АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22ц-791/3088/2014 р.
Головуючий в І інстанції:
Доповідач: Полікарпова О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року листопада місяця 12 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду Херсонської
області в складі:

ГоловуючогоПолікарпової
О.М.СуддівБазіль Л.В. Прокопчук Л.П.За
участю секретаряПавловської Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Комсомольського районного
суду м. Херсона від 25 вересня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, Комсомольської районної в м.
Херсоні ради в інтересах ОСОБА_8,УДМС
України у Херсонській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
зняття з реєстраційного обліку та
виселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з зазначеним позовом, посилаючись
на те, що вона є власником квартири
АДРЕСА_1. Цією квартирою користуються
колишні власники квартири,
відповідачі по справі. Позивач, як
власник позбавлена можливості вільно
користуватися квартирою, оскільки у 2011
році вона протиправно вибула із її
власності, а після повернення їй за
судовим рішенням в спірній квартирі
залишаються проживати колишній
власник ОСОБА_6 та члени його сім'ї -
ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Просила визнати ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
такими, що втратили право на
користування спірною квартирою,
зобов'язати УДМС України у Херсонській
області зняти їх з реєстрації, а
оскільки ОСОБА_6 вже виселено з
квартири за судовим рішенням, то
просить виселити з займаного
приміщення ОСОБА_7, ОСОБА_8

Рішенням суду від 25 вересня 2014 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, ОСОБА_5 подала на нього апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
скасувати, посилаючись на неналежну
оцінку судом доказів та неправильне
застосування норм матеріального
права.

У письмових запереченнях на апеляційну
скаргу інша сторона її доводи не
визнає, вважає рішення суду законним
та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
що з'явилися у судове засідання,
перевіривши законність рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу такою,
що підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, районний суд виходив з того, що
позивачем невірно обрано спосіб
захисту порушеного права.

Судова колегія не може погодитись з
таким висновком суду першої інстанції
і вважає, що такий висновок не
ґрунтується на нормах матеріального
права та встановлених судом
обставинах.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивачка послалась на загальні засади
захисту права власності, які
передбачені ст.386 ЦК України та ст. 405 ЦК
- норму, яка регулює право на
користування чужим майном, а саме,
право членів сім'ї власника житла на
користування цим житлом.

Зокрема, ст. 386 ЦК передбачає, що
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутись до суду з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Судом встановлено і матеріалами справи
підтверджується, що квартира АДРЕСА_1
належить ОСОБА_5 на підставі договору
купівлі-продажу від 08.10.2007 року. За
незаконною довіреністю ОСОБА_9 продав
квартиру ОСОБА_10, а останній, 16.05.2011
року, продав вказану квартиру ОСОБА_6
За рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 27.08.2013 року, яке
набрало чинності 04.11.2013 року спірну
квартиру витребувано з чужого
незаконного володіння ОСОБА_11, як
останнього покупця. В даній квартирі з
15 червня 2011 року зареєстровані
відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які, як
правильно встановив районний суд, не є
членами сім'ї ні попереднього, ні
останнього власника. Жоден з
відповідачів в квартирі не проживає:
ОСОБА_6 виселено за рішенням суду, а
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 14.06.2014 року виселені у
примусовому порядку ОСОБА_5, чого
представники сторін не заперечують.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_12, який
діє в інтересах ОСОБА_7 посилався на
договір оренди квартири від 15 січня 2014
року, укладений 15 січня 2014 року між
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строком до 10 січня 2017
року, який на даний час є чинним.

Колегія суддів вважає, що даний договір
не може свідчити про законність
підстав користування відповідачами
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 спірною квартирою,
оскільки ОСОБА_6 уклав цей договір в той
час, коли вже не був власником квартири.
До нового власника - ОСОБА_5 ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 вселені не були, а тому з моменту
витребування квартири у власність
ОСОБА_5 вони втратили право
користування нею.

З огляду на ту обставину, що з червня 2014
року відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у
спірній квартирі не проживають підстав
для їх виселення немає.

Разом з тим, зазначені особи
зареєстровані у квартирі, що на даний
час належить позивачці і, покликаючись
на договір оренди квартири,
претендують на проживання в ній, а тому,
позивачка вірно обрала спосіб захисту
свого права власності шляхом визнання
осіб такими, що втратили право на
користування спірною квартирою.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд порушив вимоги норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи та є
підставою для скасування
постановленого у справі рішення в
частині вирішення спору про
позбавлення осіб права на користування
квартирою.

Щодо відмови у задоволенні позовної
вимоги про покладення обов'язку на
Управління державної міграційної
служби України у Херсонській області
зняти з реєстрації відповідачів ОСОБА_7
та ОСОБА_8, то колегія суддів не вбачає
підстав для скасування судового
рішення в цій частині, оскільки воно є
правильним по суті остаточного
висновку.

Відповідно до Тимчасового порядку
реєстрації фізичних осіб за місцем
проживання, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 16 січня
2003 року № 1965 ( з подальшими змінами)
уповноваженим державним органом, який
здійснює зняття фізичних осіб з
реєстраційного обліку є територіальні
підрозділи, а у разі необхідності
територіальні органи Державного
департаменту у справах громадянства,
еміграції та реєстрації фізичних осіб.

Підставою для зняття з реєстрації
місця проживання особи є судове
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення. (
ст.7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні»).

Після набрання чинності зазначеним
рішенням суду апеляційної інстанції
позивач не позбавлена можливості зняти
відповідачів з реєстрації у спірній
квартирі.

Керуючись ст. 209, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Комсомольського районного
суду м. Херсона від 25 вересня 2014 року в
частині відмови позивачу у задоволені
позовної вимоги про визнання ОСОБА_7,
ОСОБА_8 такими, що втратили право на
користування квартирою АДРЕСА_1
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
цю позовну вимогу задовольнити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення і з цього часу може бути
оскаржено протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: