Справа № 382/1511/14-ц Головуючий у І
інстанції Карпович В.Д.Провадження №
22-ц/780/6118/14 Доповідач у 2 інстанції
Верланов С.М.Категорія 58
РІШЕННЯ

Іменем України

03 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С.,
Березовенко Р.В.,

при секретарі - Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Яготинського районного суду
Київської області від 15 вересня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24,
ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28,
ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32,
ОСОБА_33, редакції газети «Яготинські
вісті» про захист честі, гідності й
ділової репутації та відшкодування
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, який мотивував
тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у газеті
«Яготинські вісті» на третій сторінці
була опублікована стаття жителів
с.Ничипорівка «ІНФОРМАЦІЯ_2», в якій
відповідачі виклали відомості, що не
відповідають дійсності та принижують
його честь, гідність й ділову
репутацію. Зазначав, що характер
висловлювань у вказаній статті створює
негативне враження і відношення до
нього як сільського голови, який
зловживає службовим становищем та не
відповідає зайнятій посаді. Позивач
вважає, що викладені у статті відомості
є припущеннями, до яких він не має
жодного відношення, однак вони
завдають йому душевних страждань та
хвилювань, оскільки у людей, з якими він
спілкується, сформувалося про нього
враження непорядної людини та втратив
перед ними довіру.

З наведених підстав позивач просив
визнати недостовірною інформацію, яка
розміщена у газеті «Яготинські вісті»
від ІНФОРМАЦІЯ_1 року в статті
«ІНФОРМАЦІЯ_2»; зобов'язати редакцію
газети «Яготинські вісті» в місячний
строк з дня набрання рішенням законної
сили, спростувати недостовірну
інформацію в статті «ІНФОРМАЦІЯ_2»
шляхом опублікування в газеті
«Яготинські вісті» резолютивної
частини рішення суду, на такій же
площині друкованого видання, на якій
було розміщено вказану статтю. З
урахуванням уточнення розміру
моральної шкоди, позивач просив
стягнути з відповідачів на свою
користь моральну шкоду у розмірі 5 000
грн.

Рішенням Яготинського районного суду
Київської області від 15 вересня 2014 року
позов ОСОБА_3 задоволено частково:
визнано такими, що не відповідають
дійсності, ганьблять честь та гідність
ОСОБА_3, відомості викладені у статті
«ІНФОРМАЦІЯ_2», яка надрукована на
третій сторінці в офіційному виданні
газети «Яготинські вісті» НОМЕР_1 від
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а саме: «Чим же ви
займаєтесь, пане голово? Продовжуєте
дерибанити землю? «Відновлюєте»
ставки, закопуючи в землю по 300 тисяч
гривень бюджетних коштів щорічно?»;
«Дали 5 тисяч гривен школі? Смієтеся з
дітей, своїх односельців і навіть Бога
не боїтеся. Бо хіба ж не ви, пане,
відібрали тоді у школи 20 гектарів землі
і віддали в оренду (щоправда, не відомо
за які заслуги) іншому пану?»; «Але,
мабуть, вам вигідніше працювати не на
громаду, яка вас обрала, щоб ви скрізь і
всюди відстоювали її інтереси, а
отримувати дивіденди з інших джерел.
Недарма ж з ваших «відновлених»
ставків залишилися дві калюжі, в яких
води навіть жабам по коліна. Зате у вас
у цей період з'явилися два автомобілі
іноземного виробництва, і не з дешевих.
Ми переконані, що і ваших доходів,
задекларованих за два роки, на ці
автомобілі не вистачить».

Зобов'язано відповідачів надрукувати в
найближчому номері на третій сторінці
газети «Яготинські вісті», накладом 5284
примірники спростування вказаних
відомостей, які не відповідають
дійсності, викладених в статті
«ІНФОРМАЦІЯ_2», надрукованої в
офіційному виданні газети « Яготинські
вісті» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Стягнуто з відповідачів на користь
позивача моральну шкоду в розмірі 3 000
грн.

У решті позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в позові ОСОБА_3 відмовити у
повному обсязі, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального і процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення учасників процесу, які
з`явилися в судове засідання, вивчивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним
вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
позивач по справі ОСОБА_3 обіймає
посаду голови Ничипорівської
сільської ради Яготинського району
Київської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у газеті «Яготинські
вісті» на третій сторінці була
опублікована стаття відповідачів по
справі - жителів с.Ничипорівка
«ІНФОРМАЦІЯ_2» наступного змісту:
«Якось і язик не повертається називати
вас «головою» і тим паче «шановним».
Але на жаль, за правилами діловодства
змушені звертатися до вас саме так. Та
все жодну помилку ми свідомо дозволили
собі зробити: ну, не можемо ми займенник
«Ви» по відношенню до вас писати з
великої букви. Бо цього треба
заслужити.

У вас же ніяких заслуг перед громадою
немає, про що говорити: ви навіть своїх
посадових обов'язків не виконуєте і не
хочете їх виконувати! Адже вас ніколи
немає на робочому місці, вас не
турбують проблеми простого люду, бо вже
давно свій бізнес, своє власне «я» ви по
ставили над своїми односельцями. Хоча
який ви односелець? Що хорошого ви
зробили для них, для всіх нас нарешті?
До сільської школи та її проблем ви не
маєте ніякого відношення, бо за Вашими
словами, цим має займатися відділ
освіти; культура на селі це справа
районного відділу культури; ФАП -
Яготинської ЦРЛ; дороги, світло, тепло -
районної влади. Забезпечення людей
питною водою - теж, ви являється, не ваша
парафія.

Чим же ви займаєтесь, пане голово?
Продовжуєте дерибанити землю?
«Відновлюєте» ставки, закопуючи в
землю по 300 тисяч гривень бюджетних
коштів щорічно? Хизуєтесь тим, що на
вимушеному звіті перед громадою в
серпні 2012 року, за вашими словами,
«районна рада і райдержадміністрація
відремонтували дорогу, дали 5 тисяч
гривень на ремонт даху в школі». Про яку
дорогу і які гроші йшлося? Невже про ту
«заасфальтовану стежку» до току, над
якою і досі регоче все село? Чи, може,
про «асфальтну» до рогу до «кринички»,
по якій після дощу не те що автомашиною,
трактором не можна проїхати! А в погожі
дні за курявою світу Божого не видно, не
те що святого джерела!

Дали 5 тисяч гривен школі? Смієтеся з
дітей, своїх односельців і навіть Бога
не боїтеся. Бо хіба ж не ви, пане,
відібрали тоді у школи 20 гектарів землі
і віддали в оренду (щоправда, не відомо
за які заслуги) іншому пану? Адже ж
навіть за найменшими підрахунками
школа від цієї землі мала б прибуток у
рік не менше 20 тисяч гривень! І не
довелося б директору школи ходити з
простягнутою рукою до вас та місцевих
олігархів, а, отримавши «подачку»
(іншими словами таке не можна назвати),
знову просити, а то й змушувати батьків
учнів «надати добро вільну допомогу»
для потреб школи, до речі, поки що не
приватної, а державної.

Ні для кого не секрет, що ви як
сільський голова, будучи головою
осередку Партії регіонів, повністю
перейняли ідеологію і методи
управління цієї ганебної партії.
Здійснював керівництво громадою,
застосовуючи гумовий кийок до
неслухняних жителів села. А коли
ініціативна група зініціювала схід
села, на якому розкрила земельні афери
та порушила питання про висловлення
вам недовіри, ви, виконуючи вказівки з
району, натиснувши на керівника
господарства, домоглися звільнення з
роботи голови ініціативної групи
ОСОБА_2. І в дні, коли вся Україна
висловлювала жалобу за загиблими
хлопцями з Небесної сотні, ви не
спромоглися навіть приспустити на
приміщенні сільської ради прапор на їх
честь.

Але, мабуть, вам вигідніше працювати не
на громаду, яка вас обрала, щоб ви
скрізь і всюди відстоювали її інтереси,
а отримувати дивіденди з інших джерел.
Недарма ж з ваших «відновлених»
ставків залишилися дві калюжі, в яких
води навіть жабам по коліна. Зате у вас
у цей період з'явилися два автомобілі
іноземного виробництва, і не з дешевих.
Ми переконані, що і ваших доходів,
задекларованих за два роки, на ці
автомобілі не вистачить.

Та Бог із ним. Це ваша справа і справа
правоохоронних органів. Ви самі роками
створювали собі «авторитет і повагу»,
на які заслуговуєте. Своєю зневагою,
презирством, грубістю, хамством,
зверхністю і байдужістю до людських
проблем, намаганням ухвалювати рішення
нишком від громади ви заробили те, що
маєте сьогодні від людей, - недовіру.
Тож виникає питання: чому в той час,
коли вся держава очищається від
корости минулої влади, ми дозволяємо її
прибічникам хизуватися безкарністю та
вседозволеністю? Люстрація має
торкнутися кожного населеного пункту,
кожної громади. Чи не пора спитати вас,
скільки ще треба революцій, щоб ви
пішли, «шановний»? Ви маєте служити
людям, а не зневажати і попихати їх.

Тому, якщо у вас залишилася ще хоч
краплина совісті, адже ж ви все-таки за
освітою вчитель і мусите сіяти
«розумне, добре і вічне», - ідіть
добровільно у відставку. Для вас - це
найкращий вихід. Ідіть собі з Богом! У
противному разі ми змушені будемо
ініціювати повторно схід села, але тоді
вже прощення вам не буде » (а.с.9).

Ухвалюючи рішення та задовольняючи
частково позов, суд першої інстанції
виходив із того, що викладена у статті
«ІНФОРМАЦІЯ_2» газети «Яготинські
вісті» від ІНФОРМАЦІЯ_1 року
інформація, а саме: «Чим же ви
займаєтесь, пане голово? Продовжуєте
дерибанити землю? «Відновлюєте»
ставки, закопуючи в землю по 300 тисяч
гривень бюджетних коштів щорічно?»;
«Дали 5 тисяч гривен школі? Смієтеся з
дітей, своїх односельців і навіть Бога
не боїтеся. Бо хіба ж не ви, пане,
відібрали тоді у школи 20 гектарів землі
і віддали в оренду (щоправда, не відомо
за які заслуги) іншому пану?»; «Але,
мабуть, вам вигідніше працювати не на
громаду, яка вас обрала, щоб ви скрізь і
всюди відстоювали її інтереси, а
отримувати дивіденди з інших джерел.
Недарма ж з ваших «відновлених»
ставків залишилися дві калюжі, в яких
води навіть жабам по коліна. Зате у вас
у цей період з'явилися два автомобілі
іноземного виробництва, і не з дешевих.
Ми переконані, що і ваших доходів,
задекларованих за два роки, на ці
автомобілі не вистачить», є фактичними
твердженнями, оскільки її можна
перевірити на предмет її відповідності
дійсності. Однак відповідачі не довели,
що поширена інформація є достовірною.
При цьому суд зазначив, що в матеріалах
справи містяться дані про те, що
працівниками Баришівської ОДФі за
заявами жителів с.Ничипорівка
проводилась ревізія фінансово -
господарської діяльності
Ничипорівської сільської ради за
період з 01 січня 2011 року по 30 листопада
2013 року, за висновками якої не
встановлено передачу земельної
ділянки площею 20 га іншим особам, яка
рахується за школою. Також не
встановлено безпідставних витрат
державних коштів головою
Ничипорівської сільської ради ОСОБА_3
на упорядкування водоймищ. Тому суд
дійшов висновку, що відповідачами
поширена неправдива інформації про
позивача, як сільського голови, яка
порушує його особисті немайнові права,
принижує його честь, гідність й ділову
репутацію та завдала йому моральної
шкоди.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції погодитись не можна з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 277 ЦК України, ч.4 ст.32
Конституції України, ст.10 Конвенції про
захист прав людини і основних свобод
кожному гарантується право на захист
ділової репутації та спростування
недостовірної інформації особою, яка
поширила таку інформацію.

Рішенням Конституційного Суду України
від 10 квітня 2003 року №8-рп/2003 (справа про
поширення відомостей) установлено, що
межі допустимої інформації щодо
посадових та службових осіб можуть
бути ширшими порівняно з межами такої ж
інформації щодо звичайних громадян.
Звернення громадян, в яких містяться
певні відомості про недодержання
законів посадовими або службовими
особами, передаються чи повідомляються
не з метою перевірки уповноваженими на
це законом іншими посадовими особами.
Тому такі звернення не можуть
вважатися поширенням відомостей, які
порочать честь, гідність чи ділову
репутацію або завдають шкоди інтересам
посадової чи службової особи.

У пункті 21 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 лютого
2009 року №1 «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
роз`яснено, що при поширенні
недостовірної інформації стосовно
приватного життя публічних осіб
вирішення справ про захист їх гідності,
честі чи ділової репутації має свої
особливості. Суди повинні враховувати
положення Декларації про свободу
політичних дебатів у засобах масової
інформації (далі - Декларація),
схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му
засіданні Комітету Міністрів Ради
Європи, а також рекомендації, що
містяться у Резолюції 1165 (1998)
Парламентської Асамблеї Ради Європи
про право на недоторканість приватного
життя.

Зокрема, у названій Резолюції
зазначається, що публічними фігурами є
особи, які обіймають державні посади і
(або) користуються державними
ресурсами, а також усі ті, хто відіграє
певну роль у суспільному житті (у
галузі політики, економіки, мистецтва,
соціальній сфері, спорті чи в будь-якій
іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується,
що оскільки політичні діячі та
посадові особи, які обіймають публічні
посади або здійснюють публічну владу
на місцевому, регіональному,
національному чи міжнародному рівнях,
вирішили апелювати до довіри
громадськості та погодилися
«виставити» себе на публічне політичне
обговорювання, то вони підлягають
ретельному громадському контролю і
потенційно можуть зазнати гострої та
сильної громадської критики у засобах
масової інформації з приводу того, як
вони виконували або виконують свої
функції. При цьому зазначені діячі та
особи не повинні мати більшого захисту
своєї репутації та інших прав
порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики
щодо політичного діяча чи іншої
публічної особи є значно ширшою, ніж
окремої пересічної особи. Публічні
особи неминуче відкриваються для
прискіпливого висвітлення їх слів та
вчинків і повинні це усвідомлювати.

Отже ОСОБА_3, як голова Ничипорівської
сільської ради є публічною особою, тому
відкритий для суворої критики і
пильного нагляду громадськості й межа
допустимої критики щодо такої особи є
значно ширшою.

Відповідно до абз.1 ч.2 ст.30 Закону
України «Про інформацію» оціночними
судженнями, за винятком наклепу, є
висловлювання, які не містять
фактичних даних, критика, оцінка дій, а
також висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, зокрема з огляду на
характер використання
мовно-стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що інформація, яка визнана
судом першої інстанції як фактичні
твердження, є лише критичною оцінкою
певних фактів і недоліків діяльності
позивача, як голови сільської ради, та
не може бути витлумачена як така, що
містить фактичні дані, з урахуванням
також і того, що у вказаних
висловлюваннях вжиті гіперболи, сатира
та в кінці речень стоять знаки
запитання. Тому вони не підлягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості.

За таких обставин, згідно положень ст.
277 ЦК України не є предметом судового
захисту оціночні судження, думки,
переконання, критична оцінка певних
фактів і недоліків, які, будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідачів, не можна
перевірити на предмет їхньої
відповідності дійсності (на відміну
від перевірки істинності фактів) і не
можуть бути спростовані, що відповідає
прецедентній судовій практиці
Європейського суду з прав людини при
тлумаченні положень ст.10 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, яка висловлена, зокрема, у
рішеннях цього суду у справах «Лінгенс
проти Австрії» від 8 липня 1986
року та «Українська прес-група» проти
України» від 29 березня 2005 року.

У зв'язку з наведеним колегія суддів
вважає, що немає фактів, які б доводили,
що вказана вище стаття мотивована
цілеспрямованими діями з метою
принизити честь, гідність чи ділову
репутацію.

Суд першої інстанції хоча і врахував
зазначені вище норми закону,
роз'яснення постанови Пленуму
Верховного Суду України та судову
практику Європейського суду з прав
людини, однак невірно витлумачив їх
зміст, у зв'язку з чим дійшов
помилкового висновку про наявність
правових підстав для часткового
задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про
визнання інформації недостовірною та
її спростування, визнання висловлювань
образливими й такими, що порушують його
особисті немайнові права та принижують
честь, гідність й ділову репутацію.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_3 про
стягнення моральної шкоди є похідними
вимогами від його позовних вимог про
захист честі, гідності й ділової
репутації, у задоволенні яких колегія
суддів відмовляє, то вони також не
підлягають задоволенню.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції не відповідає вимогам ст.213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення про відмову в позові ОСОБА_3
повністю з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Яготинського районного суду
Київської області від 15 вересня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25,
ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29,
ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33,
редакції газети «Яготинські вісті» про
захист честі, гідності й ділової
репутації та відшкодування моральної
шкоди - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді