У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року
м. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Кафідової О.В., Умнової
О.В.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ майна, що є у
спільній сумісній власності,
припинення права на частку у спільній
сумісній власності за вимогою інших
співвласників, визнання права спільної
часткової власності на квартиру, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 09 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до
ОСОБА_6, у якому просили поділити майно,
що є у спільній сумісній власності,
визначивши, що кожному співвласнику
належить по 1/4 частини квартири
АДРЕСА_1, припинивши право ОСОБА_6 на
належну йому 1/4 частки у спільній
сумісній власності з компенсацією йому
вартості його частки, та визнати за
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 право спільної
сумісної власності у рівних частках,
кожній по 1/3 частині вказаної квартири.

Позовні вимоги мотивували тим, що на
підставі договору міни від 29 грудня 1999
року сторонам на праві спільної
сумісної власності належить квартира
АДРЕСА_1. Зазначали, що з 2006 року ОСОБА_6
у спірній квартирі не проживає, його
особисті речі в квартирі відсутні,
комунальні послуги не оплачує,
постійно мешкає в іншому місці з новою
сім'єю. Вважали, що припинення права
власності на належну йому частку у
спірній квартирі не завдасть йому
істотної шкоди, оскільки частка є
незначною, не може бути виділена в
натурі, спільне користування є
неможливим через напружені стосунки.
Крім того, припинення права власності
не завдасть йому істотної шкоди,
оскільки він має інше місцепроживання.

Заочним рішенням Саксаганського
районного суду м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 03 жовтня
2012 року позов задоволено.

Визначено, що кожному із співвласників
квартири АДРЕСА_1, а саме: ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належить по 1/4
частини вказаної квартири.

Припинено право власності ОСОБА_6 на 1/4
частки квартири АДРЕСА_1.

Присуджено на користь ОСОБА_6 в рахунок
відшкодування вартості 1/4 частини
квартири, на яку припинено його право
власності, 30 тис. грн, внесені на
депозитний рахунок суду.

Визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 право
спільної сумісної власності у рівних
частках, кожній по 1/3 частини
вказаної квартири після припинення
права власності ОСОБА_6 на 1/4 її частки.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 09 квітня
2014 року скасовано рішення суду першої
інстанції, ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовлено.

Зобов'язано Головне управління
Державної казначейської служби у
Дніпропетровській області повернути
ОСОБА_3 кошти сплачені на депозитний
рахунок Територіального управління
Державної судової адміністрації
Дніпропетровської області, в сумі 30
тис. грн 52 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить скасувати
рішення суду апеляційної інстанції та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_6 з 2006 року в спірній квартирі не
проживає, витрати на утримання не несе,
його частка в ній є незначною, тому
припинення права власності на неї не
завдасть йому істотної шкоди, у зв'язку
з чим дійшов висновку про припинення
права власності на його частку зі
сплатою компенсації її вартості.

Скасовуючи рішення районного суду та
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, апеляційний суд виходив з того,
що ОСОБА_6 іншого житла не має, тому
припинення права власності на частку у
спільному майні завдасть йому істотної
шкоди. Крім того зазначив, що,
компенсуючи вартість частки
відповідача, районний суд не врахував,
що така компенсація присуджується за
згодою особи, право власності якої
припиняється, однак судом не враховано,
що відповідач не був належним чином
повідомлений про слухання справи, а
тому не мав можливості надати
заперечення з цього приводу.

Проте погодитись із такими висновками
апеляційного суду не можна, оскільки
суд дійшов їх з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що на підставі
договору міни від 29 грудня 1999 року
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на
праві спільної сумісної власності
належала квартира АДРЕСА_1.

Згідно з правилами ст. 365 ЦК України
право особи на частку у спільному майні
може бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; річ є неподільною;
спільне володіння і користування
майном є неможливим; таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може
бути завдана співвласнику, вирішується
в кожному конкретному випадку з
урахуванням обставин справи та
особливостей об'єкта, який є спільним
майном.

Тобто для припинення права особи на
частку у спільному майні необхідно
встановити наявність будь-якої із
обставин, передбачених пунктами 1-3
частини першої статті 365 ЦК України, за
умови, що таке припинення не завдасть
істотної шкоди інтересам співвласника
та членам його сім'ї та попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.

Суд ухвалює рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Разом з тим апеляційний суд, скасовуючи
рішення районного суду, виходив з того,
що припинення права власності завдасть
істотної шкоди відповідачу, оскільки
іншого житла у власності останній не
має.

Проте апеляційний суд не врахував
вимоги ст. 57-59, ч. 4 ст. 60, ст. 64, 316 ЦПК
України про те, що рішення суду не може
ґрунтуватись на припущеннях, а всі
докази оцінюються у сукупності і жоден
з них не має для суду наперед
встановленого значення. При цьому,
відхиляючи одні докази і беручи за
основу інші, суд має мотивувати це, що
апеляційним судом зроблено не було.

Крім того, апеляційний суд не з'ясував,
кому належить спірна квартира на час
розгляду справи в апеляційному
порядку, та не залучив до участі у
справі її нового власника - ОСОБА_9

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, судом апеляційної
інстанції не встановлені, рішення
апеляційного суду не відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 09 квітня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

М.К.
Гримич

О.В.
Кафідова

О.В.
Умнова