Провадження №2/263/3854/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2014 року Жовтневий районний суд м.
Маріуполя Донецької області у складі:
судді Ікорської Є.С. при секретарі
Корзініній О.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Маріуполі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради
про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась з позовом до
Маріупольської міської ради про
визнання права власності. В позові
зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її
мати ОСОБА_3 Після смерті відкрилась
спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1.
Рішенням Жовтневого районного суду
м.Маріуполя від 20.09.1989 року спірну
квартиру було розділено на частки, але
це рішення суду не було вчасно
зареєстровано в БТІ. 59/100 частки спірної
квартири мати позивачки за життя не
зареєструвала у встановленому законом
порядку на своє ім'я. Позивачка є
спадкоємицею за законом. В жовтні 2014
року нотаріусом позивачці було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину на 59/100 частки спірної
квартири у зв'язку з тим, що право
власності за життя матері не було
зареєстровано в єдиному реєстрі прав
власності. У зв'язку з вищенаведеним,
позивачка просить суд визнати за нею
право власності 59/100 частки квартири
АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Позивачка до залу судового
засідання не з'явилась, надала заяву з
проханням розглянути справу у її
відсутності, позов підтримала в
повному обсязі.

Представник відповідача
Маріупольської міської ради надала
заперечення проти задоволення
позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи в їхній
сукупності, суд дійшов висновку, що
позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до
рішення Жовтневого районного суду
м.Маріуполя від 20.09.1989 року ОСОБА_3
виділено кімнату 18,71 кв.м. та ? частку
підсобних приміщень.

Згідно зі свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2 від 25.09.2013 року ОСОБА_3
померла ІНФОРМАЦІЯ_2, про що зроблено
актовий запис №1691 (а.с.5).

Як вбачається зі свідоцтва про
народження НОМЕР_3 від 28.05.1976 року
ОСОБА_1, матір'ю зареєстровано ОСОБА_3
(а.с.7).

Зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4
від 27.04.1996 року вбачається, що
зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та
ОСОБА_1 (а.с.5).

Зі свідоцтва про розірвання шлюбу
серії НОМЕР_5 від 16.08.1988 року вбачається,
що розірвано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3,
після розірвання шлюбу дружині
присвоєне прізвище ОСОБА_3 (а.с.6).

Відповідно до ст. 328 Цивільного
кодексу України (далі ЦК України) право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема з
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до технічного паспорту
на квартиру АДРЕСА_1, загальна площа
вказаної квартири складає 44,2 кв.
метрів, жила - 28,3 кв. метрів.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно. Частина 2 статті
3 цього Закону визначає, що державна
реєстрація гарантує достовірність
зареєстрованих прав на нерухоме майно
та їх обтяжень.

Згідно з ч. 4 цього Закону права на
нерухоме майно та їх обтяження, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав та їх
обтяжень була проведена відповідно до
законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, або якщо на момент
виникнення прав та їх обтяжень діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

Тобто такі права мають
підтверджуватися відповідними
правовстановлюючими документами, а
право власності - бути зареєстрованим
належним чином, відповідно до закону,
оскільки такою реєстрацією держава
визнає наявність цих прав і гарантує їх
достовірність.

Згідно із ст. 1268 Цивільного кодексу
України спадкоємець за заповітом чи за
законом має право прийняти спадщину.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7
«Про судову практику у справах про
спадкування», у разі відмови нотаріуса
в оформленні права на спадщину особа
може звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Згідно з постановою про відмову у
вчиненні нотаріальної дії від 13.10.2014
року, приватним нотаріусом ОСОБА_8 було
відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва
про право на спадщину за законом на 59/100
частки квартири АДРЕСА_1 після померлоі
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (а.с.13).

Враховуючи той факт, що на
теперішній час позивачка позбавлена
можливості зареєструвати право
власності після померлої матері у
органах реєстраційної служби речових
прав на нерухоме майно, суд вважає
необхідним захистити права позивачки
та визнати за нею в судовому порядку
право власності на 59/100 частки квартири
АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 213, 215 ЦПК
України,ст.328,392, 1268 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Маріупольської
міської ради про визнання права
власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_1, право власності на 59/100 частки
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 44,2
кв. метрів, жилою - 28,3 кв. метрів.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду Донецької області
через Жовтневий районний суд м.
Маріуполя шляхом подання апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Є.С.
Ікорська