АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого -
судді Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Туристичний
комплекс «Пролісок» на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 5 грудня 2013р. по цивільній справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Туристичний комплекс
«Пролісок» до ОСОБА_1, треті особи:
Міністерство культури України,
Державна акціонерна компанія «Україна
туристична»

про визнання недійсним договору
купівлі-продажу, витребування майна

встановила:

у червні 2013р. позивач звернувся до суду
з позовом про визнання недійсним
договору купівлі-продажу від 20 травня
2010р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Берег Компані» та
ОСОБА_1, витребувати з чужого
незаконного володіння ОСОБА_1

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначав, що голова правління
ПАТ «Туристичний комплекс «Пролісок»
Рахман П.Б., не погодивши з правлінням
товариства, наглядовою радою
товариства та Фондом державного майна
України, здійснив продаж належного
товариству ресторану «Ярославів Двір»
за 400 000грн., чим порушив вимоги статуту
товариства, не забезпечив збереження й
ефективне використання майна
товариства та завдав негативних
наслідків товариству.

Також позивач посилався на те, що
продаж ресторану здійснено за значно
заниженою ціною від його реальної
вартості, чим товариству спричинені
збитки на суму 5 757 456грн.

Рішенням суду від 5 грудня 2013р. у
позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі
позивач просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Апелянт посилається на те, що суд
першої інстанції безпідставно не
застосував положення ст. 388 ЦК України і
не врахував неправомірність дій голови
правління товариства РахманаП.Б. з
приводу продажу ресторану за заниженою
ціною.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представників
апелянта та Міністерства культури
України, які підтримали апеляційну
скаргу, пояснення представника
відповідача, який заперечував проти
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судом встановлено, що 20 травня
2010р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Берег Компані» та
ОСОБА_1 укладено договір
купівлі-продажу будівлі ресторану
«Ярославів Двір», загальною площею
952,2кв.м., що складають 9/100 частин від
готельного комплексу, площею 10564,5кв.м.,
що знаходиться по АДРЕСА_1

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/1052/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Петренко Н.О.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.у м. Києві.

- 2 -

Даний договір зареєстровано у
Київському БТІ.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з їх недоведеності та
безпідставності.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
оскільки він відповідає наданим
сторонами доказам та ґрунтується на
нормах матеріального і процесуального
права.

Звертаючись до суду з даним
позовом, позивач не зазначив, якій саме
нормі матеріального права не
відповідає спірний договір
купівлі-продажу, а також не виклав
обставин, за яких просить визнати
договір недійсним. Відповідно до вимог
ст.ст. 118, 119 ЦПК України не уточнив свої
позовні вимоги позивач і під час
розгляду справи судом першої
інстанції.

Доводи позивача та апелянта про
те, що голова правління ПАТ
«Туристичний комплекс «Пролісок»
Рахман П.Б. не мав повноважень для
здійснення продажу будівлі ресторану,
не можуть бути підставою для визнання
недійсним договору купівлі-продажу,
укладеного між ТОВ «Берег Компані» та
ОСОБА_1, оскільки ПАТ «Туристичний
комплекс «Пролісок» в особі голови
правління Рахмана П.Б. не є стороною
даного договору.

При цьому, позивачем не
заявлялися позовні вимоги про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
будівлі ресторану, який був укладений 24
березня 2010р. між Відкритим акціонерним
товариством «Туристичний комплекс
«Пролісок» та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Берег Компані».

Посилання апелянта на те, що
продаж будівлі ресторану був
здійснений за заниженою ціною, не може
бути підставою для визнання спірного
договору недійсним, оскільки сторони
даного договору - ТОВ «Берег Компані»
та ОСОБА_1, вільні у визначені ціни
договору, і позивачем не надано
доказів, що дана обставина порушує його
права, так як він не був стороною даного
договору.

Доводи апелянта про
безпідставне незастосування судом ст.
388 ЦК України при вирішенні даного
спору, колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки таких
позовних вимог відповідно до положень
ст. 119 ЦПК України позивачем не
заявлялося і у позовній заяві дані
вимоги не обґрунтовувалися.

Згідно частини першої статті 388 ЦК
України, якщо майно за відплатним
договором придбане в особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач
не знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача лише у разі, якщо
майно: 1) було загублене власником або
особою, якій він передав майно у
володіння; 2) було викрадене у власника
або особи, якій він передав майно у
володіння; 3) вибуло з володіння
власника або особи, якій він передав
майно у володіння, не з їхньої волі
іншим шляхом.

Добросовісність набуття в розумінні
статті 388 ЦК України полягає в тому, що
майно придбавається не безпосередньо у
власника, а в особи, яка не мала права
його відчужувати.

Наявність у діях власника волі на
передачу майна іншій особі виключає
можливість його витребування від
добросовісного набувача.

Позивачем суду не було надано доказів у
підтвердження того, що спірне майно
вибуло із його володіння поза його
волею, так як на день розгляду даної
справи судом договір купівлі-продажу
будівлі ресторану, який був укладено
між ВАТ «Туристичний комплекс
«Пролісок» та ТОВ «Берег Компані» є
дійсним.

Крім того, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарський або адміністративній
справі, що набрало законної сили, за
змістом статті 61 ЦПК України не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Рішенням Господарського суду м.
Києва від 25 жовтня 2010р. відмовлено у
задоволенні позову акціонера ВАТ
«Туристичний комплекс «Пролісок»
ОСОБА_6 до ВАТ «Туристичний комплекс
«Пролісок», ТОВ «Берег Компані» про
визнання правочину недійсним.
Підставами зазначеного позову були
твердження про те, що голова правління

- 3 -

товариства Рахман П.Б. при здійсненні
продажу діяв у суперечить положенням
статуту товариства, а ціна продажу була
заниженою.

Отже, зазначеним позивачем
обставинам була надана оцінка у
рішенні суду і повторному доказуванню
вони не підлягають.

Судом повно встановлені
обставини справи, справа розглянута у
межах заявлених позовних вимог та
наданих доказів, правильно застосовані
норми матеріального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Туристичний
комплекс «Пролісок» відхилити,
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 5 грудня 2013р. залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена до Вищзого спеціалізованого
суду України з розгляду цивілтьних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: