Провадження № 6/761/1865/2014
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2014 року Шевченківський
районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Кравець
Д.І.,

при секретарі
Костюковій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні подання старшого державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Кеди М.В., боржник -
ОСОБА_2, стягувач - ОСОБА_3, про
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду за межі України боржника, -

В С Т А Н О В И В:

Старший державний виконавець Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Кеда М.В. (надалі - державний виконавець)
звернувся до суду з поданням, згідно
якого просить тимчасово відмовити у
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон, тимчасово
відмовити у виїзді за кордон без
вилучення паспорта громадянина
України для виїзду за кордон ОСОБА_2,
яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, до
виконання нею зобов'язань за рішенням
суду. Також, державний виконавець
просить зобов'язати адміністрацію
Державної прикордонної служби України
вжити невідкладних заходів для
недопущення виїзду боржника з України.

В обґрунтування подання зазначено, що
на примусовому виконанні у Відділі
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
(надалі - ВПВР ДВС України) перебуває
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа № 2-2882/09,
виданого 16 жовтня 2009 року Гагарінським
районним судом м. Севастополя про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
боргу по розпискам з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
від простроченої суми на загальну суму
12 790 343 грн. 46 коп. та судові витрати у
вигляді держмита у розмірі 1 700 грн. 00
коп. та витрат на ІТЗ у розмірі 30 грн. 00
коп., а всього - 12 792 343 грн. 46 коп.

18 листопада 2009 року відповідно до вимог
Закону України «Про виконавче
провадження» державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження та
встановлено боржнику строк для
добровільного виконання рішення суду,
копію постанови направлено боржнику.

Також, з метою встановлення майнового
стану боржника, державним виконавцем
було направлено запити до відповідних
реєстраційних установ. Однак, згідно
отриманих довідок відомості щодо
реєстрації за боржником рухомого та
нерухомого майна відсутні.

Разом з тим, державний виконавець
зазначає, що на час звернення до суду з
поданням сума заборгованості не
погашена навіть частково і боржник не
вчиняє жодних дій для її погашення, що,
при відсутності зареєстровано за
боржником рухомого та нерухомого
майна, трактується не інакше, як
ухилення від погашення існуючої
заборгованості та виконання рішення
суду.

У зв'язку з зазначеним та посилаючись
на значну суму заборгованості,
державний виконавець просить подання
задовольнити.

Відповідно до положень ч. 2 ст. ст. 3771
Цивільного процесуального кодексу
України (надалі - ЦПК України) суд
негайно розглядає подання про
тимчасове обмеження боржника у праві
виїзду за межі України без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Враховуючи вказані положення закону,
сторони виконавчих проваджень у судове
засідання не викликались.

Державний виконавець у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду подання повідомлений
належним чином, про причини неявки суд
не повідомив.

Разом з ти, враховуючи те, що подання
про тимчасове обмеження боржника у
праві виїзду за межі України суд має
розглянути негайно, а державний
виконавець будучи належним чином
повідомленим про час та місце розгляду
подання в судове засідання не з'явився,
суд вважає, що неявка державного
виконавця у судове засідання не є
перешкодою для розгляду подання.

Дослідивши подання та додані до нього
матеріали, суд прийшов до висновку, що у
задоволенні подання слід відмовити з
наступних підстав.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 3771
ЦПК України питання про тимчасове
обмеження боржника - фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право,
зокрема, у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 6
Закону України «Про порядок виїзду з
України та в'їзду в Україну громадян
України» громадянинові України, який
має паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадках, передбачених п.п. 1-9 ч. 1 цієї
статті, зокрема, якщо він ухиляється
від виконання зобов'язань, покладених
на нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), - до
виконання зобов'язань.

Разом з тим, згідно вимог ст. 33
Конституції України кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

У судовому засіданні встановлено, що на
примусовому виконанні у ВПВР ДВС
України знаходиться виконавче
провадження № 15931687, відкрите 18
листопада 2009 року на підставі
виконавчого листа, виданого 16 жовтня 2009
року Гагарінським районним судом м.
Севастополя на підставі рішення від 18
вересня 2009 року, ухваленого по справі №
2-2882/09 про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 боргу по розпискам з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти від простроченої
суми на загальну суму 12 790 343 грн. 46 коп.
та судових витрат у вигляді держмита у
розмірі 1 700 грн. 00 коп. та витрат на ІТЗ у
розмірі 30 грн. 00 коп., а всього - 12 792 343
грн. 46 коп.

Звертаючись до суду з поданням,
державний виконавець зазначає, що на
час звернення до суду з поданням сума
заборгованості не погашена навіть
частково і боржник не вчиняє жодних дій
для її погашення, що, при відсутності
зареєстровано за боржником рухомого та
нерухомого майна, трактується не
інакше, як ухилення від погашення
існуючої заборгованості та виконання
рішення суду.

Проте, жодного належного та
допустимого доказу, який би надавав
підстави вважати, що боржник
ухиляється, чи має намір ухилитись від
виконання судового рішення, у тому
числі і шляхом залишення території
України, державний виконавець до суду
не надав, відсутнє належне
обґрунтування таких обставин і в
поданні.

Крім того, в матеріалах подання взагалі
відсутнє підтвердження того, що
боржник є належним чином повідомлений
про існування вищезазначеного
виконавчого провадження в порядку,
регламентованому Законом України «Про
виконавче провадження».

При цьому, слід зазначити, що, фактично,
при підготовці подання державний
виконавець обмежився лише посиланням
на наявність у ВПВ ДВС України
виконавчого провадження, значну суму
заборгованості, цитуванні положень
низки Законів та зазначенні його
суб'єктивної думки про небажання
боржника виконувати судове рішення,
без належного обґрунтування
необхідності встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду за межі
України боржника, так само, як і без
наведення жодних обставин щодо
проведення державним виконавцем усіх
можливих заходів для виконання рішення
суду, передбачених ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження», у тому
числі щодо встановлення наявності у
боржника майна, на яке можливо звернути
стягнення, існування якого
підтверджується доданими до подання
матеріалами, зокрема, на квартиру
розташовану за адресою: АДРЕСА_1, та
наявне у ній рухоме майно.

Зважаючи на те, що норми Конституції
України є нормами прямої дії, з
урахуванням того, що державним
виконавцем не надано до суду доказів,
які б свідчили, що боржник є належним
чином повідомленим про існування
виконавчого провадження та ухиляється
від виконання зобов'язань за рішенням
суду, суд дійшов висновку, що у даному
випадку встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду за кордон
ОСОБА_2 є прямим та грубим порушенням її
конституційних прав та свобод.

Також слід зазначити, що відповідно до
вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому, чинним Законом України «Про
виконавче провадження», зокрема ст. 11,
не передбачено жодних повноважень
(права) державного виконавця у процесі
здійснення виконавчого провадження
порушувати перед судом питання щодо
зобов'язання адміністрації Державної
прикордонної служби України вжити
заходів для недопущення виїзду
боржника з України, а також стосовно
тимчасової відмови у видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон.

Крім того, чинним ЦПК України не
передбачено можливості вирішення
вказаних питань судом, у тому числі і в
межах розгляду питання про тимчасове
обмеження боржника - фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи у
праві виїзду за межі України.

За таких обставин суд прийшов до
висновку, що подання є необґрунтованим
та таким, що не підлягає задоволенню, а
тому у його задоволенні слід відмовити,
що не позбавляє можливості звернення
до суду з аналогічним питання у
майбутньому у встановленому законом
порядку.

Враховуючи викладене, на підставі
ст.ст. 19, 33 Конституції України, ст. 11
Закону України «Про виконавче
провадження», ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України та в'їзду в
Україну громадян України» та керуючись
ст.ст. 57-59, 209, 210, 212, 3771 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання старшого
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Кеди М.В., боржник - ОСОБА_2, стягувач -
ОСОБА_3, про встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду за межі
України боржника без вилученням
паспортного документу - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду міста Києва через
Шевченківський районний суд міста
Києва шляхом подання апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі, якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя: