Нахімовський районний суд міста
Справа № 765/6292/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

28 січня 2014р. Нахімовський районний суд
м. Севастополя в складі:

головуючого судді - Семенухи Т.Б.,

при секретарі - Кокоревій К.В.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Севастополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розділ майна подружжя та
визнання права власності, за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про розділ сумісного майна, припинення
права власності та визнання права
власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась з вимогами до ОСОБА_2,
просить суд розділити майно між
сторонами, яке було набуто у шлюбі, а
саме квартиру АДРЕСА_1 в м.Севастополі,
визнавши за позивачем право власності
на 1/2 частку вказаної квартири.

ОСОБА_2 звернувся з зустрічними
вимогами до ОСОБА_1, уточнивши
зустрічні позовні вимоги просить суд
розділити майно між сторонами, яке було
набуто у шлюбі, наступним чином:
припинити право сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1 шляхом виплати ОСОБА_1
компенсації за її 1/2 частку в сумі 65200
грн, визнати за ОСОБА_2 право власності
на всю квартиру АДРЕСА_1, стягнути
грошову компенсацію за 1/2 частку
автомобілю марки Хонда Цивик,
державний номер НОМЕР_1 в сумі 70983,50 грн
на користь ОСОБА_2, стягнути грошову
компенсацію в розмірі 1/2 частки за
телевізор марки LG в сумі 5000 грн на
користь ОСОБА_2

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її
представник підтримали позовні вимоги
в повному обсязі, просили їх
задовольнити. Вимоги зустрічного
позову не визнали в повному обсязі.
Позивач пояснила, що квартира була
придбана на сумісні кошті сторін, а
саме на кошті які були надані батьками
сторін. На отримання грошовій
компенсації не згодна, оскільки бажає
захистити своє право та мати у
власності житло. Автомобіль не вважає
об'єктом спільної сумісної власності,
оскільки він був придбаний не на
сумісні гроші та у період коли сімейні
стосунки вже були припинені, сумісне
господарство не велося. Крім того
пояснила, що на даний час він проданий
її двоюрідному братові ОСОБА_3 за
120000грн. Стосовно розділу телевізора
теж заперечувала, оскільки вказувала,
що на момент коли вона вселилася у
квартиру АДРЕСА_2 телевізора там не
було, оскільки його вивіз відповідач.

Представники ОСОБА_2 підтримали
уточнені зустрічні позовні вимоги в
повному обсязі, просили їх
задовольнити. Вимоги первісного позову
не визнали, просили в їх задоволенні
відмовити, оскільки вказували, що право
власності на спірну квартиру у сторін
не виникло, оскільки договір не
зареєстрований у БТІ.

Дослідивши матеріали справи суд
приходить до наступного.

Судом встановлено, 11.05.2001р. між
сторонами був зареєстрований шлюб,
який рішенням Нахімовського районного
суду м.Севастополя від 16.04.2013р.
розірвано. Рішення набрало законної
сили 29.04.2013р. (а.с.104).

У період шлюбу, 07.10.2004 року ОСОБА_2 була
придбана квартири АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу (а.с.5), договор
зареєстрований у державному реєстрі
правочинів 07.10.2004 року.

При такому положенні суд не приймає до
уваги доводи представників
відповідача, що право власності на
спірну квартиру у відповідача не
виникло, оскільки відсутня реєстрація
договору у БТІ, оскільки у
відповідності до вимог ст.334 ЦК України
(у редакції, що діяла на час придбання)
якщо договір про відчуження майна
підлягає державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації. Як вбачається з
матеріалів справи договір
купівлі-продажу спірної квартири
засвідчений нотаріально, а сам договір
пройшов державну реєстрацію у
державному реєстрі правочинів, а тому
суд приходить до висновку, що у
відповідача виникло право власності на
спірну квартиру з 07.10.2004 року.

Відповідно ч.1 ст.60 Сімейного Кодексу
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності...,
згідно зі ст.69 ч.1 Сімейного Кодексу
України дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу
України, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

На час придбання квартири сторони
знаходилися у зареєстрованому шлюбі,
жодна із сторін не заперечувала факт
придбання квартири на спільні кошти, а
тому суд приходить до висновку що
квартира АДРЕСА_1 є об'єктом права
спільної сумісної власності сторін, а
тому вимоги позивача про визнання за
нею права власності на ? частку
квартири є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Вимоги ОСОБА_2 про припинення права
спільної власності ОСОБА_1 на квартиру
АДРЕСА_1 шляхом виплати їй грошовій
компенсації суд вважає такими, що
задоволенню не підлягають за
наступними обставинами.

У відповідності до ч.4 ст.71 Сімейного
кодексу України присудження одному з
подружжя грошової компенсації замість
його частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловій
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України.

Позивач категорично заперечує
можливість отримання грошовій
компенсації замість її частки,
оскільки вказує, що ніякого іншого
житла на праві власності не має, а тому
присудження грошовій компенсації
порушить її право на житло.

У відповідності до ст.365 ЦК України
право особи на частку у спільному майні
може бути припинено за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; річ є неподільною;
спільне володіння і користування
майном є неможливим; таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Відповідач не надав суду доказів
наявності підстав для припинення права
позивача на ? частку спірної квартири,
сама позивач стверджує, що це завдасть
суттєвій шкоди її правам та інтересам,
а тому суд приходить до висновку що
припинення права позивача на частку у
спільному майні з виплатою грошової
компенсації не може бути застосовано, а
тому у задоволенні вказаних вимог
ОСОБА_2 слід відмовити.

Судом також встановлено, що позивачкою
01.03.2013 року був придбаний автомобіль
«HONDA CIVIC», 2007 року, вартістю 120000грн.
Право власності на підставі
довідки-рахунку від 01.03.2013 року було
зареєстровано за позивачкою, таким
чином автомобіль був придбаний у
період шлюбу.

Представники відповідача стверджують,
що автомобіль був придбаний за сумісні
кошті сторін.

Суд не може прийняти до уваги доводи
позивачки та її представника, що
автомобіль був придбаний після
припинення сумісного проживання
сторін та ведення ними спільного
господарства не за сумісні кошти з
наступних підстав. Представник
позивача посилається на рішення
Нахімовського райсуду м.Севастополя
від 16.04.2013 року про розірвання шлюбу
сторін, яким встановлено, що сторони з
липня 2012 року сумісного господарства
не ведуть, шлюбні відносини не
підтримують.

З матеріалів цивільних справ № 765/483/13-ц
та 765/1720/13-ц вбачається, що позивач 22.01.2013
року зверталася з позовом про
розірвання шлюбу та стягнення
аліментів, однак заявою від 13.02.2013 року
просила залишити позов про розірвання
шлюбу без розгляду, що і було зроблено
судом ухвалою від 13.02.2013 року.

01.03.2013 року був придбаний спірний
автомобіль.

22.03.2013 року позивачка знову звернулася
до суду з позовом про розірвання шлюбу.
При цьому суд приймає до уваги, що
рішення суду про розірвання шлюбу було
ухвалено у відсутності сторін, яки не
приймали участь у судовому засіданні,
залишивши заяви про розгляд справи у їх
відсутність. У своєї заяві позивач не
вказувала дату припинення шлюбних
відносин та сумісного господарства.
При такому положенні, суд не мав
можливості зробити достовірний
висновок про час припинення спільного
господарства, оскільки вказані
обставини не були предметом
дослідження у судовому засіданні.

Доводи ОСОБА_1 про те, що автомобіль
придбаний на кошти іншого чоловіка, суд
не може прийняти до уваги, оскільки
суду не надані належні та допустимі
докази, яки б не визивали сумніву в їх
достовірні, що автомобіль був
придбаний не за сумісні кошти.

При такому положенні, суд приходить до
висновку, що спірний автомобіль був
придбаний позивачкою у період шлюбу, за
сумісні кошти сторін, а тому він є
об'єктом права спільної сумісної
власності сторін.

Як встановлено в судовому засіданні
позивач 22.11.2013 року продала спірний
автомобіль ОСОБА_3 З її пояснень в
судовому засіданні вбачається, що
автомобіль був проданий за 120000грн.

У відповідності до п.23 Постанови №11
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 р. «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» у випадку
коли при розгляді вимоги про поділ
спільного сумісного майна подружжя
буде встановлено, що один із них
здійснив його відчуження чи використав
його на свій розсуд проти волі іншого з
подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на
її потреби або приховав його, таке
майно або його вартість враховується
при поділі.

При такому положенні, суд вважає, що
вартість проданого автомобілю в
розмірі 120000грн може бути врахована при
його розділі, та компенсація ? її частки
стягнута з позивачки ОСОБА_1 на користь
відповідача ОСОБА_2

Стосовно придбання спірного
телевізору марки LG судом встановлено
наступне.

З пояснень представників ОСОБА_2
вбачається, що спірний телевізор,
вартістю 10000грн, був придбаний
сторонами у період шлюбу за кредитні
кошти, у період шлюбу кредит погашений.
Вказані обставини у судовому засіданні
також підтвердила сама позивач, яка
вказувала, що кредит був погашений у
грудні 2012 року. Суд приймає до уваги
пояснення представників відповідача,
що телевізор знаходиться у
користуванні позивача у квартирі
АДРЕСА_2, що належить батькам позивача,
оскільки сторони раніше проживали за
цією адресою та спільно користувалися
телевізором, що не заперечувалось
позивачкою у судовому засіданні.

Суд не може прийняти до уваги доводи
позивачки, що телевізор забрав
відповідач, коли виселявся з квартири
АДРЕСА_2, оскільки жодних доказів цього
вона надати не змогла.

При такому положенні, суд вважає, що
оскільки телевізор є неділимою річчі,
його слід залишити у власності
позивача, стягнувши з неї на користь
відповідача грошову компенсацію в
розмірі половини його вартості в сумі
5000грн.

У відповідності до ст.88 ЦПК України
підлягають стягненню судові витрати.

Так з відповідача ОСОБА_2 на користь
позивачки ОСОБА_1 підлягають стягненню
судовій збір за вимоги про визнання
права власності в сумі 652грн та за заяву
про забезпечення позову в сумі 114,7грн.,
а всього 766,7грн.

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у
відшкодування судових витрат
підлягають стягненню судовій збір за
вимоги про стягнення грошовій
компенсації в сумі 650грн та 114,7грн., а
всього 764,7грн.

На підставі ст.60, 69, 70 Сімейного кодексу
України, керуючись ст.ст.10,11,60,88,213,214,215
ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Розділити спільне майно, що набуто у
період шлюбу, наступним чином:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частку квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
компенсацію ? частки автомобілю «HONDA
CIVIC», 2007 року випуску в сумі 60000грн.,
компенсацію ? частки телевізору марки LG
в сумі 5000грн, а всього компенсацію в
сумі 65000грн.

В іншої частині позовних вимог ОСОБА_2
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у
відшкодування судових витрат 766,7грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у
відшкодування судових витрат 764,7грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду міста Севастополя через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

Суддя-підпис

З оригіналом згідно

Суддя
Т.Б.Семенуха