У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мазур Л.М.,

суддів: Леванчука А.О.,
Нагорняка В.А.,

Маляренка А.В., Писаної
Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення
боргу, за касаційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» на рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 04 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 25 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні
ініціативи») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Позивач посилався на те, що 05 грудня 1997
року між Українським акціонерним
комерційним промислово-інвестиційним
банком та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір № 15-02/97, згідно з
умовами якого банк надав позичальнику
кредит розміром 23 тис. грн, а
позичальник зобов'язався повернути
кредит, сплачувати проценти за
користування кредитом та інші платежі
у строки та на умовах, передбачених
кредитним договором та графіком
платежів. Однак відповідач не проводив
сплату кредитних коштів та нарахованих
за кредитом відсотків, у зв'язку з чим
утворилась заборгованість за вказаним
кредитним договором на загальну суму 99
403 грн 76 коп.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи»
було укладено договір відступлення
прав вимоги, відповідно до якого
первісний кредитор передав (відступив)
кредитний портфель, за яким новий
кредитор набув всіх прав вимоги
первісного кредитора за кредитними
договорами, з правами вимагати від
позичальників належного виконання
всіх грошових зобов'язань.

Рішенням Пустомитівського районного
суду Львівської області від 04
грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 25 березня 2014 року, у
задоволенні позову ТОВ «Кредитні
ініціативи» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні
ініціативи», посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають
вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 05 грудня 1997 року
між Українським акціонерним
комерційним промислово-інвестиційним
банком та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір № 15-02 97, згідно з
умовами якого банк надав позичальнику
кредит в сумі 23 тис. грн зі сплатою 50 %
річних, строком до 05 грудня 1998
року.

Згідно з п. 2.1 договору на забезпечення
виконання зобов'язань позичальника
банком прийнято автомобіль ЛІАЗ 110421
Шкода, державний номерний знак НОМЕР_1,
1988 року випуску.

Згідно з п. п. 4.1, 4.3, 4.4 договору
погашення основної суми кредиту та
сплата процентів здійснюються
щомісячно до 30-го числа. За порушення
термінів повернення кредиту та
відсотків за ним позичальник
зобов'язався сплачувати банку
додатково пеню в розмірі 0,3 % за кожен
день прострочення платежу.

Пунктом 7.8 договору визначено, що дія
договору припиняється у випадках,
передбачених умовами даного договору.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи»
було укладено договір відступлення
прав вимоги, відповідно до якого новий
кредитор прийняв кредитний портфель та
прийняв усі права вимоги первісного
кредитора за кредитними договорами та
договорами забезпечення, виключно з
правом вимагати від позичальників
належного виконання всіх грошових та
інших зобов'язань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що позивач не надав суду
доказів на підтвердження того, що ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» є
правонаступником Українського
акціонерного комерційного
промислово-інвестиційного банку, з
яким було укладено кредитний договір.
Також позивач не надав належних і
допустимих доказів на підтвердження
наявності у ОСОБА_3 боргу перед
банком-кредитором за кредитним
договором від 05 грудня 1997 року №
15-02/97 при переході до позивача права
вимоги за кредитними договорами
відповідно до договору відступлення
прав вимоги.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна, оскільки вони
зроблені судами без належного
з'ясування дійсних обставин справи,
прав та обов'язків сторін, оцінки
наданих ними доказів з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язання в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за
договором факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнту) за плату, а клієнт відступає
або зобов'язується відступити
факторові своє право грошової вимоги
до третьої особи (боржника).

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Компетенція у питаннях щодо належності
і допустимості доказів належить
виключно суду і питання про
необхідність застосування спеціальних
знань в прийнятті того чи іншого доказу
також належить виключно суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 17
грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи»
було укладено договір відступлення
прав вимоги.

Відповідно до договору відступлення
прав вимоги сторони свої зобов'язання
повністю виконали: ТОВ «Кредитні
ініціативи» передало грошові кошти, а
ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»
відступило свої права грошової вимоги
до боржників за кредитними договорами,
перелік яких міститься в додатку 1 до
договору відступлення.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підтвердження суми заборгованості
позивачем було додано до позовної
заяви розрахунок заборгованості за
кредитним договором від 05 грудня 1997
року № 15-02/97, в якому зазначено
заборгованість за тілом кредиту,
відсотками та пенею.

Вирішуючи спір, суд не дотримався
встановленого ст. 212 ЦПК України
принципу оцінки доказів, відповідно до
якого суд на підставі всебічного,
повного й об'єктивного розгляду
обставин справи аналізує і оцінює
докази як кожен окремо, так і в їх
сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і
протиріччі, і ця оцінка повинна
спрямовуватися на встановлення
достовірності чи відсутності обставин,
які обґрунтовують доводи і заперечення
сторін; не з'ясував усіх обставин
справи та не надав їм належної правової
оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве
значення для правильного вирішення
справи.

Оскільки неповнота з'ясування обставин
у справі та порушення зазначених норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення спору, і ці порушення були
допущені як місцевим судом, так і
апеляційним судом, то судові рішення
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 04 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 25 березня 2014
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Л.М. Мазур

Судді: А.О.
Леванчук

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана