У Х В А Л А іменем україни15 жовтня 2014
рокум. Київ Колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі: головуючого Луспеника
Д.Д., суддів: Гулька Б.І.,
Закропивного О.В., Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
відділу реєстрації актів цивільного
стану Рахівського районного
управління юстиції Закарпатської
області, третя особа - Рахівська
державна нотаріальна контора про
встановлення факту батьківства та
внесення змін до запису акта про
народження, за касаційною скаргою
ОСОБА_5, поданою в інтересах ОСОБА_3, на
рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 23 червня 2014
року, в с т а н о в и л а: У лютому 2014
року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_4, відділу
реєстрації актів цивільного стану
Рахівського районного управління
юстиції Закарпатської області про
встановлення факту батьківства та
внесення змін до запису акта про
народження. Вимоги мотивував тим, що у
період з 1982 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 (день
смерті) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував
у фактичних шлюбних стосунках із
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, без реєстрації
шлюбу. За час спільного проживання у
фактичному шлюбі народилось четверо
дітей, у тому числі й він, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3. В актовому записі № 16 про
народження ОСОБА_3 від 06 лютого 1995 року
за вказівкою матері - ОСОБА_7 у графі
«батько» було зазначено ОСОБА_8 До
моменту смерті ОСОБА_6 вів із
ОСОБА_7 спільне господарство, мали
спільний сімейний бюджет, визнав себе
чоловіком останньої й вважав однією
сім'єю. На момент народження
(ОСОБА_3), встановлення батьківства
ОСОБА_6 відносно сина, із-за певних
суб'єктивних обставин не було
здійснено. За актовим записом № 65 від 10
грудня 2013 року проведено зміну
прізвища ОСОБА_3 на ОСОБА_3 Той факт, що
саме покійний ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є
його батьком, підтверджується
відповідними доказами. Встановлення
факту батьківства необхідно для
оформлення спадкових прав після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_10 - матері
ОСОБА_6, оскільки між ним як спадкоємцем
ОСОБА_6 і ОСОБА_4 виник спір
щодо прийняття спадщини.
Рішенням Рахівського районного суду
Закарпатської області від 2 квітня 2014
року позов задоволено частково.
Встановлено факт батьківства
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця,
громадянина України, відносно ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця
АДРЕСА_1, із внесенням до актового
запису № 16 від 06 лютого 1995 року,
складеного виконавчим комітетом
Великобичківської селищної ради
Рахівського району Закарпатської
області про народження ОСОБА_3
відомостей про ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, як
батька дитини. Вирішено питання про
розподіл судових витрат. У задоволенні
частини позовних вимог про стягнення
судових витрат на оплату правових
послуг відмовлено. Рішенням
апеляційного суду Закарпатської
області від 23 червня 2014 року
рішення суду першої інстанції
скасовано й ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. У касаційній скарзі
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить рішення апеляційного
суду скасувати, рішення суду першої
інстанції залишити в силі. Касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.
Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції, виходив із того, що в
період з 1982 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 (день
смерті) ОСОБА_6 перебував у фактичних
шлюбних стосунках із ОСОБА_7 без
реєстрації шлюбу; вів із нею спільне
господарство, мали спільний сімейний
бюджет, визнавав себе її чоловіком і
вважав єдиною сім'єю. Скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
ухвалюючи нове рішення про відмову у
позові, суд апеляційної інстанції
виходив із того, що позивачем не надано
докази, які б достовірно
підтверджували батьківство покійного
ОСОБА_11 З таким висновком
апеляційного суду погодитись не можна,
оскільки він не ґрунтується на
матеріалах справи та суперечить нормам
матеріального та процесуального права.
Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин. Зазначеним вимогам
закону судове рішення не відповідає.
Судом установлено, що згідно свідоцтва
про народження серії
НОМЕР_1 від 06 лютого 1995 року ОСОБА_3
народився ІНФОРМАЦІЯ_3, про
що у книзі записів актів
громадянського стану про народження 06
лютого 1995 року зроблено відповідний
запис за № 16, де батьком є ОСОБА_8, а
матір'ю - ОСОБА_7 (а. с. 9). ІНФОРМАЦІЯ_6
помер ОСОБА_6, про що свідчить свідоцтво
про смерть серія НОМЕР_3 (а. с. 12). 10
грудня 2013 року ОСОБА_3 змінив прізвище
на ОСОБА_3, що підтверджується
свідоцтвом про зміну імені серія
НОМЕР_2 (а. с. 10). У п. 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» від 15 травня 2006
року № 3 роз'яснено, що при
розгляді справ про встановлення
батьківства щодо дитини, яка
народилася до 1 січня 2004 року, необхідно
застосовувати відповідні норми КпШС
України, беручи до уваги всі докази, що
достовірно підтверджують визнання
відповідачем батьківства, в їх
сукупності, зокрема, спільне
проживання й ведення спільного
господарства відповідачем та матір'ю
дитини до її народження, спільне
виховання або утримання ними дитини. У
разі народження дитини у батьків, які
не перебувають у шлюбі, при відсутності
спільної заяви батьків батьківство
може бути встановлене в судовому
порядку за заявою одного з батьків або
опікуна (піклувальника) дитини, особи,
на утриманні якої знаходиться дитина, а
також самої дитини після досягнення
нею повноліття. При встановленні
батьківства суд бере до уваги спільне
проживання та ведення спільного
господарства матір'ю дитини і
відповідачем до народження дитини, або
спільне виховання чи утримання ними
дитини, або докази, що з достовірністю
підтверджують визнання відповідачем
батьківства (ч. ч. 2, 3 ст. 53 КпШС України).
Відповідно до статей 213, 215 ЦПК України
рішення щодо визнання батьківства
(материнства) має ґрунтуватися на
всебічно перевірених судом даних, що
підтверджують або спростовують
заявлені вимоги чи заперечення проти
них, а його резолютивна частина -
містити всі відомості, необхідні для
реєстрації батьківства (материнства) в
органах РАЦС (прізвище, ім'я та по
батькові матері й батька, число, місяць
і рік їх народження, громадянство, а
також номер актового запису про
народження дитини, коли та яким органом
його вчинено). Питання щодо походження
дитини суд вирішує на підставі
будь-яких доказів про це. Суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті (ст. 212
ЦПК України). Статтею 57 ЦПК України
визначено, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів. Як роз'яснено у п. 11
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судове рішення у
цивільній справі» від 18 грудня 2009 року
№ 14, у мотивувальній частині рішення
слід наводити дані про встановлені
судом обставини, що мають значення для
справи, їх юридичну оцінку та визначені
відповідно до них правовідносини, а
також оцінку всіх доказів.
Встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (частина четверта статті 60
ЦПК). Відмовивши у позові з тих підстав,
що ОСОБА_3 не надано докази, які б
достовірно підтверджували батьківство
покійного ОСОБА_11, апеляційний суд
виходив із припущення, що, якби
померлий ОСОБА_6 визнавав себе батьком
ОСОБА_3, то при житті дав би свою згоду
на внесення його прізвища у графу
«батько» у свідоцтві про народження.
Також апеляційний суд виходив із
припущення, що не є розірваним шлюб,
укладений між померлим ОСОБА_6 та
ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5, належно не
перевірив цю обставину та не навів
переконливих доводів, як зазначена
обставина спростовує батьківство
ОСОБА_6 стосовно позивача.
Оскільки апеляційним судом ухвалено
нове рішення з неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, тому рішення
суду апеляційної інстанції підлягає
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції. Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справу х в а л и л а : Касаційну скаргу
ОСОБА_5, подану в інтересах ОСОБА_3,
задовольнити частково. Рішення
апеляційного суду Закарпатської
області від 23 червня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції. Ухвала
оскарженню не підлягає.
Головуючий:
Д.Д. Луспеник
Судді:
Б.І. Гулько
О.В.
Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта