У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого:Кузнєцова В.О.,
суддів:Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,
Мостової Г.І., Остапчука
О.Д.,-розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 на
рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Івано-Франківської області від 24
квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду із
позовом до ОСОБА_6 та просило стягнути з
останньої заборгованість у розмірі
23 047, 48 грн, посилаючись на
порушення умов, передбачених п. 9.12
договору про надання кредиту з боку
відповідача.

Рішенням Косівського районного суду
Івано-Франківської області від
04 березня 2014 року, в задоволенні позову
ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Івано-Франківської області від 24
квітня 2014 року вказане рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нове, яким позовні вимоги
ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» 23 047, 48 грн
заборгованості за кредитним договором
№ б/н від 20 грудня 2005 року та 230 грн
судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в особі
представника ОСОБА_7 просить рішення
апеляційного суду скасувати, а рішення
суду першої інстанції залишити в силі,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем пропущений строк
позовної давності для звернення із
вказаними позовними вимогами.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та ухвалюючи
рішення про задоволення позовних
вимог, виходив з того, що оскільки в
матеріалах справи відсутні докази про
закінчення дії кредитного договору він
автоматично пролонгується на наступні
12 місяців.

Проте повністю погодитися з такими
висновками апеляційного суду не можна
виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 20 грудня 2005 року
між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6
укладений договір, відповідно до умов
якого остання отримала кредит у
вигляді кредитного ліміту в розмірі 5
тис. грн зі сплатою відсотків за його
користування у розмірі 3% на місяць на
суму залишку заборгованості за
кредитом. Термін дії кредитного ліміту
збігається зі строком дії кредитної
картки. Договір був укладений у формі
заяви. Згідно змісту вказаної заяви
ОСОБА_6 ознайомилась і погодилась з
умовами надання банківських послуг,
правилами користування платіжною
карткою та тарифами банку.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач свої зобов'язання за
вказаним договором не виконував,
внаслідок чого станом на 30 вересня
2013 року утворилась заборгованість
в сумі 23 047, 48 грн, яка становить за тілом
кредиту - 4 981, 62 грн, 16 492, 17 грн
заборгованість по сплаті процентів за
користування кредитом, 500 грн штраф
(фіксована частина), 1 073, 69 грн штраф
(процентна складова).

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Статтею 546 ЦК України, передбачено
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Частиною 1 ст. 631 ЦК України передбачено,
що строком договору є час, протягом
якого сторони можуть здійснити свої
права і виконати свої обов'язки
відповідно до договору.

Згідно пункту 9.12 умов і правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він пролонговується на такий
самий термін.

Крім того, відповідно до пункту 6.4 умов
і правил надання банківських послуг
уразі незгоди зі змінами правил чи
тарифів обов'язок клієнта пред'явити
банку письмову заяву про розірвання
цього договору та погасити
заборгованість, яка утворилась перед
банком, у тому числі й заборгованість,
яка утворилась упродовж 30 днів з
моменту повернення карт, виданих
держателю і його довіреним особам.

Пунктом 8.6 умов та правил надання
банківських послуг передбачено, що при
порушенні клієнтом строків платежів за
будь-яким із грошових зобов'язань,
передбачених даним договором більш ніж
на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити
банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми
позову.

Як вбачається з умов та правил надання
банківських послуг, зокрема,
п. 9.3, картрахунки відкриті на
невизначений строк за виключенням
умов, передбачених в п.п. 9.6, 9.7 даних
умов.

Пунктом 9.12 передбачено, що договір діє
12 місяців з моменту підписання. Якщо
протягом цього строку жодна із сторін
не проінформує іншу сторону про
припинення дії Договору, він
автоматично лонгується на такий же
строк.

По закінченню строку дії відповідна
карта продовжується банком на новий
строк (шляхом надання клієнту карти з
новим строком дії), якщо раніше (до
начала місяця закінчення строку дії) не
надійшла письмова заява Держателя
карти про закриття картрахунку, а також
за умови наявних грошових коштів на
картрахунку для сплати послуг за
виконання розрахункових операцій по
картрахунку (в передостанній день
місяця закінчення строку дії), та при
дотриманні інших умов продовження,
передбачених договором (п. 3.1.3 розділу
ІІ «Правила користування платіжною
карткою»).

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Апеляційним судом залишено поза увагою
те, що відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4
правил користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH) та
що останній платіж, як вбачається із
розрахунку позивача здійснено у
вересні 2008 року та відповідно до заяви
картка видавалась позивачем строком на
1 рік.

За таких обставин, суд першої інстанції
відмовляючи в задоволені позовних
вимог щодо стягнення з відповідача
заборгованості, з урахуванням заяви
відповідача про застосування
наслідків пропуску строку позовної
давності дійшов вірного та
обґрунтованого висновку, що позивач
звернувся до суду за захистом своїх
порушених прав з пропуском такого
строку.

У порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК
України апеляційний суд, невірно
визначився із характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню, помилково
скасував законне рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом було
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в особі
представника ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Івано-Франківської області від 24
квітня 2014 року скасувати, а рішення
Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 04
березня 2014 року залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: В.І.
Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук Д.О.
Остапчук