пр.№2/756/4197/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року
Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Луценко
О.М.,

при секретарі - Бублієві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ТОВ « Шен- Сервіс» про стягнення
заробітної плати, середнього заробітку
за час прогулу та стягнення моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулась до суду з позов до ТОВ «
Шен- Сервіс» про стягнення заробітної
плати, середнього заробітку за час
прогулу та стягнення моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовані
посиланням на те, що з 02.07.2014р. позивачка
звернулася до відповідача з бажанням
працевлаштування, та пройшла
співбесіду. Після співбесіди з
менеджером по підбору персоналу їй
було запропоновано посада
прибиральниці в супермаркеті «
Сільпо», який розташований за адресою
м. Київ, пр.-т Оболонський 36-Б. Для того,
щоб позивачка могла потрапити через
охорону супермаркету і пересуватися по
території супермаркету їй було видано
бедж з логотипом ТОВ « Шен сервіс» та
повідомлено, про умови та час праці.
03.07.2014р. позивач розпочала трудову
діяльність в магазині « Сільпо» за
адресою м. Київ, пр.-т Оболонський 36-Б, де
відпрацювала в період з 07.07.2014р. по
09.07.2014р. включно. В кінці робочого дня
09.07.2014р. менеджер групи прибиральників
зателефонувала та повідомила про
розірвання трудових відносин мені без
будь яких пояснень. Після звернення
позивача до відповідача для надання
будь - яких пояснень та проведення
розрахунку за відпрацьовані дні, її
змусили заповнити бланк заяви про
звільнення. Вважає, що у випадку
дотримання відповідачем вимог
законодавства, то позивач змогла би
продовжувати працювати на займаній
посаді, однак перешкоджання
відповідачем реалізації прав на працю
позивача, позивач був звільнений, що не
відповідає визначеним позивачем
причинам звільнення зазначених у її
заяві. Зазначила, що звільняючи її з
роботи, відповідачі порушили норми
діючого законодавства України, що
призвело до порушення її прав та
погіршення матеріального та
фінансового стану в зв'язку з втратою
постійного заробітку та роботи.
Просила суд розірвати трудовий договір
укладений між сторонами; стягнути з
відповідача на її користь заробітну
плату в розмірі 720,00грн., середній
заробіток за час затримки розрахунку з
нею, матеріальні витрати по кредитному
договору в розмірі 950грн. та моральну
шкоду в розмірі 25 000 грн.

У судовому засіданні позивач та
представник позивача позовні вимоги
підтримали та просили їх задовольнити
з підстав наведених у них.

Відповідач представник ТОВ « Шен-
Сервіс» у судовому засіданні позовні
вимоги не визнав та надав письмові
пояснення в яких зазначив, що 02.07.2014р. до
відділу персоналу ТОВ « Шен - Сервіс»
звернулася позивачка, яка висловила
бажання працевлаштуватися. Після
співбесіди з менеджером по підбору
персоналу ОСОБА_2, позивачу було
запропоновано під'їхати до
супермаркету « сільпо», розташованого
за адресою м. Київ, пр.-т Оболонський 36-Б(
супермаркет для надання послуг в якому
була відкрита вакансія) де зустрітися з
менеджером з адміністративної
діяльності ОСОБА_3, яка повинна було
попередньо ознайомити її з місцем
роботи, умовами праці та
безпосередніми трудовими обов'язками.
Для того, щоб позивачка могла потрапити
через охорону супермаркету і
пересуватися по території
супермаркету, їй був виданий бедж з
логопатом ТОВ « Шен- Сервіс». У випадку,
якщо позивачку влаштують всі умови,
було обумовлено, що вона повинна
повернутися до відділу персоналу і
оформити всі необхідні для оформлення
трудових відносин не з'явилася, в
телефонному режимі повідомила, що їй
потрібен час для того, щоб все обдумати
і прийняти рішення. Бейдж, виданий
позивачу повернутий не був. 05.07.2014р.
позивач без попереднього погодження з
керівництвом ТОВ « Шен- Сервіс»,
прибула до супермаркету « Сільпо», де
охороні представилася як працівником
ТОВ « Шен Сервіс». Позивача не було
допущено до надання послуг з
прибирання, після чого між позивачем та
адміністратором супермаркету ОСОБА_4
виник словесний конфлікт, оскільки на
думку позивача, адміністратором
порушувалося її право на працю. 10.07.2014
року позивач надала заяву про
звільнення за власним бажанням при
порушенні власником або уповноваженим
органом законодавства України, але
позивач не вказала жодного порушення
відповідачем трудового законодавства
та не привела жодного з доводів в
обґрунтування заявленого. Позивачем не
надано жодного підтвердження того,що
вона перебувала з відповідачем в
трудових відносинах, обґрунтування та
розрахунку заборгованості в розмірі 720
грн., середнього заробітку за весь час
затримки виплати заробітної плати по
день фактичного розрахунку не надано.
Враховуючи вищенаведене, та той факт,
що відповідач не перебував у трудових
відносинах з позивачем, ніяких робіт чи
послуг позивачем, відповідачеві не
надавалися, тому позовні вимоги
необґрунтовані та не підлягають
задоволенню.

