АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5672/14
Справа № 2018/3153/12/2010
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Даниленко В.М.,
Малінської С.М.

за участі секретаря - Андрійко
О.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Харкові
цивільну справу

за апеляційними скаргами
Публічного акціонерного товариства
«Регіон-Банк» та Публічного
акціонерного товариства
«Старокиївський Банк»

на рішення Київського районного
суду м. Харкова від 10 вересня 2012 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
Повного товариства «Ломбард Чепіль і
Компанія», ОСОБА_3, Публічного
акціонерного товариства «Регіон-Банк»
про визнання недійсними угод, визнання
переважного права на придбання
квартири, переведення прав покупця,
визнання права власності на квартиру,
за зустрічним позовом Публічного
акціонерного товариства «Регіон-Банк»
до Повного товариства «Ломбард Чепіль
і Компанія», ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3
про визнання недійсним договору найму
житла, -

В С Т А Н
О В И Л А :

У лютому 2012 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з указаним позовом, в якому
просив визнати недійсним договір
іпотеки № 06-2-06-61/з від 20 червня 2008 року,
укладений між ОСОБА_4 та ПАТ
«Регіон-Банк» (далі - ПАТ «Регіон-Банк»),
а також договори про внесення змін до
нього; визнати за ним переважне право
на придбання квартири АДРЕСА_1;
перевести на нього права покупця
зазначеної квартири; скасувати
державну реєстрацію права власності на
нежитлові приміщення 1-го поверху №
2-1-:-2-10 у літ. «А-4» по АДРЕСА_1 за ПАТ
«Регіон-Банк» та ОСОБА_4; скасувати
державну реєстрацію права власності на
квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

В обгрунтвання позовних вимог
позивач посилався на те, що 10 січня 2008
року між ним та повним товариством
«Ломбард Криниця, Чепіль і компанія»
було укладено договір найму житла -
квартири АДРЕСА_1.

12 лютого 2008 року власник квартири
без урахування переважного права
наймача на придбання зазначеної
квартири продав її ОСОБА_4 за 27 000 грн.

На підставі підробленого рішення
Київського районного суду м. Харкова
від 28 березня 2008 року, яке судом не
ухвалювалось, ОСОБА_4 зареєстрував за
собою право власності на нежитлові
приміщення 1-го поверху № 2-1-:-2-10 у літ.
«А-4» по АДРЕСА_1 та 20 червня 2008 року
передав зазначені приміщення в іпотеку
ПАТ «Регіон-Банк» за договором іпотеки,
відповідно до умов якого, а також
договорів про внесення змін до нього,
ПАТ «Регіон-Банк» здійснило державну
реєстрацію права власності на
нежитлові приміщення за собою.

ПАТ «Регіон-Банк» не погодилося з
вказаним позовом та у червні 2012 року
звернулось до суду з зустрічним
позовом, в якому просило визнати
недійсним договір найму житла від 10
січня 2008 року, укладений між повним
товариством «Ломбард Криниця, Чепіль і
компанія» та ОСОБА_2

Свої вимоги мотивувало тим, що
зазначений договір найму є фіктивним
правочином, оскільки з 15 лютого 2008 року
приміщенням реально користувалось
приватне підприємство «Точка» за іншим
договором найму; спірний договір найму
не засвідчений печаткою повного
товариства «Ломбард Криниця, Чепіль і
компанія». Крім того, законодавством не
передбачено такого способу захисту
прав наймача, як переведення на нього
прав покупця орендованого приміщення.

Рішенням Київського районного суду
м. Харкова від 10 вересня 2012 року
первісний позов задоволено. Визнано
недійсними укладені між ОСОБА_4 та ПАТ
«Регіон-Банк»: договір іпотеки від 20
червня 2008 року, договір про внесення
змін від 18 грудня 2008 року № 1, договір
про внесення змін від 20 березня 2009 року
№ 2, договір про внесення змін від 22
квітня 2009 року № 3 договір про внесення
змін від 27 травня 2009 року № 4, договір
про внесення змін від 24 червня 2009 року.
Визнано за ОСОБА_2 переважне право
придбання квартири АДРЕСА_1 Переведено
на ОСОБА_2 права покупця зазначеної
квартири за договором купівлі-продажу,
посвідченого 12 лютого 2008 року
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
за реєстровим № 884. Визнано за ОСОБА_2
право власності на зазначену квартиру.

У задоволенні зустрічного позову
ПАТ «Регіон-Банк» відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду першої інстанції ПАТ «
Регіон-банк» звернулося на нього з
апеляційною скаргою, в якій, з
посиланням на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовити, позовні вимоги ПАТ «
Регіон-банк» задовольнити.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 8 листопада 2012
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у первісному та зустрічному
позовах відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 3 липня 2013 року
рішення апеляційного суду в частині
вирішення первісного позову скасовано
та направлено справу в цій частині на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції, в іншій частині рішення
апеляційного суду залишено без змін.

24 вересня 2013 року публічне акціонерне
товариство «Старокиївський Банк»
звернулось до суду апеляційної
інстанції з апеляційною скаргою на
рішення Київського районного суду м.
Харкова від 10 вересня 2012 року, в якій, з
посиланням на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовити, позовні вимоги ПАТ «
Регіон-банк» задовольнити.

Ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 30 вересня 2013
року апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Старокиївський Банк» (далі - ПАТ
«Старокиївський Банк») на рішення
Київського районного суду м. Харкова
від 30 вересня 2012 року повернуто.

Ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 4 жовтня 2013
року залишено без змін рішення
Київського районного суду м. Харкова
від 10 вересня 2012 року у частині
задоволення первісного позову ОСОБА_2 в
частині первісного позову ОСОБА_2 про
визнання недійсним угод, визнання
переважного права на придбання
квартири, переведения прав покупця,
визнання права власності на квартиру.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 травня 2014 року
касаційні скарги ПАТ «Регюн-Банк» та
ПАТ «Старокиївський Банк» задоволено
частково.

Ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 4 жовтня 2013
року скасовано та направлено справу на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 30 вересня 2013
скасовано, питання про відкриття
апеляційного провадження за
апеляційною скаргою ПАТ
«Старокиївський Банк» на рішення
Київського районного суду м. Харкова
від 10 вересня 2012 року передано на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення сторін, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, що
позивачем були заявлені у суді першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, судова колегія приходить до
висновку, що апеляційні скарги ПАТ «
Регіон банк» та ПАТ « Старокиївський
банк» задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 811 ЦК України
договір найму житла укладається у
письмовій формі.

Згідно статті 812 ЦК предметом
договору найму житла можуть бути
помешкання, зокрема квартира або її
частина, житловий будинок або його
частина. Помешкання має бути придатним
для постійного проживання у ньому.

За правилами статті 815 ЦК України
наймач зобов'язаний використовувати
житло лише для проживання у ньому,
забезпечувати збереження житла та
підтримувати його у належному стані.
Наймач не має права провадити
перевлаштування та реконструкцію
житла без згоди наймодавця. Наймач
зобов'язаний вносити плату за житло.
Наймач зобов'язаний самостійно вносити
плату за комунальні послуги, якщо інше
не встановлено договором найму.

Судом встановлено, що 10 січня 2008
року між ОСОБА_2 та ПТ «Ломбард Криниця,
Чепіль і компанія» укладено договір
найму трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

Строк договору найму встановлено
до 16 лютого 2010 року.

Пунктом 3.3 зазначеного договору
було передбачено, що наймодавець, ПТ
«Ломбард Криниця, Чепіль і компанія»,
зобов'язався у разі відчуження
квартири письмово запропонувати
наймачеві - ОСОБА_2, придбати зазначену
квартиру у власність.

Зі змісту п. 6.3 вищезазначеного
договору вбачається, що у разі продажу
квартири ОСОБА_2 має переважне право
перед іншими особами на придбання
квартири.

Факт укладення зазначеного договору
найму сторонами у судовому засіданні
не заперечувався.

Умовами договору (п.3.1) було
передбачено обов'язок передати
квартиру наймачеві до 15 січня 2008 року,
обов'язку складання акту
прийому-передачі договором не
встановлено.

Згідно з вимогами частин 1, 4 ст. 60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 ЦПК України.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Отже, враховуючи наведене, колегія
суддів вважає, посилання представника
апелянта ПАТ « Регіон-банк» в
апеляційній скарзі на той факт, що
позивач не є належним наймачем житла,
судова колегія вважає безпідставним.
Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку стосовно того,
що ОСОБА_2 є належним наймачем житла у
розумінні ст. 811, 812, 815 ЦК, оскільки
застережень щодо форми звичайного
договору найму чи порядку його
реєстрації цивільне законодавство не
передбачає, а відсутність реєстрації
позивача за адресою спірної квартири
правового значення не має та
суперечить Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в України».

Крім цього, даних про те, що договір
найму визнаний не дійсним, матеріали
справи не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 777 ЦК України
наймач, який належно виконує свої
обов'язки за договором найму, у разі
продажу речі, переданої йому у найм,
має переважне право перед іншими
особами на її придбання.

Переважне право найма на придбання
майна, яке знаходиться у користуванні
було предметом розгляду
Конституційного суду Україні і в
рішенні у справі № 1-46/2009 від 10 грудня 2009
року за конституційним зверненням
приватного підприємства « Автосервіс»
щодо офіційного тлумачення положень
ст. 177, 760 та частини 2 ст. 777 ЦК України
(справа про переважне право наймача на
придбання військового майна),
встановлено, що положення ч. 2 ст. 777 ЦК
України поширюються на всі види
орендованого майна. Крім того, Кодексом
та іншим законом можуть
встановлюватися особливості найму
окремих видів майна.

У статті 777 ЦК України передбачено два
переважних права наймача: на укладення
договору найму на новий строк та на
придбання майна у разі його продажу.

Обмеження законодавцем права власника
майна, переданого у найм ( оренду), щодо
розпорядження цим майном ґрунтується
на розумних та справедливих критеріях.
Це відповідає і позиції Європейського
суду з прав людини, викладеній у
рішенні у справі « Джейсм та інші проти
Сполученого Королівства, заява № 8793/79»
від 21 лютого 1986 року. За його змістом
національний законодавець з метою
підтримання соціальної справедливості
у суспільстві як складової публічного
інтересу може допустити захист
інтересів орендарів майна, встановивши
обмеження права його власників щодо
визначення ними умов продажу
орендованого майна.

У рішенні у справі «Федоренко проти
України» від 30 червня 2006 року, також
визначено, що відповідно до
прецедентного права Європейського
суду право власності може бути
«існуючим майном», а також позивач може
обґрунтовувати його принаймні
«виправданими очікуваннями» щодо
отримання можливості ефективного
використання права власності.

Частиною 2 статті 822 ЦК визначено,
що у разі продажу житла, яке було
предметом договору найму, наймач має
переважне право на його придбання.

12 лютого 2008 року між ПТ «Ломбард
Криниця, Чепіль і компанія» та ОСОБА_4
було укладено договір купівлі-продажу
спірної квартири за 27000 грн.

При цьому, ОСОБА_2 про продаж
квартири не попереджався та до купівлі
вона йому не пропонувалася.

Відповідно до Договору найму від 15
лютого 2008 року, ПП «Точка» прийняло від
ОСОБА_4 в строкове платне користування
приміщення, загальною площею 102,4 кв.м за
адресою: АДРЕСА_1 що належали ОСОБА_4 на
підставі Договору купівлі-продажу.

Отже, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку стосовно того,
що права ОСОБА_2, як наймача, на
переважне право на придбання спірної
квартири при її продажу були порушені.

Також судова колегія вважає, що суд
першої інстанції правильно дійшов і
висновку про задоволення позову ОСОБА_2
в частині переведения прав покупця,
визнання права власності на квартиру.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 822 ЦК України,
у разі продажу житла, яке було
предметом договору найму, наймач має
переважне право на його придбання.

Оскільки механізм реалізації наймачем
свого переважного права, передбаченого
ст. 822 ЦК України, не встановлений, то
відповідно до ч. 1 ст.8 ЦК України за
аналогією підлягають застосуванню
правила ст. 362 ЦК України.

Згідно ст. 362 ЦК України - у разі продажу
частки у праві спільної часткової
власності співвласник має переважне
право перед іншими особами на її
купівлю за ціною, оголошеною для
продажу, та на інших рівних умовах, крім
випадку продажу з публічних торгів.
Продавець частки у праві спільної
часткової власності зобов'язаний
письмово повідомити інших
співвласників про намір продати свою
частку, вказавши ціну та інші умови, на
яких він її продає. Якщо інші
співвласники відмовилися від
здійснення переважного права купівлі
чи не здійснять цього права щодо
нерухомого майна протягом одного
місяця, а щодо рухомого майна - протягом
десяти днів від дня отримання ними
повідомлення, продавець має право
продати свою частку іншій особі.

У разі продажу частки у праві спільної
часткової власності з порушенням
переважного права купівлі співвласник
може пред'явити до суду позов про
переведення на нього прав та обов'язків
покупця. Одночасно позивач
зобов'язаний внести на депозитний
рахунок суду грошову суму, яку за
договором повинен сплатити покупець.

Позивачем ОСОБА_2 була внесена сума, яка
вказана в договорі купівлі-продажу, на
депозитний рахунок суду, що
підтверджується наданою ним
квитанцією. (а.с.135).

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів, вважає, що суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
переведення на ОСОБА_2 прав та
обов'язків покупця за даним договором
та визнання за ним права власності на
це житло.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність, це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Отже, позовна
давність є інститутом цивільного права
і може застосовуватися виключно до
вимог зі спорів, що виникають у
цивільних відносинах, визначених у
частині першій статті 1 ЦК України.

ЦК України передбачена позовну
давність - загальну, тривалістю у три
роки (стаття 257), так і спеціальну
позовну давність (стаття 258), скорочену
або більш тривалу порівняно із
загальною.

Статтею 362 ЦК України встановлений
вичерпний перелік позовів до яких
можна застосовувати строк позовної
давності в один рік і це є спори між
співвласниками житлового приміщення.

У Рішенні Конституційного Суду
України від 03.07.2012 № 14-рп/2012 зі справи №
1-20/2012 також зазначено, що положення
статті 786 ЦК України щодо початку
перебігу позовної давності в один рік
застосовується до вимог наймодавця про
відшкодування збитків у зв'язку з
пошкодженням речі, яка була передана у
користування наймачеві, та вимог
наймача про відшкодування витрат на
поліпшення речі і не поширюється на
інші вимоги наймача та наймодавця, які
випливають з договору найму (оренди). У
зв'язку з цим, судова колегія приходить
до висновку, що до спірних
правовідносин щодо реалізації
наймачем свого переважного права,
передбаченого ст. 822 ЦК України
застосовується загальний строк
позовної давності.

Посилання апелянта ПАТ
«Регіон-Банк» стосовно того, що ОСОБА_2
повинен внести на депозитний рахунок
суду суму, яка дорівнює ринковій
вартості спірної квартири, колегією
суддів не приймаються, оскільки із
договору купівлі-продажу від 12.02.2008
року, укладеного між ПТ «Ломбард
Криниця, Чепіль і компанія» та ОСОБА_4
вбачається, що ціна спірної квартири
складає суму 27000 грн. Саме цю суму
ОСОБА_2 було внесено на депозитний
рахунок суду ( а.с. 135) і тому посилання
ПАТ «Регіон-банк» на той факт, що
позивачем повинна бути внесена на
депозит суду сума 1 831 400 грн., судова
колегія вважає безпідставним.

Крім того, згідно витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно,
виданого 18 квітня 2008 року КП
«Харківське міське бюро технічної
інвентаризації», ОСОБА_4 на праві
власності належать нежитлові
приміщення 1 - поверху № 2-1-:-2-10 в літ
«А-4» по АДРЕСА_1 згідно рішення
Київського районного суду м. Харкова
від 27 березня 2008 року справа № 1846/08.

У матеріалах справи наявна копія
вищезазначеного рішення суду з
відміткою про реєстрацію в
електронному реєстрі права власності
на нерухоме майно від 18 квітня 2008 року.

Разом з тим згідно відповіді в.о. голови
Київського районного суду м. Харкова
від 05 червня 2012 року - справа за позовом
ОСОБА_3 до Харківської міської ради про
визнання права власності у 2008 році до
суду не надходила та по реєстрації не
значиться, а за номером № 2-1846/08 в суді
зареєстровано цивільну справу за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
позбавлення батьківський прав.

Відповідно до ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема, із
правочинів.

Згідно ст. 182 ЦК України право власності
та інші речові права на нерухомі речи,
обмеження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації.

Згідно п.5 ч.1 ст. 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав проводиться
на підставі рішень судів, що набрали
законної сили.

Отже, підроблене рішення суду не може
бути правовою підставою для
переведення спірної квартири до
нежитлового фонду.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку
стосовно того, що ОСОБА_4 не набув права
власності на нежитлові приміщення 1-го
поверху №2-1-:-2-10 в літ. «А-4» по АДРЕСА_1 і
відсутні підстави для переведення
квартири №?2 по АДРЕСА_1 до нежитлового
фонду.

Згідно вимог ст. 5 Закону України «Про
іпотеку» предметом іпотеки може бути
нерухоме майно, яке зареєстроване у
встановленому законом порядку як
окремий виділений у натурі об'єкт права
власності, належить іпотекодавцю на
праві власності або на праві
господарського відання, якщо
іпотекодавцем є державне або
комунальне підприємство, установа чи
організація.

Проте, нерухоме майно - нежитлові
приміщення 1-го поверху №2-1- :-2-10 в літ.
«А-4» по АДРЕСА_1 в м. Харкові на момент
укладення договору іпотеки не належало
іпотекодавцю - ОСОБА_4 на праві
власності, а також набуло статусу
індивідуально визначених нежитлових
приміщень без належної правової
підстави.

Отже, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що при
укладенні договору іпотеки від 20.06.2008р.,
договорів про внесення змін до нього,
сторонами не було дотримано вимоги
ст.ст. 5,18 Закону України «Про іпотеку»,
що є підставою для визнання недійсним
вказаного договору відповідно до ст.ст.
203, 215 ЦК України.

Відповідно до ст. 216 ЦК України, ст. 26
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» підлягає
скасуванню вчинена на підставі
недійсного правочину державна
реєстрація права власності на
нежитлові приміщення 1-го поверху
№2-1-:-2-10 в літ. «А-4» по АДРЕСА_1 за ПАТ
«Регіон-Банк».

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів вважає, що рішення суду в
частині задоволення первісного позову
ОСОБА_2 про визнання недійсним угод,
визнання переважного права на
придбання квартири, переведення прав
покупця, визнання права власності на
квартиру законне і обґрунтоване,
постановлено з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування або зміни
не вбачається.

Що стосується апеляційної скарги ПАТ «
Старокиївський банк» про скасування
оскаржуваного рішення, то судова
колегія вважає, що вона також не
підлягає задоволенню.

Судовим розглядом встановлено, що
22.12.2010 року між ПАТ « Регіон-Банк» та ПАТ
« Старокиївський банк» було укладено
договір іпотеки, відповідно до умов
якого, ПАТ « Регіон-Банк» на виконання
договору про надання межбанківського
кредиту № 7/08- В від 28.01.2008 року із
змінами та доповненнями передав в
іпотеку ПАТ « Старокиївський»
нежитлові приміщення 1-го поверху №
2-1-:-2-10 у літ. «А-4» по АДРЕСА_1 та 20 червня
2008 року.

З матеріалів справи вбачається, що
фактично нежитлових приміщень,
переданих в іпотеку ПАТ « Регіон-банк»
не існує, договір іпотеки, укладений
між ОСОБА_3 та ПАТ « Регіон-банк» є
недійсним і враховуючи, що право ПАТ
«Старокиївський банк» на спірне
приміщення є похідним від права ПАТ «
Регіон-банк», судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Що стосується довідки, наданої КП «
Жилкомсервіс» на ім'я голови правління
ПАТ « Регіон-банк» від 25.09.2013 року,
приєднаної до касаційної скарги щодо
переведення до нежитлового фонду
квартир № 1 та 2 по АДРЕСА_1, судова
колегія до неї відноситься критично,
оскільки до повноважень КП «
Жилкомсервіс» не відноситься
визначення статусу приміщення, а саме
нерухомого майна, кім цього саме
рішення виконкому до матеріалів справи
не долучено.

Крім цього, предметом спору був договір
купівлі-продажу, укладений 12.02.2008 року
між ПТ «Ломбард Криниця, Чепіль і
компанія» та ОСОБА_3, стосовно
трикімнатної квартири, а в наступному в
статус нежитлового приміщення, вказана
квартира набула на підставі
підробленого рішення суду.

Інші доводи апеляційних скарг
висновків суду не спростовують.

Оскільки ухвалою Колегії суддів Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 03 липня 2013 року в іншій
частині рішення апеляційного суду
Харківської області від 08 листопада 2012
року залишено без зміни, то колегією
суддів в іншій частині рішення суду не
переглядалось.

На підставі наведеного та керуючись
п.1ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційні скарги Публічного
акціонерного товариства «Регіон-Банк»
та Публічного акціонерного товариства
«Старокиївський Банк» - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 10 вересня 2012 року в частині
задоволення первісного позову ОСОБА_2
до Повного товариства «Ломбард Чепіль
і Компанія», ОСОБА_3, Публічного
акціонерного товариства «Регіон-Банк»
про визнання недійсним угод, визнання
переважного права на придбання
квартири, переведення прав покупця,
визнання права власності на квартиру -
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
Суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий -

Судді -