АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №686/2621/14-ц
Провадження №22-ц/792/1304/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді Баса О.Г.

суддів: Карпусь С.А., Матковської Л.О.

при секретарі Сацюк Г.О.

з участю: представника позивача

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" та ОСОБА_1 на рішення
Хмельницького міськрайонного суду від
24 квітня 2014 року за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасника процесу, дослідивши доводи
апеляційних скарг, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В лютому 2014 року ПАТ КБ
«ПриватБанк» (далі Банк) звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
обґрунтовуючи вимоги тим, що 28.12.2007 року
між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був
укладений договір, відповідно до умов
якого остання отримала кредит в сумі 5000
грн. на умовах сплати відсотків за
користування кредитними коштами у
розмірі 24% річних на суму залишку
заборгованості. ОСОБА_1 підтвердила
свою згоду на те, що підписана заява
разом з Умовами та Правилами надання
банківських послуг складає між ними
договір надання кредиту. Банк надав
кредит, а відповідачка зобов'язання за
договором належним чином не виконала,
що дає право Банку вимагати повернення
всієї суми кредиту. Станом на 12.01.2014
року утворилась заборгованість в сумі
35825,39 грн., яка складається з
заборгованості по кредиту в сумі 4502,65
грн., заборгованості по процентам за
користування кредитом - 18111,44 грн.,
заборгованості по комісії за
користування кредитом - 11300 грн..
нарахованого штрафу (фіксована
частина) в сумі 500 грн. та штрафу
(процентна складова) в сумі 1411,30 грн..
Посилаючись на те, що частина коштів в
сумі 5688 грн. стягнута з відповідача
судовим наказом від 28.11.2008 року, позивач
просив стягнути на його користь з
ОСОБА_1 заборгованість в сумі 30137,39 грн.
та понесені судові витрати.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 24 квітня 2014
року позов

________________________________________________________________________
________

Головуючий у першій інстанції -
Демінська А.А. Провадження №
22-ц/792/1304/14

Доповідач - Карпусь С.А.
Категорія № 19, 27

задоволено частково. Постановлено
стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» 19312,03 грн. боргу за
кредитним договором б/н від 18 грудня 2007
року та 193,12 грн. судового збору. В решті
позову відмовлено.

Ухвалою цього суду від 24 квітня 2014
року виправлено арифметичну помилку та
викладено абзац другий резолютивної
частини в наступній редакції: Стягнути
з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк"
20578 грн. боргу за кредитним договором
б/н від 18.12.2007 року та 205 грн. 79 коп.
судових витрат, а всього 20784 грн. 52 коп..

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» не погоджується з
рішенням суду в частині часткового
стягнення заборгованості по тілу
кредиту, процентів та комісії, просить
його змінити, задовольнивши позовні
вимоги Банку в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Суд неповно з'ясував обставини справи
та невірно застосував строк позовної
давності, зокрема не врахував п. 9.12 Умов
та правил надання банківських послуг
та ч.5 ст. 261 ЦК України. Сторони договору
узгодили між собою всі істотні умови,
необхідні для договорів даного виду,
зміст умов кредитного договору є
чітким та зрозумілим для сторін, про що
ОСОБА_1 засвідчила своїм підписом у
Заяві позичальника. Враховуючи умови
пролонгації договору, Банк звернувся
до суду в межах строку позовної
давності. На даний час договір діє до
28.12.2014 року, тому висновок про пропуск
Банком строку позовної давності є
помилковим.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає
рішення суду незаконним, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
Банку відмовити в повному обсязі,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
зокрема положень п.31 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», п. 7 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів». Розглядаючи даний спір,
суд належним чином не з'ясував, коли
саме вона зняла кошти з карткового
рахунку, не дослідив матеріали
кредитної справи, зокрема довідку про
кредитування і памятку клієнта, не
перевірив рух коштів по особовому
рахунку клієнта банку. Надані Банком
розрахунки заборгованості не
відповідають дійсності, адже жодних
документів про розмір відсоткової
ставки 24% річних вона із Банком не
погоджувала, а щомісячне нарахування
комісії повинно здійснюватись не з
суми 5000 грн., а з залишку суми на кінець
місяця. Суд не дослідив, чи строк дії
картки має бути таким як строк дії
договору, не врахував, що після
закінчення дії платіжної картки, Банк
нової картки їй не видавав і не
пропонував.Суд безпідставно відмовив у
задоволенні клопотання та не
застосував до даного виду
правовідносин позовну давність.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась,
будучи належним чином оповіщеною про
розгляд справи.

Колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги підлягають
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Договором приєднання є договір,
умови якого встановлені однією із
сторін у формулярах або інших
стандартних формах, який може бути
укладений лише шляхом приєднання
другої сторони до запропонованого
договору в цілому (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України
визначено, що договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Встановлено, що 28 грудня 2007 року між ЗАТ
КБ «ПриватБанк», правонаступником
якого є ПАТ КБ „ПриватБанк", і ОСОБА_1
укладено кредитний договір „Швидка
готівка", згідно з яким остання
отримала у кредит 5000 грн. за умови
сплати відсотків за користування
кредитом у розмірі 2% на місяць на суму
залишку заборгованості за кредитом, 3,5%
на місяць комісії, зі строком дії
договору 12 місяців з моменту
підписання і пролонгацією на такий же
строк, якщо жодна із сторін у цей строк
не проінформує іншу сторону про
припинення дії договору.

Укладаючи даний договір, сторони
визначили, що заява клієнта від 28
грудня 2007 року (а.с. 7), Умови та правила
надання банківських послуг (а.с. 8-11) і
тарифи (а.с.28) складають укладений між
ними кредитний договір. Сторони
підписали названі документи, які
містять усі істотні умови кредитного
договору. При цьому відповідачка своїм
підписом в заяві клієнта від 28 грудня
2007 року підтвердила, що вона
ознайомилася та погоджується із
запропонованими Банком умовами
кредитування. За умовами договору
сплата заборгованості по кредиту
проводиться щомісячними платежами в
розмірі 7% від суми заборгованості.

28 грудня 2007 року Банк видав ОСОБА_1 5000
грн. готівкою, що останньою визнається.

Однак вона взятих на себе зобов'язань
за кредитним договором належним чином
не виконала, не сплативши проценти за
користування кредитними коштами, не
повернувши чергові суми отриманого
кредиту та не погасивши всю суму
кредиту, що призвело до утворення
заборгованості, яка станом на 12 січня
2014 року становить 35825,39 грн., з яких:
заборгованість за кредитом - 4502,65 грн.;
заборгованість за процентами за
користування кредитом - 18111 грн 44 коп.;
заборгованості по комісії- 11300 грн.:
нараховано штраф (фіксована частина) -
500 грн; штраф (процентна складова) - 1411
грн 30 коп..

Ці обставини підтверджуються
матеріалами справи, в тому числі заявою
клієнта від 28.12.2007 року, Умовами та
Правилами надання банківських послуг,
розрахунком заборгованості за
кредитним договором б/н від 28.12.2007 року.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (стаття 610 ЦК
України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як "строк дії договору",
так і "строк (термін) виконання
зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи,
сторони встановили як строк дії
договору - протягом 12 місяців з моменту
підписання і пролонгацією на такий же
строк, якщо жодна із сторін у цей строк
не проінформує іншу сторону про
припинення дії договору ( п.9.12 Умов та
правил надання банківських послуг), так
і строки виконання зобов'язань зі
щомісячним погашенням платежів - до 25
числа місяця наступного за звітним
місяцем (Тарифи банку, з якими було
ознайомлено відповідачку а.с. 28).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у статті
1050 ЦК України. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу (частина друга
статті 1050 ЦК України).

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки (
ст.257 ЦК).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Умови договору сторін і зміст
зазначених правових норм свідчать про
те, що у разі неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором позовна давність за вимогами
кредитора про повернення кредитних
коштів і процентів за користування
кредитом, повернення яких відповідно
до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення кожного
чергового платежа.

Як встановлено судом, відповідачка не
сплатила черговий платіж в листопаді
2008 року, Банк звернувся до суду з цим
позовом у лютому 2014 року. Враховуючи
вимоги ст. 257 ЦК України, наведені
обставини та заяву відповідачки про
застосування позовної давності, суд
першої інстанції обґрунтовано дійшов
висновку, що з відповідачки на користь
Банку підлягає стягненню
заборгованість в межах загального
строку позовної давності, тобто за
період з 02.02.2011 року по 12.01.2014 року в
розмірі 20578 грн. 73 коп. ( 3124,73 грн. кредиту
+ 9872,87 грн. процентів + 6125 грн. комісії +
1456 грн. 13 коп. штрафу), в стягненні решти
сум заборгованості відмовити за
пропуском строку позовної давності.
При цьому суд правильно вказав, що
позивачем не наведено поважних причин
пропуску строку позовної давності,
сторони не погодили продовження
тривалості строку позовної давності,
продовження дії кредитного договору не
є підставою переривання перебігу
позовної давності.

Такий висновок узгоджується з правовою
позицією Верховного Суду України,
викладеною у постанові від 06.11.2013 року у
справі № 6-116цс13.

Доводи апеляційних скарг не містять
посилання на докази, які б
спростовували такі висновки суду
першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги Банку про те,
що строк позовної давності перервався
видачею Хмельницьким міськрайонним
судом 28.11.2008 року судового наказу, яким
стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку 5688
грн. заборгованості і який тривалий час
виконувався до його скасування у 2011
році, не заслуговують уваги, оскільки
спростовуються матеріалами справи. Як
видно зі змісту позовної заяви Банк
просив стягнути з ОСОБА_1
заборгованість без урахування суми,
яка була задоволена судовим наказом,
тобто фактично стягнути
заборгованість, яка утворилась після
видачі судового наказу.

Твердження ОСОБА_1 про те, що вона не
погоджувала з Банком умови щодо
відсоткової ставки 24% річних,
спростовуються матеріалами справи.
Так, зі змісту заяви про надання
кредиту від 28.12.2007 року (а.с.7) сторони
погодили базову процентну ставку за
кредитом 2% на місяць на залишок
заборгованості, відповідно на 12
місяців така процента ставка буде
складати 24%.

Що стосується посилання ОСОБА_1 на те,
що судом при ухваленні рішення не було
враховано ту обставину, що Банк не
видавав їй нової платіжної картки, то
вони є безпідставними. Оскільки за
змістом кредитного договору „Швидка
готівка" кредитні кошти відповідачці
були видані через касу і поверталися
нею через касу, про що свідчить рух
коштів по кредитному рахунку, тобто
платіжна картка їй не видавалася. Крім
того, Банк не знайомив ОСОБА_1 з
Правилами користування платіжною
карткою, що підтверджується змістом її
заяви про надання кредиту з лімітом у
5000 грн..

Не спростовують висновків суду першої
інстанції і інші доводи апеляційної
скарги ОСОБА_1, в тому числі й посилання
на те, що Банк повинен стягувати
комісію в розмірі 3,5 % на залишок
заборгованості. Згідно змісту заяви
про надання кредиту сторони узгодили
сплату щомісячної комісії в розмірі 3,5%
без вказівки, що такий розмір
нараховується на залишок
заборгованості. Як видно з розрахунку
заборгованості за цим кредитним
договором (а.с.4-6) ПАТ КБ „ПриватБанк"
щомісячно нараховувало 175 грн. комісії
(5000 грн. Х 3,5:100).

Судом першої інстанції було враховано
заяву ОСОБА_1 про застосування позовної
давності з дотриманням вимог
цивільного законодавства та правових
позицій Верховного Суду України у
справах № 6-116цс-13 та № 6-20цс-14.

Рішення суду ґрунтується на повно,
всебічно досліджених матеріалах
справи, постановлено з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" та ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду від 24 квітня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді
/підписи/

Згідно оригіналу: суддя
апеляційного суду
С.А. Карпусь