Справа № 411/7681/12
Провадження № 2/211/22/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31 січня 2014 року Довгинцівський
районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді
Ткаченко С.В.

при секретарі
Улісько О.М.

за участі :

представника позивачів
ОСОБА_1

представника відповідача
ОСОБА_2

у відсутність: приватного нотаріуса
Криворізького міського нотаріального
округу ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, третя особа: приватний
нотаріус Криворізького міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про
визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_4
та в інтересах позивача ОСОБА_5
звернулися до суду з позовом ,
вказавши, що 12 листопада 2011 року
приватним нотаріусом ОСОБА_3 (третя
особа по справі) було посвідчено
заповіт, в якому батько позивачів -
ОСОБА_7 заповів все своє майно
відповідачу ОСОБА_6, яка проживала з ним
два останні місяці його життя.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

За життя ОСОБА_7 йому належала на
праві приватної власності квартира
АДРЕСА_1 та на праві приватної
спільної сумісної власності з ОСОБА_8
(колишня дружина померлого ОСОБА_7,
померла ІНФОРМАЦІЯ_3, спадщину
успадкував позивач ОСОБА_5 як син
померлої.

Вважають, що при складанні
вищевказаного заповіту волевиявлення
ОСОБА_7 як заповідача не було вільним
і не відповідає його волі, оскільки
померлий ОСОБА_7 був хворою людиною,
особливо тяжко почав хворіти у 2010
році, неодноразово знаходився на
стаціонарному лікуванні. Так ,
померлий з 21.04.2010 року по 30.04.2010 рік
знаходився на стаціонарному
лікуванні у четвертій міській
лікарні з діагнозом ОІ - склеротична
часткова атрофія зорових нервів,
ускладнена катаракта. Крім того,
ОСОБА_7 з 23.05.2000 року знаходився під
наглядом у амбулаторії № 1 КУ «УПМСП №
3» з діагнозами: хвороби серця,
цукрового діабету середньої
тяжкості, атеросклероз судин нижніх
кінцівок, зниження когнітивних
функцій, церебросклероз. Тобто на
момент укладання заповіту померлий
ОСОБА_7 був тяжко хворою людиною з
розумовими розладами, померлий
практично не бачив.

Відповідно до ст.. 1248 ЦК України, якщо
заповідач через фізичні вади не може
сам прочитати заповіт, посвідчення
заповіту має відбуватися при не менш
як двох свідках. Які зачитують заповіт
вголос та ставлять свої підписи на
ньому. Особи свідків, що були присутні
при підписанні заповіту та
проголошували його померлому вголос -
невідомі. При усній розмові з
нотаріусом , нотаріус зазначив про
присутність одного свідка, Тому є
підстави вважати, що заповіт який був
прочитаний вголос померлому та
фактичний текст заповіту різні за
змістом.

Просять визнати недійсним заповіт № 3746
на користь ОСОБА_6. ІНФОРМАЦІЯ_1, який
посвідчено « 12» листопада 2011 року
приватним нотаріусом Криворізького
міського нотаріального округу ОСОБА_3 з
двох підстав :

- волевиявлення ОСОБА_7 як
заповідача не було вільним і не
відповідає його волі, оскільки
померлий ОСОБА_7 був хворою людиною
і не розумів значення своїх дій ( ст.. 1257
ЦК України ) ;

- при складанні заповіту
порушено порядок його підписання, так
як заповідач через фізичні вади не міг
сам прочитати заповіт, посвідчення
заповіту має відбуватися при не менш
як двох свідках, а як їм відомо заповіт
посвідчений лише одним свідком ( ст..
1248, 1253 ЦК України ).

В судовому засіданні представник
позивачів позов підтримала у повному
обсязі посилаючись на обставини ,
викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні з позовом не
погодився, просить в задоволенні
позову відмовити, так як вважає, що під
час складання заповіту померлий
ОСОБА_7 розумів значення своїх дій , на
обліку в психоневрологічному
диспансері не перебував, про що
свідчить надана суду довідка. При
складанні заповіту були присутні два
свідка, які зачитували та які
підписували заповіт, це ОСОБА_9 та
ОСОБА_10

Приватний нотаріус Криворізького
міського нотаріального округу ОСОБА_3 в
судове засідання не з»явилася, надала
письмове пояснення , відповідно до яких
зазначила, що заповіт, який було
посвідчено за життя ОСОБА_7 відповідає
вимогам, встановленим нормами ЦК
України, був посвідчений у
присутності двох свідків, які також
прочитали в голос текст документу.
Ніяких сумнівів щодо дієздатності
ОСОБА_7 у неї не виникло, на всі її
питання він відповідав чітко і
зрозуміло. Ним було надано довідку з
Криворізького ПНД про те, що він на
обліку не стоїть , за допомогою не
звертався.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно ст. 12 ЦК України особа
здійснює свої цивільні права вільно, на
власний розсуд.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб в межах заявлених ними вимог і на
підставі поданих ними доказів.

У відповідності зі ст. 3 ЦК України,
загальними засадами цивільного
законодавства є: неприпустимість
позбавлення права власності, судовий
захист цивільного права та інтересу.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права, зокрема, у разі його
невизнання.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

У судовому засіданні встановлено, що 12
11 2011 року ОСОБА_7 склав заповіт, який
був посвідчений приватним нотаріусом
Криворізького міського нотаріального
округу ОСОБА_3 за реєстровим № 3746 ( л.с.
39 - копія заповіту ). За даним заповітом
ОСОБА_7 заповідав ОСОБА_6 все належне
йому майно, де б воно не знаходилося та
з чого б воно не складалося, усі майнові
права та обов'язки, які належали йому на
час посвідчення заповіту, а також ті
майнові права та обов'язки, які
належатимуть йому на день смерті. У
зв»язку з тим , що ОСОБА_7 не може сам
прочитати текст заповіту, на підставі
ст.. 1248 заповіт посвідчений в
присутності свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 ,
яким роз»яснено зміст ст.. 1255 ЦК
України, заповіт прочитаний вголос
особисто свідками, та власноруч ними
підписано у присутності нотаріуса.
Текст заповіту прочитано уголос
ОСОБА_7 в присутності нотаріуса
запрошеними свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер , про що
Жовтневим відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Криворізького міського управління
юстиції у Дніпропетровській області в
Книзі реєстрації смертей зроблено
відповідний актовий запис за № 2056,
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 ( л.с. 8 ).

ОСОБА_7 хворів (л.с. 9,12-13 ).

Позивачі ОСОБА_4 є дочкою , а ОСОБА_5 є
сином померлого ОСОБА_7 ( л.с. 26 , 27 - копії
свідоцтв про народження ).

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло, витягу з реєстру
прав власності на нерухоме майно ( л.с.
28, 32 ) ОСОБА_7 є співвласником квартири
АДРЕСА_2 .

Згідно довідки КЗ ОКЗ "
Психоневрологічний диспансер м. Кривий
ріг" № 5213 від 10 08 2011 року , ОСОБА_7 під
наглядом лікаря психіатра не
перебуває , за медичною допомогою не
звертався. Дана довідка була надана
ОСОБА_7 нотаріусу при складанні
заповіту ( л.с. 66).

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_10 пояснив, що був запрошений
ОСОБА_7 до нотаріальної контори для
підписання заповіту. Так як ОСОБА_7 не
міг сам прочитати заповіт, заповіт ним
та другим свідком був прочитаний
ОСОБА_7 в голос, свідками підписаний.
Волевиявлення ОСОБА_7 було вільним, він
усвідомлював , що заповідає своє майно
ОСОБА_6 При підписанні заповіту
ніяких психічних вад у ОСОБА_7 він не
бачив.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_9 пояснила, що була запрошена
ОСОБА_7 до нотаріальної контори для
підписання заповіту. Так як ОСОБА_7 не
міг сам прочитати заповіт, заповіт нею
та другим свідком був прочитаний
ОСОБА_7 в голос, свідками підписаний.
Стверджує, що ОСОБА_7 розумів значення
своїх дій при підписанні заповіту.
Ніяких проблем зі здоров»ям вона не
помітила.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_11 пояснив, що він є лікарем-
дільничним терапевтом . Померлого
ОСОБА_7 знає, лікував хворобу серця. Не
може відповісти на питання чи розумів
він значення своїх дій та чи керував
ними при підписанні заповіту.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_12 пояснила, що про укладений
заповіт їй нічого не відомо. У 2011 році
ОСОБА_7 знаходився на лікуванні у
лікарні. За 3-4 місяці до смерті часто
не пам»ятав де проживає, ішов в інший
під»їзд будинку. Чому саме заповідав
він своє майно саме ОСОБА_6 зрозуміти
не може, так як покійний ОСОБА_7 та
відповідач ОСОБА_6 проживали разом
приблизно три місяці до його смерті і
стосунки між ними були погані.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_13 пояснила, що зміст заповіту
вона не знає, про його наявність
дізналася вже після смерті ОСОБА_7
Вона проживала з померлим ОСОБА_7 разом
з 2005 року по 2010 рік включно. Він себе
почував погано, була втрата пам»яті,
шукала його . В жовтні- листопаді 2011
року вона зустріла ОСОБА_7 на вулиці ,
він погано усвідомлював навколишнє
середовище, погано бачив, знижений
слух. В психоневрологічному диспансері
на обліку не стояв, до лікарів
психіатрів за допомогою не звертався.
До своїх дітей , позивачів по справі,
відносився дуже добре.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_14 пояснила, що вона є лікарем -
офтальмологом. ОСОБА_7 вона не
пам»ятає, про його психічний стан
сказати нічого не може. Діагноз
часткова атрофія зорових нервів -
зниження зорової функції і ті медичні
препарати, які призначалися ОСОБА_7 та
хвороба зору не впливає на психічний
стан . При такій хворобі він міг
керувати та усвідомлювати значення
своїх дій.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_15 пояснила, що вона є соціальним
працівником і приблизно 2 роки
обслуговувала ОСОБА_7 ( 2010-2011р.р. - до
його смерті ) . Приходила до нього 2 рази
на тиждень. Про укладений заповіт
дізналася від відповідача по справі за
життя ОСОБА_7 Знає зі слів самого
ОСОБА_7, що заповіт він не збирався
укладати ні на кого. В останній місяць
життя він впізнавав її, але з трудом. З
вересня - жовтня 2011 року не вставав з
ліжка. Вважає, що він не міг
підписувати документи в останні місяці
життя так як був дуже слабкий і сам піти
до нотаріуса він не міг. З літа 2011 року
мова ОСОБА_7 була тихою та протяжною та
іноді не зрозумілою, він не міг сам себе
обслуговувати, був вспильчивим ,
боліла постійно голова.

Встановлені судом фактичні обставини
справи свідчать про наявність між
сторонами правовідносин, що
регулюються нормами Цивільного
Кодексу України.

Ст. 1217 ЦК України передбачено, що
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

Як вище зазначено позивачі просять
визнати заповіт недійсним з двох
підстав.

Щодо підстави - волевиявлення
ОСОБА_7 як заповідача не було вільним і
не відповідає його волі, оскільки
померлий ОСОБА_7 був хворою людиною
і не розумів значення своїх дій ( ст.. 1257
ЦК України ) суд зазначає наступне .

Згідно ст. 1234 ЦК України право на
заповіт має фізична особа з повною
цивільною дієздатністю. Право на
заповіт здійснюється особисто.

Згідно з ст. 1257 ЦК України, заповіт,
складений особою, яка не мала на це
права, а також заповіт, складений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним. За позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі. Недійсність
окремого розпорядження, що міститься у
заповіті, не має наслідком недійсності
іншої його частини. У разі недійсності
заповіту спадкоємець, який за цим
заповітом був позбавлений права на
спадкування, одержує право на
спадкування за законом на загальних
підставах.

Заповіт, як вид одностороннього
правочину (дія особи спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків, повинен
відповідати загальним вимогам,
додержання яких є необхідними для
чинності правочину, серед яких, особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності (ст. 202, ч.2 ст. 203 ЦК
України).

За змістом ст. 30 ЦК України цивільну
дієздатність має фізична особа, яка
усвідомлює значення своїх дій та може
керувати ними. Цивільною дієздатністю
фізичної особи є її здатність своїми
діями набувати для себе цивільних прав
і самостійно їх здійснювати, а також
своїми діями створювати для себе
цивільні обов'язки, самостійно їх
виконувати та нести відповідальність у
разі їх невиконання.

За правилом ст. 225 ЦК України правочин,
який дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин,
який дієздатна особа вчинила у момент,
коли вона не усвідомлювала значення
своїх дій та не могла керувати ними,
може бути визнаний судом недійсним за
позовом цієї особи, а в разі її смерті
-за позовом інших осіб, чиї цивільні
права або інтереси порушені.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснено,
правила статті 225 ЦК поширюються на ті
випадки, коли фізичну особу не визнано
недієздатною, однак у момент вчинення
правочину особа перебувала в такому
стані, коли вона не могла усвідомлювати
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними (тимчасовий психічний
розлад, нервове потрясіння тощо). Для
визначення наявності такого стану на
момент укладення правочину суд
відповідно до статті 145 ЦПК
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК. При розгляді справ за позовами про
визнання недійсними заповітів на
підставі статті 225, частини другої
статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145
ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі
сторін зобов'язаний призначити
посмертну судово-психіатричну
експертизу. Висновок такої експертизи
має стосуватися стану особи саме на
момент вчинення правочину.

Відповідно до абз.2 п. 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику у справах про
спадкування» №7 від 30.05.2008року, за
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо він був
складений особою під впливом фізичного
або психічного насильства, або особою,
яка через стійкий розлад здоров'я не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними. Для
встановлення психічного стану
заповідача в момент складання
заповіту, який давав би підставу
припустити, що особа не розуміла
значення своїх дій і (або) не могла
керувати ними на момент складання
заповіту, суд призначає посмертну
судово-психіатричну експертизу.

Відповідно до п.6 Листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року,
системний аналіз норм ЦК свідчить, що
відповідно до ч.2 ст. 1257 ЦК виключно
підстави недійсності правочину,
визначені у ст. 225, ст.231 ЦК, зумовлюють
те, що волевиявлення заповідача не було
вільним та не відповідало його
внутрішній волі. Для встановлення
психічного стану заповідача в момент
складання заповіту, який давав би
підстави припустити, що особа не
розуміла значення своїх дій і (або) не
могла керувати ними на момент
складання заповіту, суд призначає
посмертну судово-психіатричну
експертизу. Суд не має права давати
оцінку медичним документам, які
потребують спеціальних знань.

Ухвалою суду від 05 09 2013 року
призначено за клопотанням
представника позивачів посмертна
судово- психіатрична експертиза.
Відповідно до акту посмертної судово-
психіатричної експертизи від 12 12 2013
року КЗ « Гейківська психіатрична
лікарня « Дніпропетровської обласної
ради « ОСОБА_7 в період часу складання
заповіту 12 11 2011 року мав Органічне
пошкодження головного мозку
спричинене судинною патологією зі
зниженою когнітивною функцією.
Психічний розлад , що мав місце у ОСОБА_7
в період підписання заповіту суттєво
впливали на його здатність розуміти
значення своїх дій та керувати ними.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зазначають, що
не помітили у заповідача ніяких
психічних вад, однак дані свідки не
знали ОСОБА_7 особисто, були присутні
лише при підписані заповіту , не є
спеціалістами в області медицини, а
тому до їх показань в частині
психічного стану ОСОБА_7 суд
відноситься критично.

Суд приймає до уваги показання свідків
ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_17 щодо стану
здоров"я померлого ОСОБА_7 в останні
місяці життя, так як вони узгоджуються
з висновками СМЕ та дані свідки не є
зацікавленими особами. Інші допитані
свідки не змогли надати пояснення з
приводу його психічного стану.

- Щодо підстави - порушення
порядку підписання заповіту , що має
відбуватися при не менш як двох
свідках ( ст.. 1248, 1253 ЦК України ) суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 1247 ЦК України, -
заповіт має бути особисто підписаний
заповідачем. Якщо особа не може
особисто підписати заповіт, він
підписується відповідно до ч. 4 ст. 207
цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що у
зв»язку з тим , що ОСОБА_7 не міг сам
прочитати текст заповіту, на підставі
ст.. 1248 ЦК України заповіт посвідчений в
присутності свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 ,
яким роз»яснино зміст ст.. 1255 ЦК
України, заповіт прочитаний вголос
особисто свідками, та власноруч ними
підписано у присутності нотаріуса.
Текст заповіту прочитано уголос
ОСОБА_7 в присутності нотаріуса
запрошеними свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10
Даний факт підтверджено в судовому
засіданні допитаними свідками.

У відповідності до діючого
законодавства заповіт прочитаний
вголос особисто свідками, та власноруч
підписано у присутності нотаріуса
ОСОБА_7, який відповідно до довідки на
обліку в психоневрологічному
диспансері не перебував, однак згідно
до вищезазначеного акту посмертної
судово - психіатричної експертизи
психічний розлад , що мав місце у ОСОБА_7
в період підписання заповіту суттєво
впливали на його здатність розуміти
значення своїх дій та керувати ними, а
отже позов в даній частині також не
підлягає задоволенню.

Таким чином, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності, та
враховуючи те, що обставини, на які
посилається відповідач, не знайшли
свого підтвердження, а в свою чергу
позивач обґрунтував свої вимоги, суд
вважає позов таким, що підлягає
задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 30, 225, 1233, 1234, 1257 ЦК України, ст.ст. 10,
60, 212-215 ЦПК України, суд,

В и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5
задовільнити.

Визнати недійсним заповіт від
імені ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 який
посвідчений 12 листопада 2011 року
приватним нотаріусом Криворізького
міського нотаріального округу ОСОБА_3 ,
зареєстрований в реєстрі № 3746.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Довгинцівський районний суд м. Кривого
Рогу, протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь
у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко