Справа № 359/9607/14-ц,
провадження № 2з/359/27/2014
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року суддя Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
Яковлєва Л.В., вивчивши заяву ОСОБА_1 про
забезпечення позову -

встановив:

22.09.2014 року до Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
надійшла вище зазначена заява з
проханням: заборонити Бориспільській
міській раді Київської області
видавати Рішення Бориспільської
міської ради Київської області від
02.09.2014 року № 4526-55-VI на ім'я ОСОБА_2 «Про
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки по АДРЕСА_1 у власність» до
повного та всебічного вирішення спору
у суді; заборонити Бориспільській
міській раді Київської області
приймати будь-які рішення щодо спірної
земельної ділянки в конфігурації
АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2 до повного та
всебічного вирішення спору у суді;
заборонити відділу державної
реєстрації речових прав
Бориспільського міжрайонного
управління юстиції Київської області
здійснювати реєстрацію речового права
на земельну ділянку по АДРЕСА_1 на ім'я
ОСОБА_2 до повного та всебічного
розгляду справи у суді; заборонити
управлінню Держземагенства у
Бориспільському районі Київської
області присвоювати кадастровий номер
земельній ділянці по АДРЕСА_1 на ім'я
ОСОБА_2 до повного та всебічного
розгляду спору у суді.

Розгляд заяви здійснюється в порядку,
визначеному ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Ознайомившись із заявою про
забезпечення позову, приходжу до
висновку, що заява не підлягає
задоволенню за наступних підстав.

Заява відповідає вимогам ст. 151 ЦПК
України. Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК
України, види забезпечення позову
мають бути співмірними із заявленими
позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України
забезпечення позову допускається, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Крім того відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК
України позов забезпечується: 1)
накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб; 2) забороною вчиняти
певні дії; 3) встановленням обов'язку
вчинити певні дії; 4) забороною іншим
особам здійснювати платежі або
передавати майно відповідачеві чи
виконувати щодо нього інші
зобов'язання; 5) зупиненням продажу
арештованого майна, якщо подано позов
про визнання права власності на це
майно і про зняття з нього арешту; 6)
зупиненням стягнення на підставі
виконавчого документа, який
оскаржується боржником у судовому
порядку; 7) передачею речі, яка є
предметом спору, на зберігання іншим
особам.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 22 грудня 2006 poкy за № 9
"Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову" передбачено, що
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов
висновку, що дана вимога позивача є
необґрунтованою, а тому не підлягає
задоволенню. Так, позивачем не надано
доказів реальності загрози
невиконання чи утруднення виконання
рішення суду.

Відмова у задоволенні заяви про
забезпечення позову, не перешкоджає
повторному зверненню з нею під час
розгляду справи, в разі наявності
підстав для забезпечення вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
151-153. 293-294 ЦПК України,-

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову - відмовити.

Ухвала остаточна оскарженню не
підлягає.

Суддя
Л.В. Яковлєва