Справа № 367/3333/13 Головуючий у І
інстанції Чернов Д.Є.Провадження №
22-ц/780/692/14 Доповідач у 2
інстанції ТаргонійКатегорія 19
УХВАЛА

Іменем України

22 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді: Таргоній Д.О.,

суддів: Приходько К.П., Голуб С.А.,

при секретарі: Дмитренко Ю.О.,

розглянула матеріали цивільної справи
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 12 червня 2013 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про зобов'язання виконати
умови попереднього договору, шляхом
укладання договору купівлі-продажу та
стягнення штрафу та за зустрчним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у праві користування майном.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів -

ВСТАНОВИЛА:

у квітні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з вищевказаним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що 21 грудня 2011 року
вона уклала з ОСОБА_3 попередній
договір, посвідчений приватним
нотаріусом Ірпінського міського
нотаріального округу ОСОБА_4
реєстровий № 1508.

За умовами п. 1 даного договору сторони
мали укласти у нотаріальній формі не
пізніше 30 квітня 2012 року договір
купівлі-продажу 1/2 частини житлового
будинку та 1/2 частини земельної ділянки
по АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 2 договору, на
підтвердження своїх намірів позивачка
до підписання договору сплатила ОСОБА_3
передоплату у вигляді авансу у сумі 559
293 грн., що за курсом НБУ еквівалентно 70
000 дол. США.

Згідно п. 4 договору, відповідачка
ОСОБА_3 зобов'язувалася ввести в
експлуатацію та отримати свідоцтво про
право власності і технічний паспорт на
будинок АДРЕСА_1, підготувати за свій
рахунок та в строк до укладання
основних договорів документи,
необхідні для нотаріального
посвідчення договорів купівлі-продажу
житлового будинку та земельної
ділянки, передати ОСОБА_2 1/2 частину
будинку у стані «після будівельників».

Позивачка ОСОБА_2 зазначила, що
відповідно до п. 5 договору, до
укладення договору купівлі-продажу
мала право розпочати роботи по
оздобленню 1/2 частини будинку на
власний розсуд.

У жовтні 2011 року позивач отримала ключі
від своєї частини будинку і тому
заселилася до квартири, почавши
виконувати ремонтні роботи житла.

Після закінчення обумовленого
попереднім договором строку,
пропозиції укласти договір
купівлі-продажу 12 частини житлового
будинку та ? частини земельної ділянки
по АДРЕСА_1 з боку відповідача не
надходило.

З 30 квітня 2012 року і до цього часу
позивачка неодноразово зверталась до
відповідача з приводу укладення
договору купівлі-продажу, онднак
остання відмовляється від виконання
зобов'язань за попереднім договором.

В зв'язку з вище викладеним, позивач
ОСОБА_2 просила зобов'язати відповідача
виконати умови попереднього договору,
посвідченого приватним нотаріусом
Ірпінського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 реєстровий №1508, укласти
з нею нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу !2 частини житлового
будинку та 1/2 частини земельної ділянки
по АДРЕСА_1, стягнувши з відповідача на
її користь штраф за невиконання умов
попереднього договору від 21.12.2011 року в
сумі 55 929 грн. 39коп.

Заперечуючи проти позову, відповідачка
ОСОБА_3 звернулась до суду із
зустрічними позовними вимогами, які
мотивувала тим, що 21 грудня 2011 року між
нею та ОСОБА_2 був укладений попередній
договір купівлі-продажу нерухомого
майна: частини житлового будинку та
частини земельної ділянки за адресою:
АДРЕСА_1.

Зазначає, що відповідач по зустрічному
позову не маючи права власності на
нерухоме майно за вказаною вище
адресою, приблизно з жовтня 2011 року
незаконно вселилася до спірного
будинку та зайняла частину земельної
ділянки.

ОСОБА_3 стверджує що, незаконний
самозахват земельної ділянки та
будинку відбувся ще до того, як між ними
був укладений попередній договір
купівлі - продажу нерухомого майна.
Вважає, що основний договір
купівлі-продажу сторонами не було
укладено у строки передбачені
попереднім договором з вини позивача
за первісним позовом.

Також посилається на те, позивач за
первісним позовом не виконала умови
попереднього договору та не сплатила
всієї суми передбаченої попереднім
договором та жодного разу до 30.04.2012 року
не заявляла пропозиції укласти
основний договір.

В зв'язку з вищевикладеним, просила
визнати дії ОСОБА_2 протиправними та
зобов'язати її усунути перешкоди в
користуванні частиною житлового
будинку та частиною земельної ділянки
шляхом виселення ОСОБА_2 з її родиною із
займаного будинку та земельної ділянки
за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 12 червня 2013 року
у задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_3
задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 усунути
перешкоди у користуванні ОСОБА_3
частиною житлового будинку та частиною
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1,
шляхом звільнення ОСОБА_2 та її родиною
займаного будинку та земельної
ділянки.

Рішенням Апеляційного суду Київської
області від 03 жовтня 2013 року частково
задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2
Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 12 червня 2013 року
в частині відмови у стягнення штрафу
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 штраф в розмірі 55 929,30
грн. та судові витрати 838,95 грн. В решті -
рішення залишено без змін.

У грудні 2013 року з апеляційною скаргою
на рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 12 червня 2013 року
звернувся ОСОБА_1, який не є стороною у
даній справі, однак вважає, що
оскаржуваним рішенням вирішено
питання про його права і обов'язки.

Зокрема, зазначив, що своїм рішенням
суд зобов'язав звільнити займану
частину будинку і земельної ділянки не
тільки ОСОБА_2, а й членів її родини, до
яких він себе відносить, оскільки
являється сином ОСОБА_2 Апелянт вважає,
що має правові підстави користуватись
спірним будинком, однак був
позбавлений можливості обгрунтувати
свої заперечення проти позову ОСОБА_3 У
зв'язку з цим просив скасувати рішення
Ірпінського міського суду від 12 червня
2013 року в частині зобов'язання родини
ОСОБА_2 усунути перешкоди у
користуванні ОСОБА_3 частиною
житлового будинку та земельної
ділянки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення учасників
процесу, перевіривши матеріали
цивільної справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, приходить до
висновку про відмову в її задоволенні,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції по даній справі
встановлено, що 21.12.2011 року сторони
уклали попередній договір, який був
посвідчений приватним нотаріусом
Ірпінського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 реєстровий №1508.

За умовами п.1 даного договору сторони
мали укласти у нотаріальній формі не
пізніше 30.04.2012 року договір
купівлі-продажу 1/2 частини житлового
будинку та 1/2 частини земельної ділянки
по АДРЕСА_1.

Відповідно до п.2 договору на
підтвердження своїх намірів ОСОБА_2 до
підписання договору сплатила ОСОБА_3
передоплату у вигляді авансу у сумі 559
293 грн., що за курсом НБУ еквівалентно 70
000 доларів США.

Згідно до п.4 договору ОСОБА_3
зобов'язувалася ввести в експлуатацію
та отримати свідоцтво про право
власності і технічний паспорт на
будинок АДРЕСА_1, підготувати за свій
рахунок та в строк до укладання
основних договорів документи,
необхідні для нотаріального
посвідчення договорів купівлі-продажу
житлового будинку та земельної
ділянки, передати їй 1/2 частину будинку
у стані «після будівельників».

Відповідно до п. 5 договору, до
укладення договору купівлі-продажу
ОСОБА_2 мала право розпочати роботи по
оздобленню 1/2 частини будинку на
власний розсуд.

Колегією суддів апеляційного суду під
час розгляду справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 у своєму рішенні від 03
жовтня 2013 року, яке набрало законної
сили, встановлено, що в порушення умов
попереднього договору ОСОБА_3
необгрунтовано ухилилась від
укладання основного договору, що
відповідно до вимог ч. 2 ст. 635 ЦК України
є підставою для стягнення
передбаченого умовами попереднього
договору штрафу.

В той же час, колегія погодилась із
висновками суду першої інстанції про
те, що ОСОБА_2, не маючи права власності
на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1, з
жовтня 2011 року незаконно вселилась до
спірного будинку та зайняла частину
земельної ділянки. Єдиним власником
спірного нерухомого майна, при цьому, є
ОСОБА_3, що підтверджується витягом з
державного реєстру прав на нерухоме
майно про реєстрацію права власності
від 05.03.2013 року.

Оскаржуючи рішення Ірпінського
міського суду від 12 червня 2013 року,
ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі
послався, як на підставу для скасування
рішення, порушення судом першої
інстанції норм прецесуального
законодавства, зокрема щодо
незалучення його до участі у справі.

Крім того, апелянт зазначає про
наявність у нього правових підстав
користуватись спірним нерухомим
майном.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає такі доводи необгрунтованими,
виходячи з наступного.

Згідно положень ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

ОСОБА_1 не надав суду апеляційної
інстанції належних та допустимих
доказів щодо наявності у нього
правових підстав користування спірним
нерухомим майном. З огляду на вказане,
ним не доведено, що рішенням
Ірпінського міського суду від 12 червня
2013 року порушено його права та законні
інтереси щодо спірного нерухомого
майна.

Відповідно до вимог ст. 10, 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1
не містить будь-яких обгрунтованих
доводів, які могли б бути підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 12 червня 2013 року
в частині зобов'язання ОСОБА_2 усунути
перешкоди у користуванні ОСОБА_3
частиною житлового будинку та
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1,
шляхом звільнення ОСОБА_2 та її родиною
займаного будинку та земельної ділянки
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: