Провадження №2/761/5504/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 листопада 2014 року Шевченківський
районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Савицького
О.А.

при секретарі Подмазко О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа,
що не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору: Дніпровська районна в
м.Києві державна адміністрація про
визнання права на проживання,

в с т а н о в и в:

19.06.2014 року позивачка ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_2 про
визнання права на проживання в
квартирі за адресою: АДРЕСА_1 до
виповнення вісімнадцяти років
неповнолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2; визнання права на
проживання в квартирі за адресою
АДРЕСА_1 опікуна дітей ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим,
що вона 30.08.2006 року уклала шлюб з ОСОБА_5,
з яким проживала в АДРЕСА_1 та є
опікуном неповнолітніх ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. В
2003 році відповідачка оформила на себе
право власності на квартиру, та після
смерті ОСОБА_6 попросила ОСОБА_1
покинути приміщення. А тому і
звернулася в суд з вказаним позовом.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала з підстав,
викладених в ньому, просила
задовольнити його в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні просила відмовити в
задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
дослідивши зібрані в справі докази, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню
виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Перевіряючи обставини справи судом
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла
ОСОБА_7.

Після смерті ОСОБА_7 її донька,
відповідачка по даній справі ОСОБА_2,
отримала Свідоцтво про право на
спадщину за заповітом на належне їй
майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1, що
підтверджується зареєстрованим КМ БТІ
21.02.2003 року за реєстровим №11-185.

Відповідно до ч.1 ст.317 Цивільного
Кодексу України, власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1 ст.328 Цивільного Кодексу
України, право власності набувається
на підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

У відповідності з ч.1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57
ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
передбачено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Суд вважає, що оскільки встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
приватної власності відповідачці
ОСОБА_2, позивачка прав на проживання в
вищезазначеній квартирі немає, а тому
суд відмовляє в задоволенні позову в
повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 79, 88, 169, 212 - 215, 223, 294 ЦПК
України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору:
Дніпровська районна в м.Києві державна
адміністрація про визнання права на
проживання.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м.Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через
Шевченківський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення, а особами, які не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: