Провадження №2/761/8669/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 грудня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

при секретарі - Вітріщаку Р.
В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк "Надра" про
визнання недійсним пункту кредитного
договору,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "Надра", в якому просив визнати
недійсним п. 1.1 кредитного договору №
192/06-2007 від 27 червня 2007 року.

У судове засідання позивач не з`явився,
про час та місце слухання справи судом
повідомлявся.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про час та місце
слухання справи судом повідомлений
належним чином.

Суд, повно та всебічно дослідивши
письмові докази по справі та обставини
справи, вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і це вбачається із
матеріалів справи, що 27 червня 2007 року
між ОСОБА_1 (далі - позивач) та Відкритим
акціонерним товариством комерційний
банк "Надра" (правонаступник якого
Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк "Надра", надалі -
відповідач) було укладено Кредитний
договір № 192/06-2007, відповідно до якого
Банк надає Позичальнику у тимчасове
користування на умовах забезпеченості,
повернення, строковості та платності
грошові кошти у сумі 120 000 доларів США в
порядку та умовах, визначених цим
Договором.

У позовні заяві позивач зауважує, що
відповідач не мав право надавати
споживчий кредит в іноземній валюті,
оскільки отримав генеральну ліцензію
на здійснення валютних операцій № 21
лише 2011 листопада 2011 року.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним
платіжним засобом, обов'язковим до
приймання за номінальною вартістю на
всій території України є грошова
одиниця України - гривня; іноземна
валюта може використовуватись в
Україні у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання
має бути виражене у грошовій одиниці
України - гривні; сторони можуть
визначити грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті.

За ч. 3 ст. 533 ЦК України використання
іноземної валюти, а також платіжних
документів в іноземній валюті при
здійсненні розрахунків на території
України за зобов'язаннями допускається
у випадках, порядку та на умовах,
встановлених законом.

Тобто, законодавець визначив, що у
випадках, прямо передбачених законом,
резиденти мають право здійснювати
валютні операції та використовувати
іноземну валюту як засіб платежу.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю" від 19 лютого 1993 року №15-93
операції з валютними цінностями
здійснюються на підставі генеральних
та індивідуальних ліцензій, що
видаються Національним Банком України.
Операції з валютними цінностями банки
мають право здійснювати на підставі
письмового дозволу (генеральна
ліцензія) на здійснення операцій з
валютними цінностями відповідно до п.2
ст. 5 Декрету.

Таким чином, законодавством України
чітко визначено правомірність банків
на підставі відповідних ліцензій
надавати кредити в іноземній валюті та
бути суб'єктом кредитних зобов'язань
(правовідносин) в іноземній валюті.

Ч. 1 ст. 1054 ЦК України регламентовано, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статті 47, 49 Закону України "Про банки і
банківську діяльність" встановлюють,
що операції банків із розміщення
залучених коштів від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик як
кредитні операції, незалежно від виду
валюти, яка використовується. Вказані
операції здійснюються на підставі
банківської ліцензії.

Порядок надання дозволу НБУ на
банківські операції та генеральних
ліцензій встановлюється також
Положенням про порядок видачі банкам
банківських ліцензій, письмових
дозволів та ліцензій на виконання
окремих операцій, затвердженим
постановою Правління НБУ від 17 липня 2001
року №275, в п. 5.3 якого зазначено, що
письмовий дозвіл на здійснення
операцій з валютними цінностями, що
перераховані в цьому Положенні, є
генеральною ліцензією на здійснення
валютних операцій згідно з Декретом КМ
України.

Таким чином, отримання та повернення
кредиту, а також сплата процентів за
користування кредитом в іноземній
валюті дозволено за умови, що стороною
кредитної операції буде уповноважений
банк, який має належним чином оформлену
банківську ліцензію та письмовий
дозвіл на здійснення операцій
кредитування в іноземній валюті.

Отже, видача Банком кредитів в
іноземній валюті здійснюється
відповідно до вимог чинного
законодавства України, оскільки на
момент видачі кредиту в іноземній
валюті ПАТ "КБ "Надра" мав банківську
ліцензію № 21 від 26 жовтня 1993 року на
право здійснювати банківські операції,
визначені ч. 1 та п.п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону
України "Про банки і банківську
діяльність", письмовий дозвіл
Національного банку України № 21-2 від 23
серпня 2002 року на право здійснення
операцій, визначених п.п. 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст.
47 Закону України "Про банки і
банківську діяльність", додаток до
дозволу Національного банку України №
21-2 від 04 листопада 2005 року з правом
залучення та розміщення іноземної
валюти на валютному ринку України.

Одержання банком письмового дозволу
НБУ на право здійснення валютних
операцій є достатньою правовою
підставою для здійснення валютних
операцій з надання кредитів резидентам
в іноземній валюті.

За ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Пленум Верховного Суду України в п. п. 2,
12 постанови від 28.04.78 N 3 "Про судову
практику в справах про визнання угод
недійсними" роз'яснив, що угода може
бути визнана недійсною лише на
підставі та з наслідками,
передбаченими законом. В кожній справі
про визнання угоди недійсною суд має
встановити ті обставини, з якими закон
пов'язує визнання угоди недійсною, та
настання визначених юридичних
наслідків.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою-
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України загальні
вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину є: 1. Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. 2. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. 3. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі. 4.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. 5. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
6. Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахування вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Враховуючи, що сторони були вільні у
визначенні умов договору зокрема, щодо
валюти кредиту, укладення спірного
кредитного договору в іноземній валюті
не суперечить вимогам чинного
законодавства, зазначені позивачем
обставини не можуть бути підставою для
визнання договору недійсним.

В статті 629 ЦК України зазначено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

У відповідності до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Аналізуючи викладене, суд приходить до
висновку, що надаючи кредит в іноземній
валюті, Банк діяв у межах своїх
повноважень, кредитний договір
укладений сторонами з досягненням
згоди з усіх істотних умов, про що
свідчать підписи сторін, а також
відсутні підстави визнання договору
недійсним, що визначені ч. 1-3,5,6 ст. 203 ЦК
України, а тому позовні вимоги є
необґрунтованими та безпідставними,
через що у їх задоволенні слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 169, 212, 213, 215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "Надра" про визнання
недійсним пункту кредитного договору -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем
в апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва через Шевченківський
районний суд м. Києва шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: