Апеляційний суд міста Києва
Головуючий у 1-й інстанції Марфіна Н.В.
Доповідач Волошина В.М.
04 листопада 2014 року Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду міста Києва
Суддів
Котули Л.Г., Слюсар Т.А.
Розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою
Тарасенко Юлії Олександрівни -
представника Комунального
підприємства Київської міської ради
«Телекомпанія «Київ» на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 25 вересня 2014 року по цивільній
справі за позовом Комунального
підприємства Київської міської ради
«Телекомпанія «Київ» до ОСОБА_2, третя
особа: Приватне акціонерне товариство
«Страхова група «ТАС» про
відшкодування шкоди завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, що не була покрита страховим
Заслухавши доповідь судді
Волошиної В.М., перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів, -
23.05.2014 позивач звернувся до суду
із позовом до відповідача про
відшкодування шкоди завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, що не була покрита страховим
Позовні вимоги обгрутовував
тим, що 21.02.2014 о 12 год. 00 хв. на
Броварському проспекті у м. Києві
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобіля марки «Хонда» під
керуванням відповідача ОСОБА_2 та
автомобіля марки «Фольцваген», що
належить на праві власності позивачу.
Постановою Дніпровського
районного суду м. Києва від 14.02.2014
відповідач ОСОБА_2 визнаний винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП і провадження у справі закрито у
зв'язку із закінченням строків
притягнення до адміністративної
відповідальності. Цивільна
відповідальність у відповідача ОСОБА_2
була застрахована Приватним
акціонерним товариством «Страхова
група «ТАС», яка визнала даний випадок
страховим і виплатила страхове
цьому, згідно звіту від 26.03.2012 про
оцінку вартості збитку складеного Т0В
«Експертно-Асистуюча Компанія
«Фаворит» розмір матеріального збитку
положення ст.ст. 22, 1166 ЦК України
позивач просив стягнути з відповідача
ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром
грн., як відшкодування шкоди, що не була
покрита страховим відшкодуванням, 650,00
грн. компенсації вартості проведення
автотоварознавчого дослідження та
покласти на відповідача судові
Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 25 вересня 2014 року у
задоволенні позову Комунального
підприємства Київської міської ради
«Телекомпані «КИЇВ» до ОСОБА_2, третя
особа: Приватне акціонерне товариств»
«Страхова група «ТАС», про
відшкодування шкоди завданої
внаслідок дорожньо-транспортно
пригоди, що не була покрита страховим
відшкодуванням відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду
Тарасенко Ю. О. - представник
Комунального підприємства Київської
міської ради «Телекомпанія «Київ»
подала на нього апеляційну скаргу,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
при його ухваленні, без з'ясування всіх
обставин справи, які мають істотне
значення для правильного вирішення
спору. А тому, просила рішення суду
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог. Зокрема
зазначала, що суд при ухваленні рішення
помилково керувався постановою №4
ВССУ від 01 березня 2013 р. «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», яка була
прийнята 01.03.2013, а ДПТ мало місце 21.02.2012.
Натомість, на думку представника
позивача, суду слід було керуватися
постановою ВСУ №6 від 27.031992 «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди». Окрім того, вказувала, що вина
відповідача ОСОБА_2 у вчиненні ДТП
доказана, а відтак він повинен нести
відповідальність у відповідності до
вимог ст.ст. 22, 1166, 1187, 1194 ЦК України.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог про стягнення з
відповідача ОСОБА_2 матеріальної
шкоди, яка становить різницю між
фактичним розміром шкоди і страховою
виплатою у сумі 44500,00 грн., що не була
покрита страховим відшкодуванням, 650,00
грн. компенсації вартості проведення
автотоварознавчого дослідження та
судових витрат суд першої інстанції
виходив з того, що правові підстави для
задоволення позову відсутні.

З такими висновками суду слід
погодитись, оскільки суд дійшов їх з
дотриманням вимог процесуального
законодавства щодо всебічності й
повноти з'ясування дійсних обставин
справи, прав та обов'язків сторін в
даних правовідносинах належної
правової оцінки наданих сторонами в
справі доказів та норм матеріального
права.

Як вбачається з матеріалів
справи та встановлено судом першої
інстанції 21.02.2012 о 12-00 керуючи
автомобілем «Хонда» по Броварському
пр-ту в м. Києві ОСОБА_2 не врахував
дорожньої обстановки, не вибрав
безпечної швидкості для руху, втратив
контроль над керуванням автомобіля,
внаслідок чого здійснив наїзд на
бордюрний камінь справа, після чого
автомобіль відкинуло на смугу
зустрічного руху, де сталося зіткнення
з автомобілем «Фольцваген», під
керуванням ОСОБА_4, в результаті чого
автомобілі отримали механічні
пошкодження.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини і
постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкова для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчиненні вони цією особою.

Постановою Дніпровського
районного суду м. Києва від 14.02.2013 року
ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження
у справі закрито у зв'язку із
закінченням строків накладення
адміністративного стягнення.

Відповідно до п.22.1. ст.22 Закону
України " Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду; яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю майну третьої особи.

Транспортний засіб вважається
фізично знищеним, якщо його ремонт
технічно неможливим чи економічно
необгрунтованим та власник
транспортної засобу згоден з визнанням
його фізично знищеним. Ремонт
вважається економічно
необгрунтованим, якщо передбачені
згідно з експертизою проведеною
відповідно до законодавства, витрати
на ремонт транспортного засобу
перевищують вартість транспортного
засобу до дорожньо-транспортної
пригоди.

Якщо власник транспортного
засобу не згоден з визнанням
транспортного засобу фізично знищеним,
йому відшкодовується різниця між
вартістю транспортного засобу до та
після дорожньо-транспортної пригоди, а
також витрати по евакуації
транспортного засобу з місця
дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб визнано
фізично знищеним, відшкодування шкоди;
виплачується у розмірі, який
відповідає вартості транспортного
засобу дорожньо-транспортної пригоди
та витратам по евакуації транспортного
засобу з місця дорожньо-транспортної
пригоди. Право на залишки
транспортного засобу отримує
страховик чи МТСБУ ( п.п.30.1., 30.2., 30.3. ст. 30
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземні
транспортних засобів ".

Відповідно до звіту про
визначення вартості матеріального
збитку завданого власнику колісного
транспортного засобу від 26.03.2012 року
(вих.. №1309/4) складеного ТОВ «Експертно-
Асистуюча Компанія «Фаворит», величина
вартості матеріального збитку
дорівнює ринковій вартості та складає
89563,78 грн. Вартість відновлювального
ремонту КТЗ складає 136330,33 грн. (а.с. 10-26).

Відповідно до довідки Експертної
компанії «Укравтоекспертиза» №67 від
06.02.2013 року «Про вартість колісного
транспортного засобу» максимальна
вартість автомобіля «Фольцваген» в
пошкодженому стані складає 44500,00 грн.

Позивач не погодився із визнанням
транспортного засобу фізично знищеним
і залишив пошкоджений автомобіль у
себе, тому Приватне акціонерне
товариство «Страхова група «ТАС»
законно та обгрунтовано відшкодувало
заподіяну шкоду у розмірі різниці між
вартістю транспортного засобу до та
після дорожньо-транспортної пригоди у
сумі 45063,78 грн.

Згідно полісу №АВ/2410021 розмір
франшизи складав 00,00 грн., третя особа
Приватне акціонерне товариство
«Страхова група «ТАС» здійснила
виплату повної суми страхового
відшкодування.

За правилами ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Обов'язок відшкодувати шкоду,
завдану джерелом підвищеної небезпеки,
покладено на володільця джерела
підвищеної небезпеки, тобто особу, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Підставами відшкодування шкоди
за цим деліктом є: а) наявність шкоди; б)
протиправна дія заподіювача шкоди; в)
наявність причинного зв'язку між
протиправною дією та шкодою. Вина
заподіювача шкоди не вимагається.
Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає й за
випадкове її завдання (незалежно від
вини).

