У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2014 року
Рiвненський мiський суд Рівненської
області

в складі суддi Рудики Л.Д.,

з участю: секретаря судового засідання
Чабала В.І.

представника ТОВ «Рівнетеплоенерго»
Сав»яка В.В.

державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції Гнесь Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Рівне справу за
скаргою ТОВ «Рівнетеплоенерго» на дії
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції, -

В С Т А Н О В И В:

Представник ТОВ «Рівнетеплоенерго» в
судовому засіданні скаргу підтримав і
посилаючись на підстави, викладені у
скарзі, просить суд визнати
неправомірними дії державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції Гнесь Т.В.
по відмові у відкритті виконавчого
провадження за судовим наказом
Рівненського міського суду від 17.04.2014
року №569/5503/14-ц, скасувати постанову
державного виконавця від 25.07.2014 року ВП
№ 44015293 про відмову у відкритті
виконавчого провадження.

Державний виконавець ВДВС РМУЮ в
судовому засіданні викладені у скарзі
вимоги заперечила і просить суд в
задоволенні скарги відмовити. Свої дії
по відмові у відкритті виконавчого
провадження за судовим наказом
Рівненського міського суду від 18.06.2014
року вважає правомірними, такими, що
відповідають вимогам ст.18, ст.26 Закону
України «Про виконавче провадження».

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши письмові
докази по справі, суд прийшов до
висновку, що скарга підлягає
задоволенню.

Судом встановлено, що Рівненським
міським судом 17.04.2014 року був виданий
судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ТОВ «Рівнетеплоенерго»
заборгованості за надані послуги з
теплопостачання. Судовий наказ набрав
законної сили 08.05.2014 року та був виданий
стягувачу 18.08.2014 року, поданий ним на
виконання до відділу державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції.

Державним виконавцем ВДВС РМУЮ Гнесь
Т.В. 25.07.2014 року була винесена постанова
про відмову у відкритті виконавчого
провадження по вказаному виконавчому
листу з тих підстав, що виконавчий
документ не відповідає вимогам ст.18
Закону України «Про виконавче
провадження», а саме, не вказано
індивідуальний ідентифікаційний номер
боржника або номер і серія паспорта
боржника. Посилаючись на п.6 ч.1 ст.26
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
ВДВС РМУЮ відмовила у прийнятті до
провадження виконавчого документа та у
відкритті виконавчого провадження з
примусового виконання згаданого
судового наказу.

Суд визнає, що такі дії державного
виконавця не ґрунтуються на вимогах
закону.

Діючими нормами
цивільно-процесуального
законодавства, а саме статті ст. 119 ЦПК
України, не передбачено обов'язок
позивача вказувати у позові
індивідуальний ідентифікаційний номер
відповідача або номер і серію його
паспорта, а у суду відсутні правові
підстави вимагати у позивача такі
відомості. Відсутність у позові
відомостей щодо індивідуального
ідентифікаційного номера відповідача
або номера і серії його паспорта не є
підставою для залишення позову без
руху, для відмови у його прийнятті чи
його повернення.

Не передбачено і обов'язок суду
відповідно до статті 215 ЦПК України
вказувати такі відомості у судовому
рішенні.

Згідно положень пункту 6 частини
першої статті 26 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі
невідповідності виконавчого документу
вимогам, передбаченим статтею 18 цього
Закону.

Відповідно до вимог пункту 3 частини
першої статті 18 Закону України «Про
виконавче провадження» у виконавчому
документі, крім іншого, зазначаються:
повне найменування (для юридичних осіб)
або ім'я (прізвище, власне ім'я та по
батькові) (для фізичних осіб) стягувача
і боржника, їх місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків) або номер і
серія паспорта стягувача та боржника
для фізичних осіб - громадян України,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера, офіційно
повідомили про це відповідні органи
державної влади та мають відмітку в
паспорті громадянина України, а також
інші дані, якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий
документ, які ідентифікують стягувача
та боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню, зокрема, дата
народження боржника та його місце
роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо.

За змістом цієї норми, виконавчий
документ має містити відому суду
інформацію, яка може ідентифікувати
боржника чи сприяти примусовому
виконанню, і відомості про
ідентифікаційний номер боржника чи
номер та серію його паспорта не є при
цьому категорично обов'язковими.

Слід також зазначити, що положення
статті 18 Закону України «Про виконавче
провадження» стосуються вимог до всіх
виконавчих документів і є загальною
нормою, в той час як ст.. 215 ЦПК України
встановлює вимоги виключно до судового
рішення і є спеціальною нормою, яка, на
думку суду, і підлягає застосуванню до
спірних відносин.

На час винесення судового рішення
індивідуальний ідентифікаційний номер
відповідача суду не був відомий, як не
було відомо номера та серії його
паспорта.

Враховуючи вимоги статей 1,5,6,17,18,19
Закону України «Про виконавче
провадження», суд приходить до
висновку, що зазначення у виконавчому
документі індивідуального
ідентифікаційного номера боржника чи
номера та серії його паспорта можливе
не лише при їх наявності, а й за умови,
що вони стали відомі судові при
розгляді справи.

Відсутність таких відомостей не є
перешкодою у проведенні виконавчих
дій, а також не позбавляє державного
виконавця можливості в межах своїх
владних повноважень витребувати дану
інформацію.

Так, згідно частини першої статті 5
Закону України «Про виконавче
провадження», вимоги державного
виконавця щодо виконання рішень
обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.

Частиною другою статті 5 Закону України
«Про виконавче провадження»
встановлено, що державному виконавцю
повинні бути безоплатно надані у
встановлений ним строк інформація,
документи або їх копії, необхідні для
здійснення його повноважень.

Відомості про індивідуальний
ідентифікаційний номер або номер та
серію паспорту особи за визначенням
термінів, наведеним у статті 2 Закону
України «Про захист персональних
даних», є персональними даними.

Керуючись ст.ст. 383-387 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Скаргу ТОВ «Рівнетеплоенерго» на дії
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції Гнесь Т.В.
по відмові у відкритті виконавчого
провадження за судовим наказом
Рівненського міського суду № 569/5503/14-ц
від 17 квітня 2014 року.

Скасувати постанову державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції Гнесь Т.В.
від 17.04.2014 року про відмову у відкритті
виконавчого провадження за судовим
наказом Рівненського міського суду №
569/5503/14-ц.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня її
проголошення до апеляцiйного суду
Рівненської області через Рiвненський
мiський суд. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя - Рівненського міського суду

Рівненської області
Л.Д. Рудика