного з
батьків або опікуна (піклувальника)
дитини, особи, на утриманні якої
знаходиться дитина, а також самої
дитини після досягнення нею
повноліття. При встановленні
батьківства суд бере до уваги спільне
проживання та ведення спільного
господарства матір'ю дитини і
відповідачем до народження дитини, або
спільне виховання чи утримання ними
дитини, або докази, що з достовірністю
підтверджують визнання відповідачем
батьківства.

Таким чином, зібрані у справі докази, а
саме покази свідків, суд вважає
достатніми для підтвердження того, що
відповідач після народження дитини
визнавав своє батьківство, зокрема
спільним, хоча і нетривалим,
проживанням з позивачем, як до
народження так і після народження
дитини, його участю у вихованні та
утриманні дитини. При цьому в даному
випадку не має значення, з якого часу
відповідач почав визнавати своє
батьківство, відразу після народження
дитини чи пізніше та як довго він
вчиняв дії, які свідчили про визнання
ним свого батьківства.

При цьому, оцінюючи покази свідків зі
сторони позивача, суд звертає увагу на
детальне та послідовне викладення ними
обставин, а тому покази цих свідків не
викликають у суду сумнівів щодо їх
правдивості.

Оцінюючи покази свідків зі сторони
відповідача, суд приходить до висновку
про їх непереконливість та
недостовірність з огляду на наступне.

Свідок ОСОБА_9, яка є матір'ю
відповідача, надавала суду плутані та
непослідовні покази. Так вона чітко
зазначила, що її син жив з позивачем в
1999 році, проте, жодних інших дат,
зокрема, коли вона познайомилася з
ОСОБА_14, вона не пам'ятає. Також
спочатку свідок суду показала, що її
син ніколи не розповідав про те, що в
нього є донька, а потім не заперечувала,
що вважала себе бабусею ОСОБА_14. Також
свідок спочатку заперечувала взагалі,
що її син жив з позивачем, а потім
підтвердила, що він жив з нею як до так і
після народження дитини.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що
відповідач з 1989-90 року жив зі ОСОБА_15. І
там ОСОБА_1 ніколи не бачив. Відповідач
ніколи не розповідав, що в нього є
донька. Разом з тим потім свідок ОСОБА_10
показав, що роки три назад ОСОБА_1 з
дітьми жила в с. Кринички разом з
відповідачем.

Свідок ОСОБА_16 суду показала, що їй
відомо, що з 1999 року відповідач
спілкувався з ОСОБА_11. Він з нею жив.
Вона вперше чує, що він жив з іншою
жінкою та не чула, що в нього дитина.

Такі покази свідків протирічать
поясненням відповідача, який не
заперечував, що жив з ОСОБА_1 в с.
Кринички, як до так і після народження
дитини. Та обставина, що відповідач не
розповідав свідкам про те, що в нього є
донька не протирічить тому, що він
визнавав своє батьківством щодо
ОСОБА_14.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що з
вересня 1999 року до 2012 року мешкала
разом з ОСОБА_2 В цей час він з іншими
жінками не зустрічався. Вони весь час
жили разом. В 2009 році дійсно приїжджали
до позивача, оскільки пішов слух, що в
неї, ніби то, дитина від ОСОБА_2 Їй
відомо, що в ОСОБА_2 були відносини з
ОСОБА_1 до вересня 1999 року.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що з 1999
року відповідач мешкав разом з ОСОБА_11.
Вона познайомилась з ними на Новий Рік
в 2000 році. Їй також відомо, що в липні 2000
року позивач мешкала з іншим чоловіком
в м. Вільногірськ.

Свідок ОСОБА_17 суду показала, що ніколи
не бачила, що позивач жила з
відповідачем. З 1999 року ОСОБА_2 жив з
ОСОБА_11. Вперше чує, що у ОСОБА_2 є
донька.

Свідок ОСОБА_18 суду показала, що від
народження живе в с. Кринички. З 1999 року
відповідач жив зі ОСОБА_11 весь час.
Позивача бачила разом з відповідачем
лише пару раз, до того, як він почав жити
зі ОСОБА_11.

Свідок ОСОБА_19 суду показала, що в
червні 2000 року позивач жила в м.
Вільногірськ з іншим чоловіком ОСОБА_20,
з яким планувала створити сім'ю.

Покази свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_17,
ОСОБА_18 та ОСОБА_19, на думку суду, є
неконкретними та непереконливими.

При вирішенні даного спору, суд приймає
до уваги перш за все покази свідків, які
підтвердили, що вже після народження
дитини ОСОБА_2 вчиняв дії, які свідчать
про визнання ним свого батьківства
щодо ОСОБА_3

Суд не приймає до уваги фотографії, які
були надані відповідачем, як доказ
того, що в липні 2000 року та в вересні 1999
року він жив разом зі ОСОБА_11 (а.с.36, 37),
оскільки їх було надано вже після того,
як були допитані всі свідки у справі та
сторони надали свої пояснення. Окрім
того, наявність цих фотознімків не
спростовують встановлені судом
обставини.

Суд не приймає до уваги надані
представником відповідача заяву
позичальника,лист-зобов'язання,
бланк-замовлення (податкова накладна)
№ 419526 та довідку ПАТ КБ «Приватбанк»,
які підтверджують факт придбання
ноутбуку ОСОБА_11 22 грудня 2011 року (а.с.80),
оскільки відповідач не заперечував, що
надав цей ноутбук донці.

Враховуючи встановлені судом
обставини справи, керуючись, в першу
чергу, інтересами малолітньої дитини,
суд приходить до висновку про
законність та обґрунтованість вимог
ОСОБА_1 в частини встановлення
батьківства.

Щодо позовних вимог про стягнення
аліментів у розмірі 1/3 частини
заробітку (доходу) відповідача, суд
приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу
України, батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Оскільки відповідач є батьком
малолітньої дитини, домовленості
(договору) щодо сплати аліментів на
утримання дитини між сторонами у
справі досягнуто не було, суд вважає, що
позовні вимоги про стягнення аліментів
підлягають задоволенню.

При визначенні розміру аліментів суд
враховує стан здоров'я та матеріальне
становище дитини та сторін, той факт, що
дитина мешкає разом із позивачем та
потребує утримання, та те, що
відповідач не надав суду доказів про
наявність у нього інших дітей,
непрацездатних батьків, дружини та про
проведення з нього стягнень на
утримання зазначених осіб. Разом з тим,
суд вважає за можливе визначити розмір
аліментів в розмірі ? частки заробітку
(доходу) відповідача.

Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного
кодексу України мінімальний
розмір аліментів на одну дитину не може
бути меншим ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених ст. 184 Сімейного
кодексу України.

За таких обставин, суд прийшов до
висновку про те, що вбачаються підстави
для часткового задоволення заявлених
позовних вимог та стягнення з
відповідача аліментів на утримання
дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів
заробітку (доходу) щомісяця, але не менш
ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку до
повноліття дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного
кодексу України аліменти на дитину
присуджуються за рішенням суду від дня
пред`явлення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат у відповідності до ст. 88
Цивільного процесуального кодексу
України, приймаючи до уваги, що
позивачем було сплачено судовий збір в
сумі 243 грн. 60 коп. (а.с.1) та понесено
витрати на правову допомогу в сумі 300
грн. (а.с.7) суд приходить до висновку, що
понесені позивачем судові витрати
підлягають стягненню з відповідача
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

Також суд приймає до уваги, що згідно з
п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий
збір» позивача було звільнено від
сплати судового збору при зверненні до
суду, тому відповідно до ч. 3 ст. 88
Цивільного процесуального кодексу
України судовий збір підлягає
стягненню з відповідача в дохід
держави у розмірі 243 грн. 60 коп.

Витрати на правову допомогу, понесені
відповідачем стягненню з позивача не
підлягають.

Згідно п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного
процесуального кодексу України суд
допускає негайне виконання рішень у
справах про стягнення аліментів - у
межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. 53 Кодексу про шлюб та
сім'ю України, ст.ст. 181, 183, 191 Сімейного
кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, п.1
ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального
кодексу України суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення батьківства та стягнення
аліментів - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
(зареєстрований: АДРЕСА_2; мешкає за
адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНН
НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_4, мешкає за адресою:
АДРЕСА_3, аліменти на утримання дитини,
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ?
частини всіх видів заробітку (доходу),
починаючи з 12 лютого 2014 року до
досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
(зареєстрований: АДРЕСА_2; мешкає за
адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНН
НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_4, мешкає за адресою:
АДРЕСА_3 понесені нею судові витрати в
сумі 243 грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
(зареєстрований: АДРЕСА_2; мешкає за
адресою: АДРЕСА_1) судовий збір в дохід
держави в розмірі 243 грн. 60 коп.

Судові витрати, понесені відповідачем,
- віднести за рахунок відповідача.

Допустити негайне виконання рішення
суду в частині стягнення
аліментів у межах суми
платежу за один місяць.

Після набрання рішенням суду законної
сили направити його копію до Відділу
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби
Верхньодніпровського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області для внесення змін до актового
запису про народження ОСОБА_3 № 8 від 12
липня 2001 року, складеного виконавчим
комітетом Водянської сільської ради
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області, а саме
внесення відомостей про батька дитини.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, проте
не були присутні під час проголошення
рішення суду, мають право оскаржити
його протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.Ю.Шевченко