Частина 1 ст. 11 ЦПК України
встановлює, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до Цивільного
процесуального кодексу України, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Проте, цивільно-правова
відповідальність перед третіми
особами відповідача ОСОБА_2 (винної
особи в ДТП) була застрахована у
Приватному акціонерному товаристві
«Страхова група «ТАС» відповідно до
полісу №АВ/2410021 (а.с.118) і ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну становив 50 000 грн. Позивач
звертаючись до страхового товариства
сам визначив спосіб щодо
відшкодування страхової суми, що не
суперечить вимогам закону та отримав
45063,78 грн. в межах ліміту страхового
полісу. За таких обставин, відповідач
не несе матеріальної відповідальності
за шкоду спричинену 3-м особам, якщо
вона відповідає ліміту страхової суми.

Розглядаючи спір суд першої
інстанції в межах доводів позову повно
і всебічно дослідив обставини спору,
дав належну оцінку зібраним по справі
доказам, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює і у відповідності з
вимогами закону прийшов до
правильного висновку про те, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

Посилання позивача в апеляційній
скарзі на те, що суд першої інстанції
при ухваленні рішення помилково
керувався постановою №4 ВССУ від 01
березня 2013 р. «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки», яка була прийнята 01.03.2013, а
ДПТ мало місце 21.02.2012.На думку
представника позивача, суду слід було
керуватися постановою ВСУ №6 від 27.031992
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» не заслуговують
на увагу і правового значення для
вирішення спору не мають виходячи з
наступного.

З метою забезпечення правильного й
однакового застосування судами
законодавства, що регулює відносини з
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки, керуючись
статтею 36 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів», Пленум
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у своїй постанові №4 від 01
березня 2013 р. «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» постановив дати судам
роз'яснення.

Тобто постанови пленуму ВССУ не є
законом чи підзаконним актом, а носять
лише роз'яснювальний характер.

В п. 15 постанови №4 від 01 березня 2013 р.
«Про деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ роз'яснив, що якщо пошкоджений
транспортний засіб не може бути
відновлено або вартість його
відновлювального ремонту з
урахуванням зношеності та втрати
товарної вартості перевищує його
ринкову вартість на момент
пошкодження, розмір шкоди визначається
за ринковою вартістю транспортного
засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди,
пов'язаної з фізичним знищенням
транспортного засобу, регламентовано
статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі
статтею 8 ЦК (аналогія закону) може
застосовуватись не лише страховиком, а
й іншими особами, які здійснюють
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, та відповідають за завдану
шкоду. Тобто транспортний засіб
вважається фізично знищеним, якщо його
ремонт є технічно неможливим чи
економічно необґрунтованим, а власник
транспортного засобу згоден із
визнанням транспортного засобу
фізично знищеним. Ремонт
вважаєтьсяекономічнонеобґрунтованим,
якщопередбаченізгідно з експертизою,
проведеноювідповідно до
вимогзаконодавства, витрати на ремонт
транспортногозасобуперевищуютьвартіс
ть транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного
засобу не згоден із визнанням
транспортного засобу фізично знищеним,
йому відшкодовується різниця між
вартістю транспортного засобу до та
після дорожньо-транспортної пригоди, а
також витрати з евакуації
транспортного засобу з місця цієї
пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано
фізично знищеним, відшкодування шкоди
виплачується у розмірі, який
відповідає вартості транспортного
засобу до дорожньо-транспортної
пригоди та витратам з евакуації
транспортного засобу з місця
дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з матеріалів
справи суд першої інстанції ухвалюючи
рішення керувався нормами
цивільно-процесуального та
матеріального права, а також правильно
врахував роз'яснення п. 15 постанови №4
від 01 березня 2013 р. «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних.

Доводи, викладені в апеляційній
скарзі, були предметом дослідження в
суді першої інстанції, отримали
належну оцінку і висновків суду не
спростовують.

Таким чином, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги є
не суттєвими і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення цього спору.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Оскільки рішення ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального закону, колегія суддів
вважає, що підстав до його скасування
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315,
317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

У х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу Тарасенко
Юлії Олександрівни - представника
Комунального підприємства Київської
міської ради «Телекомпанія «Київ»
відхилити.

Рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 25 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: