РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2014

Хмельницький міськрайонний суд в
складі:

головуючого - судді Сарбея О.Ф.,

при секретарі Беднарській А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Хмельницькому
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житлом,

встановив:

04 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житлом.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
він у 1995 році на підставі ордеру на
житлове приміщення АДРЕСА_1 разом з
членами сім'ї - дружиною ОСОБА_2 та
донькою ОСОБА_3 З 23.11.2005 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 шлюб було розірвано, після
чого ОСОБА_2 та дочка позивача ОСОБА_3
залишили місце проживання у
гуртожитку. Отже, з 2005 року та по даний
час відповідачі в означеній вище
кімнаті гуртожитку не проживають та не
з'являються, чим порушують права
позивача.

У зв'язку з наведеним, позивач просить
суд визнати такими, що втратили право
користування кімнатою АДРЕСА_1
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги з підстав, зазначених у
позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 подала
до суду клопотання про розгляд справи
за їх відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні заперечив проти
задоволення позовних вимог, вказавши,
що позивач не має права звертатись до
суду з даним позовом, оскільки він не є
власником або уповноваженим ним
органом, які наділені таким правом, а
має право лише на зайняття койко-місця
у кімнаті гуртожитку. Також зазначив,
що позивач чинить перешкоди
відповідачам у користуванні кімнатою.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши надані докази, суд прийшов
до висновку про задоволення позову з
наступних підстав.

Судом об'єктивно встановлено, що ОСОБА_1
на підставі ордеру на житлове
приміщення АДРЕСА_1, разом з членами
сім'ї - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, де вони і
зареєструвались. Дана кімната має
статус службового жилого приміщення,
була виділена позивачу для проживання
з сім'єю у 1995 році, як працівнику
Хмельницької дистанції шляху.

Твердження представника відповідача
про те, що ОСОБА_1 отримав лише
койко-місце в гуртожитку, а тому не може
бути належним позивачем у справі, не
знайшли своє підтвердження під час
судового розгляду, навпаки судом
встановлено, що згідно ордеру на
житлове приміщення № 179 ОСОБА_1 отримав
у користування всю кімнату АДРЕСА_1.

23.11.2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шлюб
було розірвано, що підтверджується
свідоцтвом про розірвання шлюбу. Після
розірвання шлюбу колишня дружина
позивача - відповідач ОСОБА_2 та дочка
позивача - відповідач ОСОБА_3 виїхали з
гуртожитку та по даний час у спірній
кімнаті гуртожитку не проживають та не
з'являються. Даний факт
підтверджується актом від 30.05.2014 року.

Також, той факт, що вказані особи не
проживають у АДРЕСА_1 у вказаний період
підтверджено поясненнями допитаних у
судовому засіданні свідків ОСОБА_4 та
ОСОБА_5.

Згідно ст. 47 Конституції України ніхто
не може бути примусово позбавлений
житла інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання
особи такою, що втратила право
користування жилими приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться у
судовому порядку.

Згідно положень п. 11 Постанови Пленуму
ВСУ «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України», у справах
про визнання наймача або члена його
сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст.71
ЖК), необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк. Наймачеві
або членові його сім'ї, який був
відсутнім понад встановлений законом
строк без поважних причин, суд вправі з
цих мотивів відмовити в позові про
захист порушеного права (вселення,
обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Положеннями ст. 15 ЦК України
встановлено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Разом з тим, однією з засад судочинства,
регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України, є змагальність
сторін та свобода в наданні ними до
суду своїх доказів і у доведенні перед
судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 Цивільного
процесуального кодексу України (надалі
ЦПК України) сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Таким чином, судом встановлено що
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у
вищевказаній кімнаті гуртожитку
більше шести місяців без поважних
причин, а відповідно до ст. 71 та ст. 163
Житлового Кодексу України, житлове
приміщення зберігається за відсутніми
особами лише на строк до шести місяців.
Відповідачами жодним чином не
доведено, що позивач будь-яким чином
перешкоджав їм у користування спірною
кімнатою.

Підсумовуючи викладене, суд приходить
до обґрунтованого висновку про
наявність підстав для задоволення
позову ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 такими, що втратили право
користування житлом.

Судові витрати по справі становлять 423
грн. 60 коп.(243,60 грн. - судового збору + 180,00
грн. - повідомлення в пресі) та
розподіляються між сторонами
відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 71, 72, 163 ЖК України,
Постановою Пленуму ВСУ «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України», ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що
втратили право користування кімнатою
АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 по 211 грн. 80 коп. судових витрат з
кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення, а для осіб, які не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: