Справа №473/4170/14-ц 10.11.2014 10.11.2014 10.11.2014
Провадження №22-ц/784/2920/14
Провадження № 22Ц /784/2920/2014
Головуючий першої інстанції: Вуїв О.В.
Доповідач апеляційної інстанції:
У Х В А Л А

Іменем України

10 листопада 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Галущенка
О.І.,

суддів: Самчишиної
Н.В.

Серебрякової Т.В.

із секретарем- Романенко Ю.О.

без участі сторін

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приватбанк» на ухвалу Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 24.09. 2014 р. у справі за

позовом

публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк)
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором,

встановила:

28. 08. 2014 р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Ухвалою судді Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 02.09.2014 р. позовна заява
залишена без руху для усунення
недоліків, а ухвалою судді того ж суду
від 24.09. 2014 р. повернута позивачу як
неподана на підставі ч. 2 ст. 121 ЦПК
України.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк», посилаючись на
необґрунтованість та незаконність
ухвали судді, просив про її скасування
та направлення справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Перевіряючи законність та
обгрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах оскарження,
передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню виходячи з
таких підстав.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 312 ЦПК
України, ухвала суду першої інстанції
підлягає скасуванню, якщо її
постановлено з порушенням норм
судочинства чи судом порушено
встановлений порядок вирішення
процесуального питання.

Повертаючи позовну заяву ПАТ
«Приватбанк» як неподану, суддя
виходив з того, що вона містить
недоліки, які унеможливлюють відкриття
провадження у справі.

Але з таким висновком повністю
погодитись неможливо, оскільки він
суперечить дійсному змісту позовної
заяви, доданим до неї матеріалам та
вимогам процесуального закону.

Так, вимоги до змісту та форми позовної
заяви вичерпно визначені ст. 119 ЦПК
України.

Зокрема п.п. 1-5 ч.2 зазначеної статті
вимагають від позивача зазначення імен
позивача та відповідача викладення
змісту позовних вимог, зазначення
обставини, якими він обгрунтовує свої
вимоги та докази, якими, на його думку,
підтверджуються позовні вимоги.

При цьому, встановлення фактів
укладення угоди, на підставі якої
виникли спірні правовідносини,
порушення, невизнання чи оспорювання
права, визнання чи поновлення якого
вимагає позивач, обгрунтованість вимог
чи достовірність наданих доказів, у
тому числі, письмових розрахунків,
відомостей, які складають зміст та інші
суттєві умови кредитного договору,
згідно з приписами п. 3 ч. 6 ст. 130, ст. ст.
214-215 ЦПК України, є предметом
доказування при судовому розгляді
справи і не входить до переліку
обставин, які мають з'ясовуватися
суддею при вирішенні питання щодо
відкриття провадження у справі.

Закон не вимагає від позивача
детальної конкретизації у позовній
заяві змісту кредитної угоди, прав та
обов'язків сторін, адже зазначені
питання, як і питання щодо зрозумілості
розрахунків та інших письмових доказів
мають вирішуватися судом підчас
судового розгляду.

З тексту позовної заяви вбачається, що
в ній викладено обставини справи, якими
позивач обґрунтовує свої вимоги,
зміст позовних вимог та вимога про
застосування судом наслідків
порушення кредитної угоди, містяться
посилання на угоду, на підставі якої
виникли спірні правовідносини,
долучений сам кредитний договір, інші
письмові документи, які на думку
позивача, є невід'ємними складовими
кредитної угоди, розрахунки
заборгованості та інші докази, якими на
думку позивача, підтверджуються
позовні вимоги та є достатніми.

Залишаючи позовну заяву без руху, а
згодом повертаючи її як неподану у
зв'язку з наявністю недоліків, суддя не
врахував цих вимог закону та
безпідставно посилався на відсутність
необхідних доказів, які не дають змоги
визначити дотримання строків позовної
давності та обгрунтованість
нарахування кредитної заборгованості
і штрафних санкцій.

Зазначене є неприпустимим, адже
вказані питання підлягають з'ясуванню
підчас судового розгляду, а не на
стадії відкриття провадження у справі.

Інших недоліків, які б унеможливлювали
відкриття провадження у справі,
суддею не зазначено.

Встановлене свідчить про
необгрунтованість оскаржуваної ухвали
та необхідність її скасування, у
відповідності до вимог ст. 312 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК
України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» - задовольнити.

Ухвалу судді Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 24.09. 2014 р. - скасувати, а
матеріали справи повернути до того ж
суду для вирішення питання про
відкриття провадження у справі.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але оскарженню у касаційному порядку
не підлягає, оскільки не перешкоджає
подальшому провадженню у справі.

Головуючий:
О.І. Галущенко

Судді
Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова