АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/6950/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/321/14
Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.
Доповідач Бутенко С. Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді
Бутенко С.Б.

Суддів:
Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

при секретарі:
Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 05 грудня 2013 року

по справі за позовом Кредитної спілки
«Аккорд» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2013 року року представник КС
«Аккорд» звернувся до суду із позовом,
в якому просив про стягнення з
відповідача ОСОБА_1 заборгованості за
кредитним договором № П2463Т від 21
березня 2006 року в сумі 5 568 грн. 83 коп. та
понесених витрат зі сплати судового
збору.

В обґрунтування позову зазначав, що
21.03.2006 року між КС «Аккорд» та ОСОБА_1
було укладено кредитний договір №
П2463Т, за яким останній одержав кредит
на суму 1 314 грн., проте умови договору
щодо повернення кредиту порушував,
внаслідок чого на час звернення
кредитної спілки до суду утворилася
вказана заборгованість, що складається
з 1 190 грн. 87 коп. залишку кредиту, 541 грн.
39 коп. залишку процентів, 1 190 грн. 87 коп.
штрафних санкцій, 2 645 грн. 70 коп.
інфляційної складової та 3% річних.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 05 грудня 2013 року вказаний
позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кредитної
спілки «Аккорд» заборгованість за
кредитним договором № П2463Т від від 21
березня 2006 року в сумі 5 568 грн. 83 коп. та
229 грн. 40 коп. судових витрат.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржив відповідач ОСОБА_1, який
посилаючись на недоведеність обставин,
що мають значення для справи,
неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
відмовити КС «Аккорд» у задоволенні
позову повністю.

Вказує на пропуск позивачем строку
позовної давності, про застосування
якої відповідач просив у поданих до
суду письмових запереченнях на позов,
проте суд не застосував відповідних
правових наслідків, прийнявши до уваги
обставини, що не підтверджені
належними та допустимими доказами по
справі.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення учасників
процесу, які з'явилися в судове
засідання, перевіривши доводи
апеляційної скарги та матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку про задоволення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та не заперечується сторонами, 21
березня 2006 року року між КС «Аккорд» та
ОСОБА_1 було укладено кредитний договір
№ П2463Т, за умовами якого останньому
надано кредит на загальну суму 1 314 грн.
з відсотковою ставкою у розмірі 0,1151
щоденно на залишок суми кредиту, який
позичальник зобов'язався повернути та
сплатити проценти до 23 березня 2007 року
шляхом внесення щомісячних платежів у
терміни та в розмірах, що вказано у
рекомендованому графіку платежів (а.с.
10).

Факт невиконання зобов'язань по
поверненню кредиту підтверджено
розрахунками кредитної спілки та не
заперечується відповідачем.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
внаслідок невиконання позичальником
умов укладеного договору право
кредитної спілки на повернення
кредитних коштів та нарахованих на них
відсотків у строки, що обумовлені
кредитним договором, є порушеним та
підлягає захисту.

При цьому місцевий суд дійшов висновку,
що строк позовної давності позивачем
пропущено не було через здійснення
відповідачем 26 липня 2012 року платежу в
сумі 48,00 грн. в рахунок погашення
заборгованості по відсоткам за
користування кредитом.

Проте колегія суддів не може
погодитися із висновками місцевого
суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Сторонами узгоджено рекомендований
графік платежів, згідно з яким
зазначено розмір мінімального
щомісячного платежу - починаючи з 25
квітня 2006 року по 25 березня 2007 року
включно.

Згідно ст.ст. 530, 631 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давністю тривалістю у
три роки.

Згідно ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих
видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами),
починається стосовно кожної окремої
частини від дня, коли відбулося це
порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягом усього часу -
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами - ст. 1048 ЦК України), що
підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів (постанова
Верховного Суду України від 6 листопада
2013 року № 6-116 цс 13).

Як вбачається з додатку № 1, що є
невід'ємною частиною кредитного
договору, першій платіж позичальник
мав сплатити 25.04.2006 р., останній - 25.03.2007
р. З позовом до суду КС «Аккорд»
звернулась лише 04.06.2013 р., пропустивши
встановлений законом строк позовної
давності.

Висновки суду щодо переривання
перебігу позовної давності вчиненням
боржником дій, що свідчать про визнання
ним свого боргу (ст. 264 ЦК України), є
необґрунтованими та не
підтверджуються належними та
допустимими доказами по справі.

Суд першої інстанції, розглядаючи
питання щодо застосування позовної
давності, виходив з того, що ОСОБА_1 26
липня 2012 року здійснив платіж по
кредиту на суму 48,00 грн., але судом не
встановлено проведення даного платежу
саме боржником та визнання ним свого
боргу в межах строку позовної давності,
оскільки вчинення будь-яких дій після
спливу позовної давності правового
значення для її переривання не має.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення

Сплив позовної давності є підставою
для відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту ( ч.ч. 3-5 ст. 267 ЦК України).

Відповідач ОСОБА_1 подав до суду першої
інстанції заперечення на позовну
заяву, де просив про застосування
позовної давності (а.с. 36).

З урахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку про
недоведеність обставин, що свідчать
про переривання позовної давності, що
їх визначено ст. 264 ЦК України, які суд
першої інстанції безпідставно вважав
встановленими, та необхідності
застосування до позовних вимог КС
«Аккорд» наслідків спливу позовної
давності - відмови у задоволенні
позову.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
тому вимоги кредитора про стягнення
пені за прострочення зобов'язання,
індексу інфляції за весь час
прострочення та трьох процентів річних
від простроченої суми задоволенню
також не підлягають.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 2, 3, 4 ст.
309 ЦПК України, встановивши
невідповідність висновків суду
обставинам справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими, та
порушення норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
скасовує рішення суду першої інстанції
і ухвалює по справі нове рішення про
відмову в задоволенні позову повністю.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 05 грудня 2013 року - скасувати
та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Кредитної
спілки «Аккорд» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подачі касаційної скарги.

Головуючий:
/підпис/ С.Б.Бутенко

Судді:
/підпис/ О.І. Обідіна

/підпис/ О.В. Прядкіна

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області
С.Б. Бутенко