АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/7721/14
інстанції: Сенаторов В.М.
Категорія: право власності
Доповідач: Коростійова В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

5 листопада 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Коростійової
В.І.,

суддів: - Гуцал Л.В.,
Кірсанової Л.І.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Київського районного суду
міста Харкова від 1 жовтня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
припинення права власності на 31/100
частину домоволодіння внаслідок
знищення майна та визнання права
власності на 79/100 частин домоволодіння,
-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся
до суду із вказаним позовом, який
уточнив у березні 2014 року.

Просив: припинити право власності
на 31/100 частину житлового будинку
АДРЕСА_1 яка зареєстрована за ОСОБА_4
згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом, виданого 8 квітня 2008 року
державним нотаріусом Восьмої
Харківської державної нотаріальної
контори, зареєстрованого в
комунальному підприємстві (далі - КП)
«Харківське бюро технічної
інвентаризації» 22 квітня 2008 року за
реєстровим №22694666, і яка складається із
знесених будівель: сараїв «В», «К», «Р»,
«Ж», «З»; туалетів «Д», «Г»; житлового
будинку «Б-1», житловою площею 15,2 кв.м.;
тамбуру «а2»; сіней «б1»; огорожі №1-4.
Визнати за ним, ОСОБА_3, право власності
на 79/100 частину житлового будинку
АДРЕСА_1 яка складається із: житлового
будинку «А-1», 1946 року забудови;
житлової прибудови А 2-1, 1968 року
забудови; прибудови «а6», 2006 року
забудови; льоху «Е» , 1958 року забудови;
сараю «П», 1968 року забудови; сараю «Ф»,
2007 року забудови; сараю «Х», 2007 року
забудови; воріт №8, 2006 року забудови;
огорожі №9, 1969 року забудови; замощення
1, 1969 року забудови.

В обґрунтування позову посилався на те,
що житловий будинок АДРЕСА_1
знаходиться у спільній частковій
власності. Йому належить 48/100 частин на
підставі договору купівлі-продажу від
14 липня 1981 року (24/100 частин) та на
підставі договору міни від 28 грудня 1994
року (24/100 частин); 52/100 частин належить
ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом від 8 квітня 2008
року.

Рішенням Київського районного суду
міста Харкова від 17 грудня 2012 року
визнано частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом,
видане ОСОБА_4 8 квітня 2008 року, у
частині зазначення, що спадкове майно
складається з надвірних будівель:сараю
літ. «В», вбиральні літ. «Д», льоху літ.
«Е», перерозподілено ідеальні долі у
домоволодінні АДРЕСА_1. Визнано за ним,
ОСОБА_3 право власності на 79/100; замість
48/100.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 27 лютого 2013
року рішення Київського районного суду
міста Харкова від 17 грудня 2012 року у
частині визнання за ним права
власності на 79/100 частин житлового
будинку АДРЕСА_1 замість 48/100 частин
скасовано і у задоволенні позову у цій
частині йому відмовлено.

Під час розгляду вказаної цивільної
справи Харківським науково-дослідним
інститутом судових експертиз ім. засл.
проф. М.С.Бокаріуса 1 жовтня 2012 року була
проведена судова будівельно-технічна
експертиза, якою при порівнянні даних
технічного паспорту на домоволодіння
АДРЕСА_1 від 10 березня 1996 року з даними
технічного паспорта від 11 листопада 2008
року та за результатами натурного
обстеження встановлено, що тамбур «а2»,
житловий будинок літ. «Б-1», сіни «б1»,
вбиральня літ. «Г», сараї літ. «В», «Ж»,
«З», «К», «Р», огорожа 1-4 знесені ОСОБА_4

Згідно висновку вказаної експертизи
його частка, з урахуванням знесених
ОСОБА_4 будівель, повинна складати 79/100,
а частка ОСОБА_4 - 21/100.

Рішенням Київського районного суду
міста Харкова від 17 грудня 2012 року
визнано частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом на ім'я
ОСОБА_4 від 8 квітня 2008 року і із
спадкового майна виключені сарай літ.
«В», вбиральня літ. «Д», льох літ. «Е»,
решта знесених ОСОБА_4 будівель, таких,
як житловий будинок літ. «Б-1» житловою
площею 15,2 кв.м., вбиральня літ. «Г»,
залишились у свідоцтві про право
ОСОБА_4 на спадщину за законом.

Відповідно до ст.349 ЦК України у разі
знищення майна право власності на
нього припиняється.

Його право власності порушується,
оскільки замість знесених будівель
ОСОБА_4, без його згоди, самочинно
побудував житловий будинок, мансарду,
прибудову, веранду, тамбур, сарай -
загальною площею 203,4 кв.м., чим
ускладнив його, ОСОБА_3, володіння і
користування іншою частиною будинку.
Посилаючись на вказані обставини,
просив задовольнити позов.

Відповідач, в особі свого представника,
проти позову заперечував, посилаючись
на його безпідставність.

Рішенням Київського районного суду
міста Харкова від 1 жовтня 2014 року
ОСОБА_3 у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просе
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким його
позовні вимоги задовольнити. При цьому
посилається на: недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального і процесуального права.

ОСОБА_4 рішення суду першої
інстанції не оскаржив, письмових
заперечень на апеляційну скаргу не
подав.

Перевіряючи законність і
обгрунтованість судового рішення
відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України - у
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія не знаходить
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Судом встановлено і підтверджено
наявними у справі доказами, що сторони
є співвласниками житлового будинку
АДРЕСА_1. На підставі договору купівлі -
продажу від 14 липня 1981 року ОСОБА_3
придбав у ОСОБА_6 24/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 За вказаним
договором у користування ОСОБА_3
перейшли такі приміщення: ? частина
тамбура -1, площею 4, 94 кв. м., 1/2 частина
коридору 2 №1, площею 13, 20 кв. м., житлова
кімната 2-2, площею 10, 60 кв. м., житлова
кімната 2-3, площею 15, 40 кв. м., кухня 2-6,
площею 7, 10 кв. м., ? частина надвірних
будівель: сараю літ. «В», льоху літ. «Е»,
сараю літ. «К», туалету літ. «Д», воріт №
2, огорожі № 1, асфальту -1.

На підставі договору міни від 28 грудня
1994 року ОСОБА_3 став власником 24/100
частини житлово будинку з відповідними
частинами надвірних будівель, що
знаходиться у АДРЕСА_1 На земельній
ділянці площею 1 727 кв. м. розташовані:
житловий будинок літ. «А-1», жиловою
площею 75, 6 кв. м., жиловий будинок літ.
«Б-1», житловою площею 15, 2 кв. м.,
надвірні будівлі: сараї літ. «В», «Р»,
«Ж», «З», «П», «К», вбиральні літ. «Г»,
«Д», льох літ. «И», огорожа та
спорудження №1-4,1, льох літ. «Е».

Інші 52/100 частини вказаного
домоволодіння на підставі свідоцтва
про право на спадщину від 16 серпня 1979
року належало ОСОБА_7

Після смерті останньої відповідач
ОСОБА_4 успадкував 52/100 частини
домоволодіння. Згідно свідоцтва про
право на спадщину за законом від 8
квітня 2008 року спадкове майно - 52/100
частин домоволодіння, складається з
житлового будинку літ. «А-1», житловою
площею 75, 9 кв. м., житлового будинку літ.
«Б-1», житловою площею 15, 2 кв. м. з
відповідною частиною надвірних
будівель: сараю літ. «В», вбиральні літ.
«Г», «Д», льоху літ. «Е», «И», сараю літ.
«П», споруди №5-10, 1, що знаходяться у
АДРЕСА_1

Рішенням Київського районного суду
міста Харкова від 17 грудня 2012 року
визнано частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом,
видане ОСОБА_4 8 квітня 2008 року
державним нотаріусом Восьмої
Харківської нотаріальної контори, у
частині зазначення, що спадкове майно
складається з надвірних будівель:
сараю літ. «В», вбиральні літ. «Д», льоху
літ. «Е», виходячи із того, що ці
нежитлові приміщення на підставі
договору купівлі-продажу від 14 липня 1981
року були включені у 24/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 які були
придбані ОСОБА_3

Перерозподілено ідеальні частки у
домоволодінні АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 ідеальну частку 79/100,
замість 48/100 (а.с.10-14).

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 27 лютого 2013
року рішення Київського районного суду
міста Харкова від 17 грудня 2012 року
змінено - скасовано у частині вирішення
питання про перерозподіл ідеальної
частки у домоволодінні АДРЕСА_1 та
визнання за ОСОБА_3 ідеальної частки
79/100 замість 48/100 частин (а.с.14-19).

Змінюючи рішення суду першої інстанції
і скасовуючи його у частині вирішення
питання про перерозподіл ідеальної
частки у домоволодінні АДРЕСА_1 та
визнання за ОСОБА_3 ідеальної частки у
домоволодінні АДРЕСА_1 - 79/100 замість
48/100, суд апеляційної інстанції у своєму
рішенні, яке набрало законної сили,
зазначив: «Наявні в матеріалах справи
докази свідчать про той факт, що ОСОБА_3
є власником 48/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1 а ОСОБА_4 - 52/100 частин того ж
домоволодіння. За ч.4 ст.357 ЦК України
співвласник житлового будинку, іншої
будівлі, споруди може зробити у
встановленому законом порядку за свій
рахунок добудову (прибудову) без згоди
інших співвласників, якщо це не порушує
їхніх прав. Така добудова (прибудова) є
власністю співвласника, який її зробив,
і не змінює розміру часток
співвласників у праві спільної
часткової власності».

У позові, за яким ухвалено оскаржуване
рішення, ОСОБА_3 посилається на те, що
ОСОБА_4 зніс тамбур «а2», житловий
будинок літ. «Б-1», сіни «б1», вбиральню
літ. «Г», сараї літ. «В», «Ж», «З», «К»,
«Р», огорожу 1-4 і просе припинити право
власності ОСОБА_4 на 31/100 частину
житлового будинку, яка складається із
зазначених вище знесених об'єктів. У
зв'язку з цим збільшити його частину у
спірному будинку, визнавши за ним право
власності на 79/100 його частин.

Таким чином, позов заявлено з інших
підстав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.346 ЦК України
право власності припиняється у разі
знищення майна.

Відповідно до ст.349 ЦК України право
власності на майно припиняється в
разі його знищення. У разі знищення
майна, права на яке підлягають
державній реєстрації, право власності
на це майно припиняється з моменту
внесення за заявою власника змін до
державного реєстру.

За змістом вказаної норми якщо майно,
що було знищено, підлягає державній
реєстрації, то право власності на нього
припиняється не з моменту знищення
такого майна, а з моменту внесення, за
заявою власника, змін до державного
реєстру.

За приписами ч.2 ст.349 ЦК України
припинення права власності
здійснюється виключно за заявою
власника знищеного майна.

За таких обставин право власності
ОСОБА_4 на знищені ним об'єкти може бути
припинено лише за його заявою.

З огляду на це, суд першої інстанції
підставно відмовив ОСОБА_3 у позові про
припинення права власності ОСОБА_4 на
31/100 частину житлового будинку,
розташованого по вул.Проспектній у
місті Харкові, яка входить до 52/100
частин, зареєстрованих за ОСОБА_4
згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом, виданого 8 квітня 2008 року
державним нотаріусом Восьмої
Харківської державної нотаріальної
контори, зареєстрованого в КП
«Харківське міське бюро технічної
інвентаризації» 22 квітня 2008 року за
реєстраційним №22694666, яка складається
із знесених будівель: сараїв «В», «К»,
«Р», «Ж», «З»; туалетів «Д», «Г»,
житлового будинку «Б-1», житловою
площею 15,2 кв.м; тамбура «а2»; сіней «б1»,
огорожі №1-4.

Не має підстав і для збільшення частки
ОСОБА_3 у житловому будинку, за рахунок
знесених ОСОБА_4 об'єктів, з 48/100 до 79/100
частин.

Побудовані ОСОБА_4 нові об'єкти, замість
знесених, є його власністю.

Оскільки відповідно до ч.4 ст.357 ЦК
України співвласник житлового будинку,
іншої будівлі, споруди може зробити у
встановленому законом порядку за свій
рахунок добудову (прибудову) без згоди
інших співвласників, якщо це не
порушує їхніх прав. Така добудова
(прибудова) є власністю співвласника,
який її зробив, і не змінює розміру
часток співвласників у праві спільної
часткової власності.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Посилання в апеляційній скарзі на
висновок судової будівельно-технічної
експертизи №6075 від 1 жовтня 2012 року,
проведеної Харківським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз ім.Засл. проф. М.С.Бокаріуса, є
безпідставним.

Цей висновок був покладений в основу
рішення Київського районного суду
міста Харкова від 17 грудня 2012 року,
яким, згідно цього висновку, були
перерозподілені частки у житловому
будинку АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_8
право власності на 79/100 замість 48/100
частин.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 27 лютого 2013
року, яке набрало законної сили,
рішення Київського районного суду
міста Харкова у вказаній частині
скасовано і ОСОБА_3 у позові про
перерозподіл часток і визнання за ним
права власності на 79/100 частин
житлового будинку відмовлено.

Відповідно до ч.3 ст.357 ЦК України
співвласник має право на відповідне
збільшення своєї частки у праві
спільної часткової власності, якщо
поліпшення спільного майна, які не
можна відокремити, зроблені ним
своїм коштом за згодою всіх
співвласників, з додержанням
встановленого порядку використання
спільного майна.

Посилання ОСОБА_3 на ч.3 ст.357 ЦК України
є безпідставним, оскільки з цих підстав
він позову про збільшення своєї частки
не заявив. Його вимоги зводилися до
збільшення його частки за рахунок
знесених ОСОБА_4 об'єктів.

Безпідставними є і посилання в
апеляційній скарзі на порушення ОСОБА_4
права власності ОСОБА_3 самочинною
побудовою нових об'єктів, замість
знесених.

ОСОБА_3 не заявляв позову про усунення
перешкод у здійсненні ним права
власності в порядку, передбаченому
ст.391 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Керуючись п.1 ст.303, ст.304, п.1 ч.1 ст.307,
ст.ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Київського районного
суду міста Харкова від 1 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: