Справа №577/6680/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Кравченко В. О.Номер
провадження 22-ц/788/484/14 Суддя-доповідач -
Бойко В. Б. Категорія - 27
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Семеній Л. І., Білецького О. М.,

за участю секретаря судового засідання
- Кияненко Н.М.,

розглянувши апеляційну скаргу
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Конотопського міськрайонного суду
Сумської області від 29 січня 2014 року

в цивільній справі за позовом
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК « ПРИВАТБАНК » до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором та

за зустрічним позовом представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 до ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК « ПРИВАТБАНК » про визнання
кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В
И Л А :

Рішенням Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 29 січня 2014 року позовні вимоги ПАТ
КБ « ПРИВАТБАНК » ( далі - ПАТ )
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
заборгованість за кредитним договором
б/н від 27.02.2007 року загальною сумою 26100
грн. 47 коп., що утворилася станом на
31.08.2013 року, а також судові витрати - 261
грн., всього ж 26361 грн. 47 коп.

В задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
рішення суду, винесення його з
порушенням норм процесуального права,
неправильне застосування норм
матеріального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, просить рішення суду першої
інстанції скасувати та постановити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову ПАТ та про задоволення
зустрічного позову.

Зазначає, що ПАТ пропустив строк
позовної давності при зверненні до
суду. Вважає, що укладений між
сторонами кредитний договір має бути
визнаний недійсним на підставі ст. 18
Закону України " Про захист прав
споживачів ", частин 3-5 ст. 203 ЦК України.
Крім того, зазначає, що кредитний
договір укладений внаслідок обману.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
27.02.2007 року між сторонами у справі був
укладений кредитний договір, за
умовами якого ОСОБА_3 надано два
кредити, а сааме : строковий кредит у
сумі 908 грн. на строк 12 місяців, з 27.02.2007
р. по 28.02.2008 р., відносно якого спір
відсутній та кредитна картка
№903909, з кредитним лімітом 0,00 грн. (
з подальшим збільшенням 24.04.2007 р. до 500
грн., а 14.11.2007 р. до 6300 грн. ) зі сплатою 3%
відсотків на місяць ( 36% на рік ) на суму
залишку заборгованості. Отримуючи цей
кредит ОСОБА_3, поставивши власний
підпис у заяві, погодився, що заява
разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та
Правилами надання банківьких послуг (
далі - Умови ), а також Тарифами складає
між ним та банком договір про надання
банківських послуг ( а.с. 106 ). Проте,
ОСОБА_3 свої зобов'язання належним
чином не виконував, тому у нього станом
на 31.08.2013 р. утворилася заборгованість в
розмірі 26100,47 грн. ( а.с. 5-9 ).

Задовольняючи позовну заяву ПАТ та
відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,
суд першої інстанції виходив з того, що
у ОСОБА_3 виникла перед ПАТ
заборгованість, яку він добровільно не
погашає. Суд вважав, що зі спливом
строку дії картки, яка є інструментом
використання кредиту, строк дії
договору автоматично не припиняється.
Крім того, суд не встановив порушень
прав ОСОБА_3 при укладенні договору і
тому не вбачав підстав для визнання
кредитного договору недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
узгоджується з матеріалами справи та
вимогами закону.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що
договір є обов`язковим до виконання
сторонами.

Згідно зі ст. 1055 ЦК, кредитний
договір укладається у письмовій формі.

Статтею 207 ЦК передбачено, що правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною (
сторонами ).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції
однієї сторони укласти договір ( оферти
) і прийняття пропозиції ( акцепту )
другою стороною.

З матеріалів справи вбачається, що
письмова форма кредитного договору
сторонами була дотримана. В даному
випадку, договір складається з
кількох письмових документів : заяви
клієнта, а також умов та правил
надання банківських послуг ( а.с. 10-18 ).
В сукупності, ці документи містять всі
необхідні відомості, що вимагаються
законодавством для договорів такого
виду.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною ( сторонами ) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203 цього
Кодексу. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним ( оспорюваний правочин ).

Надані суду матеріали свідчать про
те, що кредитні умови сторонами були
чітко оговорені, вони є зрозумілими,
позичальник своїм підписом
підтвердив отримання повної
інформації про умови кредитування.

Відповідно до статті 230 ЦК України, а
також роз'яснень, які містяться у п. 20
постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 від 6 листопада 2009 року « Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними «, правочин визнається
вчиненим під впливом обману у випадку
навмисного введення іншої сторони в
оману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину. Наявність умислу в
діях відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.

Тобто, ознакою обману є умисел : особа
знає про наявність чи відсутність
певних обставин і про те, що друга
сторона, якби вона володіла цією
інформацією, не вступила б у
правовідносини, невигідні для неї.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_3,
всупереч приписам ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК
України, не довів те, що оскаржуваний
правочин вчинений під впливом обману
та є недійсним, тому суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив в
задоволенні зустрічного позову.

Наявність в умовах укладеного у 2007
році кредитного договору положень
про договірну підсудність не дає
підстав для визнання договору
недійсним, оскільки таке право
сторін було передбачено відповідними
нормами цивільного процесуального
законодавства України.

Укладеним між сторонами договором
передбачено порядок та умови погашення
кредиту, погашення заборгованості по
кредиту, сплата нарахованих за період
користування кредитом відсотків,
комісії за користування кредитом та
інших витрат.

Відповідно до пунктів 6.5 та 6.6 Умов,
позичальник зобов'язується погашати
заборгованість за Кредитом, відсотками
за його використання, за перевитрати
платіжного ліміту, а також оплачувати
комісії на умовах, передбачених цим
Договором. У разі невиконання
зобов'язань за Договором, на вимогу
Банку виконати зобов'язання з
повернення Кредиту (у тому числі
простроченого кредиту та Овердрафту),
оплати Винагороди Банку.

Пунктом 8.6 Умов передбачено також, що
при порушенні позичальником строків
платежів по кожному з грошових
зобов'язань, передбачених цим
договором більш ніж на 120 днів,
позичальник зобов'язаний сплатити
Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми
позову.

В обґрунтування свого позову, ПАТ
навело відповідні розрахунки
складових заборгованості ( а.с. 5-9, 93-100 ),
які ОСОБА_3 та його представником не
спростовані належним чином.

Окрім того, ОСОБА_3 не заперечує той
факт, що він користувався кредитними
коштами ПАТ.

Таким чином, у суду першої інстанції
були підстави для стягнення з ОСОБА_3 на
користь ПАТ заборгованості за
кредитним договором.

Статтею 631 ЦК України передбачено, що
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Частиною 5 статті 261 ЦК України,
передбачено, що за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Згідно з пунктом 9.12 Умов, які є
складовою частиною кредитного
договору, договір діє протягом 12
місяців з моменту його підписання. Якщо
протягом цього строку жодна із сторін
не проінформує другу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонгується на такий же
строк ( а.с. 16 ).

Відповідачем не надано, а по
справі не зібрано доказів того, що дія
договору в зазначеному вище порядку
припинялася.

Зокрема, судом також встановлено, що
ОСОБА_3 заяв про припинення кредитного
договору чи закриття картки до банку не
подавав, а тому строк дії кредитного
ліміту не закінчився.

За таких обставин, у спорі, який
розглядається, дія кредитного договору
не припинилася і строк його виконання
не сплив.

Інші доводи апеляційної скарги, на
думку колегії суддів, висновків суду
також не спростовують і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України,
колегія суддів -

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 29 січня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -