У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 06 листопада
2014 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Ужгородської міської ради, виконавчого
комітету Ужгородської міської ради про
визнання права власності, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Закарпатської
області від 15 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
Ужгородської міської ради, у якому
просив визнати за ним право власності
на об'єкт нерухомого майна - торгову
будівлю під поз. АДРЕСА_1

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на
підставі рішення 23-ї сесії
Ужгородської міської ради 6-го
скликання від 20 липня 2012 року № 605 «Про
затвердження комплексної схеми
розміщення тимчасових споруд для
провадження підприємницької
діяльності в м. Ужгороді» та на
підставі отриманого погодження
комісії з розгляду заяв з надання
вихідних даних виконавчого комітету
Ужгородської міської ради щодо надання
паспорту прив'язки, начальником
управління архітектури та
містобудування Ужгородської міської
ради, йому було видано паспорт
прив'язки торгової будівлі під АДРЕСА_1.

На підставі вищевказаних документів
він здійснив будівництво торгової
будівлі.

З метою оформлення права власності на
збудоване нерухоме майно він звернувся
в КП «Архітектурно-планувальне бюро»
Ужгородської міської ради», де було
виготовлено інвентаризаційну справу
від 14 січня 2014 року № 784Г, згідно з якою
вищевказана будівля належить йому.

Рішенням 17-ї сесії 6-го скликання
Ужгородської міської ради від
29 березня 2013 року № 879 «Про надання
дозволів на складання технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж частини земельної
ділянки, на яку поширюється право
сервітуту» йому надано дозвіл на
складання технічної документації на
земельну ділянку для обслуговування
тимчасової споруди.

Посилаючись на те, що відповідачі не
визнають його права на побудований
об'єкт нерухомого майна, просив
задовольнити позов.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 06
лютого 2014 року позовні вимоги
задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на
нерухоме майно - торгову будівлю під
АДРЕСА_1 загальною площею 28,7 кв. м.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 15 серпня 2014
року скасовано рішення суду першої
інстанції та ухвалено нове, яким у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, закрити провадження у
справі, мотивуючи свою вимогу
порушенням норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із його
обґрунтованості.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
відмову в позові, апеляційний суд
виходив з того, що спірна будівля є
самочинним будівництвом у розумінні ч.
1 ст. 378 ЦК України, оскільки збудована
на земельній ділянці, яка не була
відведена для цієї мети, та без
відповідного дозволу.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками апеляційного суду.

Оцінивши всі зібрані у справі докази,
правильно встановивши характер
правовідносин та вірно застосувавши
норми матеріального права, суд
апеляційної інстанції з урахуванням
встановлених обставин справи
обґрунтовано дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судом при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити,
рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 15 серпня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова