Ухвала

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мазур Л.М.,суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,Маляренка
А.В.,Писаної Т.О.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 04 грудня 2013 року та рішення
апеляційного суду Полтавської області
від 27 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі −? ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
позовом, у якому просило стягнути з
ОСОБА_6 заборгованість за кредитним
договором.

Свої позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» обґрунтовувало тим, що 1
листопада 2007 року відповідач відкрив в
банку картковий рахунок і отримав
кредит в сумі 3 000 грн 00 коп. під 24 %
річних та сплатою щомісячної комісії.
Отримавши гроші, відповідач кредит,
проценти та комісію не сплачував і має
заборгованість на день подачі позову 23
958 грн 00 коп., які ПАТ КБ «ПриватБанк»
просило стягнути на свою користь.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 04 грудня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено у
зв'язку із пропуском строку звернення
до суду.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 27 січня 2014 року
рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 04 грудня 2013 року скасовано
та ухвалено нове рішення, яким позов
ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» 13 498 грн 45 коп.
(заборгованість за кредитом - 2 085 грн 64
коп., проценти за користування
кредитними коштами - 6 523 грн 40 грн.,
заборгованість за комісією - 3 780 грн 00
коп., штраф фіксована частина - 500 грн 00
коп., штраф (процентна складова) - 619 грн
45 коп.) У задоволенні іншої частини
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
оскаржувані рішення в частині відмови
у позові, обґрунтовуючи свої вимоги
порушенням судом апеляційної
інстанцій норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ПАТ КБ
«ПриватБанк», суд апеляційної
інстанції виходив з того, що оскільки
заявою позичальника і Умовами та
Правилами надання банківських послуг
встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг частинами
і встановлюють відповідальність за
невиконання цього обов'язку, то право
кредитора вважається порушеним з
моменту недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, і
початок перебігу позовної давності за
кожний черговий платіж починається з
моменту порушення строку його
погашення. Дія кредитного договору на
час подачі позовної заяви не
закінчилась, тому з відповідача на
користь банку підлягає стягненню
заборгованість за договором за три
останні роки.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитись не
можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає з
огляду на наступне.

Судами встановлено, що 01 листопада 2007
року між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «Приватбанк»
був укладений договір про надання
швидкого кредиту з лімітом 3 000 грн 00
коп. У заяві ОСОБА_6 зазначено, що він
ознайомився і згідний з Умовами і
Правилами надання банківських послуг,
а також з Тарифами банку, які банк надав
йому в письмовому вигляді.

Відповідно до п. 9.12 Правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього строку
жодна із сторін не проінформує іншу про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий же
строк.

Таким чином, судом першої інстанції
встановлено, що строк дії договору був
пролонгований ще на один рік. В Умовах
надання банківських послуг не вказано
про лонгування дії договору кожного
наступного року.

Отже, відповідачеві були надані
грошові кошти на картку з терміном дії 2
роки, тобто з 01 листопада 2007 року по 01
листопада 2009 року.

Судом апеляційної встановлено, що
заяву про застосування строку позовної
давності представник відповідача
заявив під час розгляду справи в суді
першої інстанції до винесення судом
рішення.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
заінтересованої сторони права на
позов, тобто можливості реалізувати
своє право в примусовому порядку через
суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежа.

Судом апеляційної інстанції залишено
поза увагою те, що відповідно до п. 9.12
Правил надання банківських послуг
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання та пролонгований на
один рік.

Питання застосування строку позовної
давності відповідно до статті 256 ЦК
України, частин першої та п'ятої статті
261 ЦК України, частини четвертої статті
267 ЦК України, з урахуванням цих
обставин та факту пред'явлення позову
тільки у вересні 2013 року, не вирішено.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції, у порушення статей 213, 214, 303,
316 ЦПК України на зазначене уваги не
звернув, не в повній мірі визначився з
характером спірних правовідносин та
правовою нормою, що підлягає
застосуванню, зокрема, не врахував, що
порядок погашення заборгованості
відповідача визначений частинами
(щомісячними платежами), у зв'язку з чим
позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу. Крім того, суд
апеляційної інстанції залишив поза
увагою те, що відповідно до п. 9.12 Правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців та пролонгований на
один рік.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 338 ЦПК
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.
Справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення, зазначені у частинах першій
і другій цієї статті, допущені тільки
цим судом. У всіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційний суд помилково
скасував правильне рішення суду першої
інстанції та ухвалив нове рішення, яке
не відповідає вимогам закону, останнє
підлягає скасуванню, а рішення суду
першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської
області від 27 січня 2014 року скасувати
та залишити в силі рішення
Октябрського районного суду м. Полтави
від 04 грудня 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.М. Мазур Судді:
А.В. Маляренко А.О. Леванчук В.А.
Нагорняк Т.О. Писана