Заслухавши пояснення позивача,
представника позивача, представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, суд встановив наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України
працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні. У разі, коли заява працівника
про звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю
продовжувати роботу (переїзд на нове
місце проживання; переведення чоловіка
або дружини на роботу в іншу
місцевість; вступ до навчального
закладу; неможливість проживання у
даній місцевості, підтверджена
медичним висновком; вагітність; догляд
за дитиною до досягнення нею
чотирнадцятирічного віку або
дитиною-інвалідом; догляд за хворим
членом сім'ї відповідно до медичного
висновку або інвалідом I групи; вихід на
пенсію; прийняття на роботу за
конкурсом, а також з інших поважних
причин), власник або уповноважений ним
орган повинен розірвати трудовий
договір у строк, про який просить
працівник. Якщо працівник після
закінчення строку попередження про
звільнення не залишив роботи і не
вимагає розірвання трудового договору,
власник або уповноважений ним орган не
вправі звільнити його за поданою
раніше заявою, крім випадків, коли на
його місце запрошено іншого
працівника, якому відповідно до
законодавства не може бути відмовлено
в укладенні трудового договору.
Працівник має право у визначений ним
строк розірвати трудовий договір за
власним бажанням, якщо власник або
уповноважений ним орган не виконує
законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору.

Перевіряючи обставини у справі судом
встановлено, що між ОСОБА_1 та ТОВ « Шен
Сервіс» не укладався будь - який
договір про трудові обов'язки.

02.07.2014р. до відділу персоналу ТОВ « Шен -
Сервіс» звернулася позивачка, яка
висловила бажання працевлаштуватися.
Після співбесіди з менеджером по
підбору персоналу ОСОБА_2, позивачу
було запропоновано під'їхати до
супермаркету « сільпо», розташованого
за адресою м. Київ, пр.-т Оболонський 36-Б(
супермаркет для надання послуг в якому
була відкрита вакансія) де зустрітися з
менеджером з адміністративної
діяльності ОСОБА_3, яка повинна було
попередньо ознайомити її з місцем
роботи, умовами праці та
безпосередніми трудовими обов'язками.

Для того, щоб позивачка могла потрапити
через охорону супермаркету і
пересуватися по території
супермаркету, їй був виданий бедж з
логопатом ТОВ « Шен- Сервіс». У випадку,
якщо позивачку влаштують всі умови,
було обумовлено, що вона повинна
повернутися до відділу персоналу і
оформити всі необхідні для оформлення
трудових відносин не з'явилася, в
телефонному режимі повідомила, що їй
потрібен час для того, щоб все обдумати
і прийняти рішення. Бейдж, виданий
позивачу повернутий не був.

05.07.2014р. позивач без попереднього
погодження з керівництвом ТОВ « Шен-
Сервіс», прибула до супермаркету «
Сільпо», де охороні представилася як
працівником ТОВ « Шен Сервіс». Позивача
не було допущено до надання послуг з
прибирання, після чого між позивачем та
адміністратором супермаркету ОСОБА_4
виник словесний конфлікт, оскільки на
думку позивача, адміністратором
порушувалося її право на працю.

Судом встановлено, що позивач у заяві
про звільнення від 10.07.2014 року просила
звільнити з займаної посади з
посиланням на порушення власником
законодавства України без посилання на
статтю КЗпП України, без зазначення
причин звільнення щоб були пов'язані з
порушенням вимог законодавства про
працю.

В судовому засіданні не було
підтверджено належними, допустимими
доказами те, що позивач вимушена була
написати дану заяву під психологічним
тиском на неї. Всупереч ст. 60 ЦПК
України позивачем не були доведені ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Судом не встановлено фактів порушення
відповідачем законодавства про працю,
посилання позивача на примушування в
написанні заяви про звільнення, в
якості обґрунтування обставин
порушення відповідачем законодавства
про працю не узгоджуються з
матеріалами справи та встановленими
судом обставинними, тому позовні
вимоги до задоволення не підлягають, за
таких обставин відсутні і підстави
стосовно задоволення вимоги про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди.

На основі повно та всебічно з'ясованих
обставин справи, на які посилаються
сторони, як на підставу своїх вимог та
заперечень, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин,
та правові норми, які підлягають
застосуванню, суд приходить до
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог повністю.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 169, 179, 208, 209,
212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст. ст. 36,38,232
КЗпП України; суд

В И Р І Ш И В

В задоволені позовних вимог
ОСОБА_1 до ТОВ « Шен- Сервіс» про
стягнення заробітної плати, середнього
заробітку за час прогулу та стягнення
моральної шкоди відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано Апеляційному суду м. Києва,
через Оболонський районний суд м. Києва
протягом 10 днів, з дня проголошення
рішення. Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом 10 днів після
отримання копії рішення стороною, яка
не була присутня при його оголошені.

Суддя:
О.М.Луценко