Ухвала

іменем україни

15 жовтня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич
М.К.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за касаційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс» на
рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 14 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 16 червня 2014 року,

встановила:

У липні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс»
(далі - ТОВ «Вердикт Фінанс») звернулося
до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості, посилаючись
на те, що 30 березня 2006 року між
акціонерний комерційний банк
«ТАС-комерцбанк», правонаступником
якого є публічне акціонерне товариство
«Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір, за умовами якого
останній отримав кредит у розмірі 20 600
доларів США зі сплатою відповідних
процентів за користування. ТОВ
«Вердикт Фінанс» набуло право вимоги
заборгованості за вказаним кредитним
договором на підставі договору
факторингу від 2 лютого 2012 року. 5 червня
2013 року ТОВ «Вердикт Фінанс» та ОСОБА_4
уклали договір поруки, згідно якого
обсяг відповідальності поручителя по
кредитному договору від

30 березня 2006 року становить 2 000 грн.

Неналежне виконання ОСОБА_3 умов
договору призвело до утворення
заборгованості, яка станом на 31 липня
2013 року склала 96 580,22 доларів США та в
добровільному порядку сплачена не
була.

Рішенням Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 14 березня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 16 червня 2014 року, в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення та ухвалити нове рішення,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, посилався на те, що
позивачем пропущено строк позовної
давності.

Проте з таким висновком погодитися не
можна, виходячи з наступного.

Установлено, що 30 березня 2006 року між
акціонерним комерційним банком
«ТАС-комерцбанк», правонаступником
якого є публічне акціонерне товариство
«Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір, за умовами якого
останній отримав кредит у розмірі 20 600
доларів США.

Згідно договору факторингу від 2 лютого
2012 року публічне акціонерне товариство
«Сведбанк» відступило ТОВ «Вердикт
Фінанс» свої права вимоги
заборгованості за кредитними
договорами до боржників, у тому числі,
за кредитним договором ОСОБА_3

5 червня 2013 року ТОВ «Вердикт Фінанс» та
ОСОБА_4 уклали договір поруки, згідно
якого обсяг відповідальності
поручителя по кредитному договору від
30 березня 2006 року становить 2 000 грн.

Відмовляючи в задоволення позову, суд
першої інстанції посилався на те, що
кінцевий строк повернення кредитних
коштів, встановлений договором 19
лютого 2010 року, а позов пред'явлено 30
липня 2013 року, тобто з пропуском строку,
встановленого ст. 257 ЦК України

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки

ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Певний період часу, початок якого
визначений календарною датою або
подією, починається з наступного дня
після вказаної дати або дня події, які,
в свою чергу, до цього строку не
включаються.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України
встановлено, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права. За
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Позовна давність відповідно до ч. 1 ст.
260 ЦК України обчислюється за
загальними правилами визначення
строків, встановленими ст. ст. 253-255
цього Кодексу.

Строк як часова категорія
характеризується не тільки початковим,
а й кінцевим моментом.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України
строк, обчислюваний роками, спливає у
відповідні місяць і число останнього
року цього строку, а коли він
обчислюється місяцями, то у відповідне
число останнього місяця строку.

Вирішуючи спір, суд у порушення вимог
ст. 212 ЦПК України на вказане уваги не
звернув та не врахував п. 1.1 кредитного
договору від

30 березня 2006 року, укладеного між
акціонерним комерційним банком
«ТАС-комерцбанк», та ОСОБА_3 з якого
вбачається, що сторони погодили строк
дії договору по 28 березня 2011 року (а.с. 5).

У зв'язку з викладеним висновок суду
про закінчення строку позовної
давності не ґрунтується на законі та
матеріалах справи.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
ухвалені в справі судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 14 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 16 червня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В. С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська