Провадження № 2/127/648/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24.01.2014 року
Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі: головуючого - судді Сичук
М. М.,

при секретарі Гороховій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
державної установи "Інститут медицини
праці Академії медичних наук України"
за участю третіх осіб Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в особі відділення
виконавчої дирекції, Вінницької
обласної клінічної лікарні ім. М.І.
Пирогова, Вінницької
санітарно-епідеміологічної станції
про визнання висновку центральної
лікарсько-експертної комісії клініки
профзахворювань Інституту медицини
праці Академії медичних наук України
недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом до відповідача і просить суд
визнати недійсним висновок
центральної лікарсько-експертної
комісії клініки профзахворювань
Інституту медицини праці Академії
медичних наук України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
20 лютого 2008 року позивач була
призначена на посаду
інженера-метролога обласної клінічної
лікарні ім. М.І. Пирогова з виконанням
функцій головного метролога
управління охорони здоров'я та
курортів Вінницької ОДА.

Робочим місцем позивача визначено каб.
№ 95, що знаходиться у підвалі корпусу
поліклініки лікарні. З першого дня
перебування у цьому приміщенні позивач
відчула, що повітря важке. Через місяць
у неї без видимих причин погіршився
сон, з'явились втомлюваність,
запаморочення, червоні смуги на
обличчі.

13.06.2008 року біля 15 год. ОСОБА_1 випадково
посунула картонну коробку, яка була
неподалік стола, з-під коробки
розтеклась чимала пляма ртуті. Про цей
факт 17 червня 2008 року було повідомлено
керівництву лікарні.

Того ж дня 17.06.2008 року співробітниками
СЕС проводились вимірювання рівня
парів ртуті. 18.06.2008 року представником
служби цивільного захисту в
присутності інженера-метролога ОСОБА_3
було складено акт вилучення залишків
металевої ртуті та забрано банку з
ртуттю, яку позивач зібрала раніше. За
їх рекомендаціями проводилась
демеркуризація приміщення.

Залишена на ніч 24 червня 2008 року
індикаторна смужка показала наявність
в повітрі надмірної кількості парів
ртуті. Того ж дня позивач написала на
ім'я головного лікаря заяву та
доповідну записку про обставини
виявлення ртуті, безрезультатність
проведених заходів демеркуризації та
разом з ОСОБА_3 написала заяву про
імовірність хронічного отруєння
парами ртуті і прохання надати для
роботи інше приміщення.

Згідно листа Вінницької міської
санітарно-епідеміологічної станції
від 14.07.2008 року представниками СЕС
чотири рази проводилося визначення
вмісту парів ртуті в службовому
кабінеті ОСОБА_1 Так, 17.06.08 року рівень
парів ртуті перевищував гранично
допустимі концентрації в 202 рази, 25.06.08
року - в 209 разів, 09.07.08 року - в 169 разів,
10.07.08 року - в 30 разів.

Поступово стан здоров'я позивача
значно погіршився. У вересні 2008 року
вона перебувала на амбулаторному
лікуванні у невропатолога по місцю
проживання і займалась очищенням
організму. З 09.01.2010 року по 06.06.2010 року
перебувала в денному стаціонарі
обласної психоневрологічної лікарні
ім. акад. О.І.Ющенка.

Дослідження в лабораторії промислової
токсикології Інституту медицини праці
09.09.2008 року показали залишкове
перевищення вмісту ртуті в волоссі,
проте до уваги лікарями вони не
брались.

Для визначення наявності в організмі
ртуті ОСОБА_1 звертатась в Одеську
токсикологічну лабораторію, фахівці
пояснили, що через півроку з часу
отруєння лабораторними дослідженнями
виявити ртуть в організмі неможливо та
направили на консультацію до
Українського науково-дослідного
інституту медицини транспорту. Згідно
консультації профпатолога цього
інституту у ОСОБА_1 виявлено
енцефалопатію токсичного генезу 1-2
ступеню, не виключено загострене
отруєння парами ртуті. Згідно
консультативного висновку Інституту
медицини транспорту від 13.03.2010 року, не
можна виключати вплив парів ртуті на
загострення хронічного захворювання
нирок і посттравматичних змін
головного мозку.

Відділення виконавчої дирекції і Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у м. Вінниці, наголошуючи
на необхідності заповнення акту про
нещасний випадок на виробництві ф. Н-1.
направило позивача в Київський НДІ
медицини праці.

Висновок центральної
лікарсько-експертної комісії клініки
профзахворювань Інституту медицини
праці України, протокол № 21/893 від 10.06.2009
року підтверджує наявність
захворювань, характерних для отруєння
ртуттю, містить рекомендації нагляду у
профпатолога, невропатолога та ін., але
не дає відповіді на питання, поставлені
відділенням виконавчої дирекції Фонду
у м. Вінниці. Проте, керуючись цим
висновком, Фонд в листі "Щодо складання
акту професійного захворювання"
повідомляє, що зв'язку захворювання з
умовами праці не вбачає. Також і
адміністрацією Вінницької обласної
клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова, де
сталось отруєння, в оформленні акта про
нещасний випадок ф. Н-1 позивачу
відмовлено з посиланням на цей
висновок.

Отже, висновком центральної
лікарсько-експертної комісії клініки
профзахворювань Інституту медицини
праці Академії медичних наук України
не встановлено зв'язок захворювання
позивача з отруєнням парами ртуті.

В серпні 2010 року позивачу надана
безстроково 3 група інвалідності
загального системного захворювання.

Саме через висновок центральної
лікарсько-експертної комісії клініки
профзахворювань інституту медицини
праці Академії медичних наук України
позивачу відмовлено в призначенні
страхових виплат, що змушує звернутись
до суду для захисту своїх прав.

Заочним рішенням суду від 09 квітня 2013
року позов ОСОБА_1 до державної
установи "Інститут медицини праці
Академії медичних наук України" за
участю третьої особи Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в особі відділення
виконавчої дирекції про визнання
висновку центральної
лікарсько-експертної комісії клініки
профзахворювань Інституту медицини
праці Академії медичних наук України
недійсним було задоволено повністю,
визнано недійсним висновок
центральної лікарсько-експертної
комісії клініки профзахворювань
інституту медицини праці Академії
медичних наук України, протокол № 21/893
від 10.06.2009 року.

Ухвалою суду від 30 травня 2013 року
зазначене заочне рішення було
скасовано, справу призначено до
судового розгляду.

В судовому засіданні позивач та її
представник заявлені вимоги
підтримали в повному обсязі з підстав,
визначених в позовній заяві, та
просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача згідно заяви
просив відмовити в задоволенні позову
на підставі поданих письмових
заперечень.

Представник третьої особи Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в особі відділення
виконавчої дирекції Олійник А.М. при
вирішенні спору поклався на думку суду.

Інші треті особи в судове засідання не
з»явились, з невідомих суду причин, про
день, час та місце розгляду справи
повідомлялись належним чином.

Вислухавши пояснення осіб, які
беруть участь в справі, дослідивши
матеріали справи, перевіривши їх
наявними у справі доказами, судом було
встановлено наступне.

20 лютого 2008 року позивач була
призначена на посаду
інженера-метролога обласної клінічної
лікарні ім. М.І. Пирогова з виконанням
функцій головного метролога
управління охорони здоров'я та
курортів Вінницької ОДА.

Робочим місцем позивача визначено каб.
№ 95, що знаходиться у підвалі корпусу
поліклініки лікарні. З першого дня
перебування у цьому приміщенні позивач
відчула, що повітря в кабінеті важке,
через місяць у неї без видимих причин
погіршився сон, з'явились
втомлюваність, запаморочення, червоні
смуги на обличчі. Це підтверджується
записом в медичній карті від 11 квітня
2008 року звернення до дерматолога.

Як вбачається з пояснень позивача,
13.06.2008 року біля 15 год. ОСОБА_1 випадково
виявила пляму ртуті. Свідком виявлення
ртуті був її син ОСОБА_5 Про цей факт 17
червня 2008 року було повідомлено
керівництву лікарні.

Того ж дня 17.06.2008 року співробітниками
СЕС проводились вимірювання рівня
парів ртуті. 18 червня представником
служби цивільного захисту в
присутності інженера-метролога ОСОБА_3
було складено акт вилучення залишків
металевої ртуті та банку з ртуттю, яку
вона зібрала раніше (а.с.6). За їх
рекомендаціями проводилась
демеркуризація приміщення.

Позивач зазначає, що залишена на ніч 24
червня 2008 року індикаторна смужка
показала наявність в повітрі надмірної
кількості парів ртуті. Того ж дня
позивач написала на ім'я головного
лікаря заяву та доповідну записку про
обставини виявлення ртуті,
безрезультатність проведених заходів
демеркуризації та разом з ОСОБА_3 заяву
у якій йшла мова про імовірність
хронічного отруєння парами ртуті і
прохання надати для роботи інше
приміщення.

Згідно листа Вінницької міської
санітарно-епідеміологічної станції
від 14.07.2008 року представниками СЕС
чотири рази проводилося визначення
вмісту парів ртуті в службовому
кабінеті ОСОБА_1 Так. 17.06.08 року рівень
парів ртуті перевищував гранично
допустимі концентрації в 202 рази, 25.06.08
року - в 209 разів, 09.07.08 року - в 169 разів,
10.07.08 року - в 30 разів (а.с.7).

Таким чином, факт наявності ртуті та її
парів у службовому кабінеті за період
роботи позивача з 20 лютого 2008 року по 10
липня 2008 року та можливість отруєння
парами ртуті підтверджується
зазначеними вище обставинами.

Позивач зазначає, що поступово стан
здоров'я позивача значно погіршився:
слабкість, запаморочення, сонливість,
головні болі, послаблення уваги,
пітливість, помітна втрата ваги, тремор
підборіддя та лівої повіки,
сльозливість без причин.

У вересні 2008 року позивач перебувала на
амбулаторному лікуванні у
невропатолога по місцю проживання і
займалась очищенням організму. З 09.01.2010
року по 06.06.2010 року перебувала в денному
стаціонарі обласної
психоневрологічної лікарні ім. акад.
О.І.Ющенка.

Дослідження в лабораторії промислової
токсикології Інституту медицини праці
09.09.2008 року вказали на залишкове
перевищення вмісту ртуті в волоссі
(а.с.10).

Для визначення наявності в організмі
ртуті ОСОБА_1 зверталась в Одеську
токсикологічну лабораторію, фахівці
пояснили, що через півроку з часу
отруєння лабораторними дослідженнями
виявити ртуть в організмі неможливо і
направили на консультацію до
Українського науково-дослідного
інституту медицини транспорту. Згідно
консультації профпатолога цього
інституту у ОСОБА_1 виявлено
енцефалопатію токсичного генезу 1-2
ступеню, не виключено підгострене
отруєння парами ртуті. Згідно
консультативного висновку Інституту
медицини транспорту від 13.03.2009 року, не
можна виключати вплив парів ртуті на
загострення хронічного захворювання
нирок і посттравматичних змін
головного мозку (а.с.12).

Відділення виконавчої дирекції і Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у м. Вінниці, наголошуючи
на необхідності заповнення акту про
нещасний випадок на виробництві ф. Н-1
направило позивача в Київський НДІ
медицини праці (а.с.13).

Висновок центральної
лікарсько-експертної комісії клініки
профзахворювань Інституту медицини
праці України, протокол №21/893 від 10.06.2009
року (а.с.14) підтверджує наявність
захворювань, характерних для отруєння
ртуттю, містить рекомендації нагляду у
профпатолога, невропатолога та ін., та
не дає відповіді на питання, поставлені
відділенням виконавчої дирекції Фонду
у м. Вінниці. Проте, керуючись цим
висновком, Фонд в листі "Щодо складання
акту професійного захворювання"
повідомляє, що зв'язку захворювання з
умовами праці не вбачає (а.с.15).

В серпні 2010 року позивачу надана
безстроково 3 група інвалідності
загального системного захворювання.

Крім того, експертами проведеною,
згідно ухвали суду від 05.03.2012 року
судово-медичну експертизу № 9-к від
30.01.2013 року, якою встановлено, що:

- Згідно наданих експертній комісії
медичних документів, у ОСОБА_1 мають
місце хронічні захворювання, а саме -
змішане системне захворювання
сполучної тканини (синдром Шарпа) з
ураженням легень (базальний
пневмофіброз ЛН І ст.), серця
(міокардіофіброз, щлуночкова
екстрасистолія, гіпертонічна хвороба II
ст., СН 1 ст., ФК - 2), шкіри та її придатків
(алопеція, рецидивуюча ерітема шкіри
обличчя, телеангіектазія,
ангіотрофоневроз кінцівок), а також -
розповсю джений остеохондроз
хребта, хронічний гастродуоденіт,
хронічний пієлонефрит, хронічний
панкреатит та дисциркуляторна
енцефалопатія II з вестибулярним і
астеноневротичним синдромами.

- Згідно "Акту" № 1307 огляду МСЕК від 17.08.10
року у ОСОБА_1 була

встановлена третя група інвалідності
по "загальному захворюванню",
обумовлена

названими вище захворюваннями.

Враховуючи теоретичну можливість
походження даних захворювань від
різних чинників, неможливість на
підставі наявних даних встановити
початок їх розвиток, експертна комісія
не може встановити за наявними даними
причину захворювань у ОСОБА_1 та
підтвердити чи спростувати їх зв'язок з
перебуванням в сере довищі з
підвищеним вмістом парів ртуті.

Експертна комісія допускає, що більш
детальне висвітлення питань "ухвали
суду", можливе після проведення
клінічного стаціонарного обстеження у
спе ціалізованій медичній установі
(наприклад, клініці Українського
Державного НДІ реабілітації інвалідів
або клініці профзахворювань Інституту
медицини праці Академії медичних наук
України), з проведенням
інструментального і лаборатор ного
діагностування захворювань та
науково-обгрунтованого встановлення
причин ного зв'язку з факторами
впливу зовнішнього середовища. (а.с. 93-98)

Відповідно до положень ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Ч. 1 ст. 14 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" визначає нещасний
випадок на виробництві як обмежену в
часі подію або раптовий вплив на
працівника небезпечного виробничого
фактора чи середовища, що сталися у
процесі виконання ним трудових
обов'язків, внаслідок яких заподіяно
шкоду здоров'ю або настала смерть.

Однак, на реалізацію вказаного Закону
постановою Кабінету Міністрів України
від 25 серпня 2004 року № 1112 2Про деякі
питання розслідування та ведення
обліку нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві2,
що були чинні на момент здійснення
розслідування нещасного випадку з
ОСОБА_1 затверджено "Перелік обставин,
за яких настає страховий випадок
державного соціального страхування
громадян від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання" і "Порядок розслідування
та ведення обліку нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій на
виробництві"( далі Порядок).

Пунктом 14 Порядку і абзацами 2, 3
Переліку визначено пов'язаними з
виробництвом нещасні випадки, що
сталися з працівниками під час
виконання трудових обов'язків, а також
ті, що сталися у період перебування на
робочому місці, на території
підприємства або в іншому місці,
пов'язаному з виконанням роботи,
починаючи з моменту прибуття
працівника на підприємство до його
відбуття, який повинен фіксуватися
відповідно до вимог правил
внутрішнього трудового розпорядку
підприємства, у тому числі протягом
робочого та надурочного часу;
пересування по території підприємства
перед початком роботи і після її
закінчення.

Відповідно до п. 18 цього ж Порядку не
визнаються пов'язаними з виробництвом
нещасні випадки, що сталися з
працівниками: за місцем постійного
проживання на території польових і
вахтових селищ; під час використання
ними в особистих цілях транспортних
засобів, машин, механізмів,
устаткування, інструментів, що
належать або використовуються
підприємством (крім випадків, що
сталися внаслідок їх несправності);
унаслідок отруєння алкоголем,
наркотичними засобами, токсичними чи
отруйними речовинами, а також
унаслідок їх дії (асфіксія, інсульт,
зупинка серця тощо), за наявності
відповідного медичного висновку, якщо
це не пов'язане із застосуванням таких
речовин у виробничих процесах чи
порушенням вимог безпеки щодо їх
зберігання і транспортування або якщо
потерпілий, який перебував у стані
алкогольного, токсичного чи
наркотичного сп'яніння, до нещасного
випадку був відсторонений від роботи
відповідно до вимог правил
внутрішнього трудового розпорядку
підприємства або колективного
договору; у разі підтвердженого
відповідним медичним висновком
алкогольного, токсичного чи
наркотичного сп'яніння, не зумовленого
виробничим процесом, яке стало
основною причиною нещасного випадку за
відсутності технічних та
організаційних причин його настання;
під час скоєння ними злочину, що
встановлено обвинувальним вироком
суду; у разі смерті або самогубства
(крім випадків, зазначених у пункті 15
цього Порядку). Зазначені обставини, з
наявністю яких порядок пов'язує
складання саме акту за формою НВП (не
пов'язаного з виробництвом) в даному
конкретному випадку не були
встановлені.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про
охорону праці" роботодавець
зобов'язаний організовувати
розслідування нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій
відповідно до положення, що
затверджується Кабінетом Міністрів
України за погодженням із
всеукраїнськими об'єднаннями
профспілок. Крім того, ч. ч. 3, 4 ст. 22
зазначеного Закону визначено, що в разі
відмови роботодавця скласти акт про
нещасний випадок чи незгоди
потерпілого з його змістом питання
вирішуються посадовою особою органу
державного нагляду за охороною праці,
рішення якої є обов'язковим для
роботодавця. Рішення посадової особи
органу державного нагляду за охороною
праці може бути оскаржене у судовому
порядку.

Ухвалою суду від 11 вересня 2013 року за
заявою позивача по справі було
призначено повторну судово-медичну
експертизу.

У висновку експерта № 348/13 від 19.12.2013
року зазначено, що « 1-4. Наявність
високої концентрації парів ртуті у
приміщенні, що реєструвалася в період з
17.06. по 10.07.08 р., виявлення при
лабораторному дослідженні 09.09.08 р.
перевищення вмісту ртуті у волоссі гр.
ОСОБА_1 та наявність у неї ознак
неврастенічного синдрому може
свідчити про початкову форму хронічної
інтоксикації парами ртуті, ознаки якої
можуть з'являтися через кілька місяців
після отруєння та минають протягом 2-3-х
тижнів під впливом відповідного
лікування з повним відновленням
працездатності.

Слід відмітити, що для виникнення цієї
інтоксикації було достатнім не тільки
терміну з 20.02. по 17.06.08 р., а й періоду з
моменту виявлення ртуті в кабінеті по
10.07.08 р. (якщо навіть припустити, що до
цього моменту парів ртуті в повітрі
робочого приміщення не було), за умови,
що гр. ОСОБА_1 продовжувала працювати в
кабінеті в цей період часу.

В даному випадку, ознаки
неврастенічного синдрому були
відмічені невропатологом 05.09.08 р.
("скарги на загальну кволість, зниження
пам'яті, періодичне посмикування м'язів
обличчя..., слабкість захвату кистей") та
під час лікування в денному стаціонарі
з 09.01. по 06.02.09 р. (скарги на "поганий сон
вночі та сонливість вдень, головна
біль, важко зосередитися, погіршення
пам'яті, слабкість, втома, важко
виконувати звичайну роботу", в
неврологічному статусі: "...позитивний
симптом Марінеско-Родовичі, Хвостека
зліва. В позі Ромберга похитується.
Дермографізм червоний. Гіпергідроз
долоней, стоп помірний", в психічному
статусі: "...Настрій пригнічений. Під час
розмови плаче. Мислення послідовне.
Пам'ять не порушена. Інтелект
відповідає освіті та одержаному
досвіду. ..."), а також при огляді
профпатологом Центру професійного
здоров'я НДІ медицини транспорту в
лютому 2009 р. ("...жалобы на
выраженную общую слабость,
неустойчивость настроения, частую
плаксивость, снижение
трудоспособности, состояние
"оглушенности", снижение памяти,
нарушение сна... При осмотре:
эмоционально лабильна, напряжена, со
склонностью к демонстрации, плаксива,
фиксирована на своем состоянии, в
беседе быстро истощается, снижена
критичность"), а при огляді 13.03.09 р. в
тому ж інституті та при оглядах в
подальшому характер скарг свідчить про
наявність у гр. ОСОБА_1 астенізації і
відсутність ознак, характерних для
інтоксикації ртуттю.

Згідно даних медичної документації, у
гр. ОСОБА_1 до події, що сталася 13.06.08 р.,
були діагностовані: черепно-мозкова
травма - забій головного мозку (1980 р.),
вірусний гепатит (1997 р.), фіброзна
мастопатія (2001 р.), остеохондроз шийного
відділу хребта з цервікалгічним
синдромом, хронічний
холецистопанкреатит, хронічний
гастрит, гострий бронхіт, ліпоматоз (2003
р.), себорейний дерматит (04.04.08 р.). При
зверненнях після події було
встановлено наявність захворювань:
міокардіодистрофія (02.07.08 р.),
розповсюджений остеохондроз хребта
(15.09.08 р.), дисгормональна метаболічна
міокардіопатія (09.01.09 р.), енцефалопатія
змішаного генезу (за даними МРТ від
05.02.09 р.), хронічна хвороба нирок,
хронічний пієлонефрит загострення,
гіпертонічна хвороба Пст., дифузний
кардіосклероз, СН 1-ПАст. (18.05.09 р.) які,
судячи з їх характеру та вираженості
проявів, виникли у гр. ОСОБА_1 задовго
(роки) до подій, що сталася 13.06.08 р.

Крім того, в 2010 р. встановлено
наявність у гр. ОСОБА_1 змішаного
системного захворювання сполучної
тканини (с-м Шарпа) з ураженням легень,
серця, шкіри, периферичних судин
верхніх і нижніх кінцівок, яке
розвивається внаслідок спадкової
схильності, ендокринних порушень,
інфекційних захворювань, стресу, травм
тощо.

Слід відмітити, що початкова стадія
хронічної інтоксикації ртуттю не
викликає ні розвитку захворювань, які
діагностовані у гр. ОСОБА_1, ні
загострення їх перебігу та, відповідно,
не призводить до інвалідизації (як
вбачається із Акта огляду МСЕК № 1307 гр.
ОСОБА_1 встановлена ІІІ група
інвалідності з діагнозом: "Змішане
захворювання сполучної тканини
(синдром Шарпа), акт. ф., акт І ст.,
хронічний перебіг з ураженням легень -
базальний пневмофіброз, ЛН І, серця -
міокардіофіброз СН І, шкіри та її
придатків - алопеція, рецидивуюча
еритема, периферичних судин -
ангіотрофоневроз верхніх та нижніх
кінцівок. Гормонозалежність.
Гіпертонічна хвороба П. Гіпертензивне
серце СН І.").

Діагноз хронічного отруєння ртуттю
ставиться на підставі комплексу ознак
-клінічних даних, результатів
лабораторних досліджень сечі, крові,
калу, ліквору, волосся тощо, а не лише
"лабораторними дослідженнями крові"».

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України
(ст. 4 ЦПК України).

Згідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд
розглядає цивільну справу в межах
заявлених вимог і на підставі
представлених сторонами, які беруть
участь в справі і інших осіб, доказів.

Таким чином, оцінивши всі
наявні у справі докази у їх сукупності,
беручи до уваги висновки повторної
судово-медичної експертизи, які ніким
не спростовані, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги позивача є
не доведеними у встановленому законом
порядку, а тому позов не підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212, 213, 214, 215
ЦПК України, Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", постановою Кабінету
Міністрів України від 25 серпня 2004 року
№1112 "Про деякі питання розслідування
та ведення обліку нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій на
виробництві", Законом України "Про
охорону праці", суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
державної установи "Інститут медицини
праці Академії медичних наук України"
за участю третіх осіб Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в особі відділення
виконавчої дирекції, Вінницької
обласної клінічної лікарні ім. М.І.
Пирогова, Вінницької
санітарно-епідеміологічної станції
про визнання висновку центральної
лікарсько-експертної комісії клініки
профзахворювань Інституту медицини
праці Академії медичних наук України
недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
до Апеляційного суду Вінницької
області протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя: