Справа № 152/1815/14-ц
14 листопада 2014 року Шаргородський
районний суд Вінницької області
головуючого судді -
секретаря судового засідання - Бабиної
представника позивача - ОСОБА_1,
відповідачки - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Шаргороді в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів в
твердій грошовій сумі,
13.10.2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з
вказаним позовом до ОСОБА_2, в якому
зазначив, що він перебував в
зареєстрованому шлюбі з
відповідачкою. Від даного шлюбу він та
відповідачка мають двох неповнолітніх
дітей: доньку ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5.
Спільне життя з відповідачкою не
склалося і приблизно рік він та
відповідачка однією сім'єю не
проживають. Відповідачка залишила
сім'ю та місце проживання і виїхала в с.
Леляки Жмеринського району, де
створила іншу сім'ю.
Просить стягнути з відповідачки на
його користь аліменти на утримання
дітей в твердій грошовій сумі в розмірі
по 500 гривень щомісячно на кожну дитину,
починаючи з часу звернення з позовом до
суду і до досягнення дітьми повноліття,
оскільки відповідачка не має
офіційного місця роботи та фіксованого
В судовому засіданні 04.11.2014 року
позивач ОСОБА_3 заявлені вимоги
підтримав частково, в частині
стягнення аліментів на утримання
доньки ОСОБА_4, а в решті позов не
підтримав. Просив стягнути з
відповідачки на його користь аліменти
на утримання доньки ОСОБА_4 у твердій
грошовій сумі в розмірі по 500 грн.
щомісячно, з часу звернення до суду і до
досягнення нею повноліття. Суду
пояснив, що перебував в шлюбі з
відповідачкою, який було розірвано у 2004
році, але після розірвання шлюбу вони
помирилися і проживали однією сім'єю. З
2012 року він та відповідачка проживають
окремо. З ним проживає донька ОСОБА_4, на
яку він просить стягнути аліменти,
оскільки обов'язки по утриманню дитини
повністю покладено на нього.
Відповідачка з того часу, як покинула
сім'ю, щомісячно коштів на утримання
доньки не надає, тоді як він, маючи
тимчасові заробітки і дохід на місяць в
середньому 4000 грн., на своє утримання
витрачає тільки 1000 грн., решту коштів
витрачає на утримання обох дітей, так
як з ним, крім доньки ОСОБА_4, проживає
ще й син ОСОБА_6, батьківство щодо якого
він бажає встановити, проте,
відповідачка заперечує. Донька
потребує утримання, так як навчається в
школі. Розмір аліментів, які просить
стягувати з відповідачки щомісячно в
сумі по 500 грн. на утримання доньки
викликаний тим, що відповідачка не
працює і стабільного доходу не має.
Проте, дитина повинна отримувати
стабільну матеріальну допомогу від
матері на придбання необхідних
продуктів харчування, одягу, інших
речей. Вважає, що відповідачка може
сплачувати аліменти в розмірі по 500
грн. щомісячно на утримання доньки, так
як є працездатною, фізично здоровою.
Представник позивача ОСОБА_1, що діє за
довіреністю від 14.10.2014 року, позовні
вимоги підтримав частково, просив
стягнути з відповідачки на користь
позивача на утримання доньки ОСОБА_7
аліменти в твердій грошовій сумі, в
розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення
Відповідачка ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов не визнала. Суду
пояснила, що з 2001 року по 2003 рік
перебувала в шлюбі з позивачем. ОСОБА_7
народилася, коли вона та позивач в
шлюбі не перебували, але позивач визнав
себе батьком дитини. Весь час
вихованням та утриманням дитини
займалася вона, так як позивач їздив на
заробітки, зароблені кошти від
тимчасових заробітків витрачав на свої
потреби, вживав спиртні напої. Тому
вона звернулася до суду у 2003 році про
розірвання шлюбу та стягнення з
позивача аліментів на утримання
доньки. У 2003 році шлюб між нею та
позивачем було розірвано, а також було
стягнуто аліменти на утримання доньки
ОСОБА_7. Проте, позивач просив її
помиритися, на що вона погодилася,
почала проживати з ним однією сім'єю
без реєстрації шлюбу, а також припинила
стягнення аліментів на утримання
дитини. Так як після примирення
ставлення позивача до неї та сім'ї не
змінилося, то через півтора місяця вони
знову перестали проживати однією
сім'єю. З 2005 року вона та позивач
проживають окремо. Дитина проживала з
нею, вона працювала медсестрою в
Жмеринській ЦРЛ, але зарплата була
низькою, тому вона знайшла роботу в м.
Києві. За цей час у неї народився син
ОСОБА_6, батько якого в свідоцтві про
народження записаний з її слів. Так як
вона знайшла роботу в м. Києві, то
попросила матір позивача, щоб діти
деякий час пожили з останньою в с.
Копистирин. Тому, з 2013 року її донька
ОСОБА_7 та син ОСОБА_6 проживали з
матір'ю позивача. Восени 2013 року діти
пішли до школи в с. Копистирин, де
навчаються на теперішній час. Позивач
восени 2014 року забрав дітей проживати з
ним. ОСОБА_7 вже доросла, тому, якщо
вирішила проживати з батьком, то це її
право, а щодо проживання з позивачем
сина ОСОБА_6 вона заперечує, зверталася
з цього приводу в правоохоронні органи,
але безрезультатно, забрати сина до
себе вона не може. Навіть коли донька
проживала з бабусею і батьком, то
зверталася до неї з приводу придбання
певних речей чи продуктів, на що вона
ніколи не відмовляла. Так як позивач
всі ці роки не переймався утриманням
дитини, всі обов'язки по вихованню та
утриманню доньки виконувала вона
самостійно, тому вважає, що тепер
позивач повинен утримувати дитину
самостійно. Вона не працює, перебуває
на утриманні свого теперішнього
чоловіка, з яким в шлюбі не перебуває,
вагітна, термін вагітності 6 місяців.
Тому, з наведених вище підстав аліменти
на утримання доньки сплачувати не може
і не бажає, оскільки невідомо, як ці
кошти витрачатиме позивач. При цьому,
якщо донька ОСОБА_7 звертатиметься до
неї за допомогою, вона таку допомогу
надавати не відмовляється. З наведених
підстав просить у задоволенні позову
Вирішуючи спір, суд встановив такі
факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
06.02.2001 року, який розірвано рішенням
Шаргородського районного суду
Вінницької області від 11.12.2003 року
Сторони мають неповнолітню доньку:
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, матір'ю якої в
свідоцтві про народження та в актовому
записові про народження зазначена
відповідачка, а батьком - позивач, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_1 та повним
витягом з Державного реєстру актів
цивільного стану громадян щодо
актового запису про народження, з якого
вбачається, що позивач ОСОБА_3 визнав
своє батьківство щодо дитини за
актовим записом №1 від 11.08.2000 року (а.с.3,
Сторони однією сім'єю не проживають, що
вбачається із пояснень в судовому
засіданні позивача та не заперечується
Дитина сторін - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживає з батьком в с. Копистирин
Шаргородського району Вінницької
області, на вул. Островського, 23, що
вбачається із довідки виконавчого
комітету Копистиринської сільської
ради від 05.11.2014 року за №757 (а.с.52),
навчається у 8 класі Копистиринської
СЗШ І-ІІІ ступенів з жовтня 2013 року, що
підтверджується довідкою навчального
закладу від 05.11.2014 року за №177 (а.с.53).
Вказаний факт не заперечується
відповідачкою ОСОБА_2
Також, судом встановлено, що дитина
сторін - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває
на утриманні батька, що стверджували у
судовому засіданні позивач та його
представник і не заперечила
Відповідачка необхідних коштів
щомісячно на утримання дитини не надає,
придбаває для доньки речі, коли про це
її попросила дитина, що стверджувала в
судовому засіданні ОСОБА_2 і не
При цьому, суд встановив, що
відповідачка, хоча і не працює, але
працездатна, медичних протипоказань
щодо працевлаштування не має, фізично
здорова, не має на утриманні інших осіб,
стягнення за виконавчими документами з
неї не проводиться, що стверджувала в
судовому засіданні відповідачка і не
Відтак, з огляду на досліджені судом
обставини, суд вважає, що відповідачка
не позбавлена можливості
забезпечувати на рівні з позивачем
інтереси доньки та її утримання, тобто
може надавати допомогу на утримання
дитини, оскільки, як вбачається з
пояснень позивача в судовому
засіданні, весь обсяг обов'язків,
пов'язаних з утриманням дитини,
покладено саме на нього, що ставить
сторони у нерівні умови, так як позивач
працює на тимчасових заробітках з
метою забезпечення дитині гідних умов
для проживання, навчання, здоров'я.
Встановленим судом фактам
відповідають сімейні правовідносини,
які регулюються Конституцією України,
Сімейним кодексом України, Конвенцією
про захист прав людини і
основоположних свобод, яка, відповідно
до вимог ч.1 ст.9 Конституції України,
ратифікована Законом від 17.07.1997 року
«Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів
№2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про
права дитини від 20.11.1989 року, що
ратифікована Постановою ВР України
№789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною
національного законодавства України.
Так, відповідно до ст.51 Конституції
України, батьки зобов'язані утримувати
дітей до їх повноліття.
Статтею 5 Протоколу №7 до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод встановлено, що кожен із
подружжя у відносинах між собою і в
їхніх відносинах зі своїми дітьми
користується рівними правами та
обов'язками цивільного характеру, що
виникають зі вступу в шлюб, перебування
в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця
стаття не перешкоджає державам вживати
таких заходів, що є необхідними в
Статтями 18, 27 Конвенції про права
дитини встановлено, що батьки несуть
основну відповідальність за виховання
і розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування. Кожна дитина має право на
рівень життя, необхідний для фізичного,
розумового, духовного, морального і
соціального розвитку. Батьки, які
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
Статтями 180-182, 184, 191 СК України,
передбачено, що батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття. У разі ухилення батьків від
утримання дитини, кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються судом у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі. При
призначенні розміру аліментів суд
враховує стан здоров'я та матеріальне
становище дитини, стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів, наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,
інші обставини, що мають істотне
значення. Якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу отримує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі. Зазначений розмір, визначений у
твердій грошовій сумі, підлягає
індексації відповідно до закону.
Аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України,
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Крім того, відповідно до положень ч.4
ст.212 ЦПК України, результати оцінки
доказів суд відображає в рішенні, в
якому наводяться мотиви їх прийняття
чи відмови у прийнятті.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, і, враховуючи,
що право позивача на матеріальне
утримання дитини з боку матері
порушене та підлягає судовому захисту,
суд приходить до висновку про те, що
позов підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Позивач наполягав на задоволенні
позовних вимог про стягнення аліментів
на утримання доньки ОСОБА_4 в повному
обсязі, тобто в розмірі по 500 грн.
щомісячно, зазначаючи, що сам, без
участі відповідачки, несе обсяг витрат
на утримання дитини, зокрема, на
придбання одягу, продуктів харчування,
навчального приладдя, а відповідачка
від матеріального утримання доньки
ухиляється.

Враховуючи, що усі обставини, які
становлять предмет доказування, мають
бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57
ЦПК України засобами доказування, суд
вважає достовірно встановленими лише
ті факти та обставини, які визнаються
обома сторонами та підтверджуються
письмовими доказами. Зокрема, що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 06.02.2001 року по 11.12.2003 року, який
розірвано 11.12.2003 року, що вони мають
спільну дитину: доньку ОСОБА_4,
утримання якої є предметом даного
спору, що дитина знаходиться на
утриманні позивача, що відповідачка
добровільно щомісячно матеріальну
допомогу на утримання дитини не надає,
хоча частково приймає участь у їх
утриманні шляхом придбання певних
речей, про які попросить донька, тоді як
є фізично здоровою, працездатною,
медичних протипоказань щодо
працевлаштування не має.

З огляду на те, що судом встановлено той
факт, що відповідачка не приймає
належної участі у матеріальному
утриманні доньки ОСОБА_4 і обсяг
обов'язків по її утриманню покладено
на позивача, то це ставить сторони у
нерівні умови.

Тому, при визначенні розміру аліментів,
суд вважає, що він повинен бути
визначений у твердій грошовій сумі,
оскільки позивач просить визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі, та враховуючи, що відповідачка не
працює.

Крім того, суд вважає, що розмір
аліментів, які слід стягнути з
відповідачки, повинен бути визначений
на теперішній час в сумі 385,80 грн.,
щомісячно, починаючи з 13.10.2014 року,
тобто з часу пред'явлення позовної
заяви до суду, до досягнення дитиною
повноліття, виходячи з того, що дохід
відповідачки не можливо встановити,
так як вона не працює, а також,
враховуючи той факт, що відповідачка
вагітна, термін вагітності становить
18-19 тижнів, що підтверджується довідкою
Жмеринської ЦРЛ від 13.11.2014 року (а.с.63),
тому розмір аліментів на дитину, які
слід стягнути з відповідачки, повинен
бути визначений в межах мінімальної
соціальної гарантії, передбаченої ч.2
ст.182 СК України, тобто в межах
мінімального розміру аліментів.

При цьому, суд виходить також із
захисту інтересів дитини, забезпечення
одержання донькою сторін коштів,
необхідних для її життєдіяльності,
збереження того рівня життя, який
дитина мала б тоді, коли б утримувалася
за рахунок обох батьків, оскільки
визначення розміру аліментів у твердій
грошовій сумі якраз і забезпечить
надійний захист інтересів дитини та
отримання нею надійного стабільного
матеріального утримання з боку матері.
До того ж, сторони не позбавлені в
майбутньому, у випадку зміни їх
матеріального становища чи стану
здоров'я, звернутися до суду з позовом
про зміну розміру аліментів.

Розмір аліментів, визначений судом у
твердій грошовій сумі, підлягає
індексації відповідно до закону (ч.2
ст.184 СК України).

Відтак, позов ОСОБА_3 підлягає
частковому задоволенню.

Підлягає стягненню з відповідачки
судовий збір в сумі 243,60 грн. відповідно
до вимог ст.88 ЦПК України.

При цьому, суд вважає такими, що не
заслуговують на увагу ствердження
відповідачки про те, що вона не може
сплачувати аліменти через те, що не
працює та вагітна, а також через те, що
до 14 років тільки вона займалася
утриманням доньки, а позивач від
утримання дитини ухилявся, оскільки ці
обставини не є такими, що звільняють
особу від обов'язку утримання своєї
неповнолітньої дитини, в тому числі
шляхом сплати аліментів, з огляду на
вище викладені норми міжнародного
права та норми сімейного законодавства
України, а також враховуючи, що доказів
наявності медичних протипоказань щодо
працевлаштування відповідачкою суду
не надано.

До того ж, судом встановлено, що
відповідачка зверталася до суду з
позовною заявою про стягнення з
позивача аліментів на утримання доньки
ОСОБА_4: 05.12.2003 року Шаргородським
районним судом ухвалено рішення про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
аліментів на утримання доньки, про що
видано виконавчий лист, який
направлявся на виконання в ВДВС
Шаргородського РУЮ, але повернуто
стягувачці ОСОБА_2 на підставі її заяви
про припинення стягнення аліментів з
ОСОБА_3, що підтверджується копіями
виконавчого листа та постанови
державного виконавця (а.с.24-26).

Так само повернуто ВДВС Шаргородського
РУЮ у 2008 році відповідачці ОСОБА_2
дублікат вказаного вище виконавчого
листа Шаргородського районного суду за
її заявою про припинення стягнення
аліментів з ОСОБА_3 на утримання доньки
ОСОБА_4 (а.с.28-29).

Таким чином, судом встановлено, що
відповідачка ОСОБА_2 двічі добровільно
відмовлялася від стягнення аліментів з
ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4.

Також, суд при ухваленні рішення не
приймає до уваги довідку виконкому
Леляцької сільської ради за №1439 від
10.11.2014 року про те, що дочка сторін -
ОСОБА_4 проживає разом із матір'ю в
АДРЕСА_1 (а.с.55), оскільки в судовому
засіданні встановлено, що дитина
проживає в с. Копистирин біля батька та
навчається в школі з жовтня 2013 року, що
визнала і сама відповідачка.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223
ЦПК України, на підставі ст.51
Конституції України, ст.ст.180-184, 191 СК
України, ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, ст.ст. 18, 27
Конвенції про права дитини, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів в твердій грошовій сумі -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженки с. Стрільники,
Шаргородського району Вінницької
області, жительки АДРЕСА_1 на користь
ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій
сумі в розмірі по 385 (триста вісімдесят
п'ять) гривень 80 копійок щомісячно,
починаючи з 13.10.2014 року і до повноліття
дитини, з наступною індексацією
зазначеного розміру відповідно до
Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення».

В решті позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів в твердій грошовій
сумі - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі
243,60 грн.

Допустити негайне виконання рішення в
межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене у
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Вінницької області через
Шаргородський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя