Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна
О.П.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Надра» про визнання частково
недійсним кредитного договору та
зобов'язання здійснити перерахунок
заборгованості за кредитним договором

за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою в
інтересах ОСОБА_3, на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 16 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Чернігівської
області від 12 березня 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із позовом до публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») про
визнання недійсним п. 2.5. укладеного між
ними кредитного договору від 24 жовтня
2006 року та зобов'язання здійснити
перерахунок заборгованості за
кредитним договором.

Вимоги обґрунтувала тим, що
оспорюваним пунктом договору кредиту
передбачено порядок нарахування пені
за прострочення виконання грошового
зобов'язання від суми непогашеної
заборгованості, тобто суми
неповернутого кредиту, що суперечить
змісту ч. 3 ст. 549 ЦК України, за
правилами якої пеня обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання,
тобто простроченого періодичного
платежу. Наведене свідчить про помилку
щодо її відповідальності за порушення
строку та порядку погашення кредиту.
Крім того, зміст п. 2.5. кредитного
договору не відповідає положенням
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», який визначає
максимальний розмір пені у межах
подвійної облікової ставки
Національного банку України.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 16 січня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернігівської
області від 12 березня 2014 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі
свого представника, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, просить скасувати
рішення суду першої інстанції, ухвалу
апеляційного суду та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

За ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розподілити між сторонами судові
витрати; чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення;
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Такі вимоги судами не дотримано.

У справі встановлено, що 24 жовтня 2006
року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ
«Надра» було укладено кредитний
договір, за умовами якого позичальник
отримала грошові кошти у розмірі 3 192, 31
грн зі сплатою 25 % річних строком до 20
жовтня 2008 року.

Погашення кредиту ОСОБА_3 визначено
періодичними щомісячними платежами (п.
2.1. договору): 170, 55 грн у період 1 по 20
число кожного місяця, наступного за
звітним.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право у порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа у разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, тому суд повинен встановити,
чи були порушені, невизнані або
оспорені права, свободи чи інтереси
цієї особи, виходячи із підстав позову
та встановлених обставин, і залежно від
встановленого вирішити питання про
задоволення позовних вимог (повністю
чи частково) або відмову у їх
задоволенні.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом (ч.
1 ст. 229 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 6 ЦК
України, сторони у договорі можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд. Сторони у договорі не можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства, якщо в цих
актах прямо вказано про це, а також у
разі, якщо обов'язковість для сторін
положень актів цивільного
законодавства випливає з їх змісту або
із суті відносин між сторонами.

Обов'язковими в силу ч. 3 ст. 6 ЦК України
є положення про порядок обчислення
розміру пені, визначений ч. 3 ст. 549 ЦК
України, за яким пеня обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК України).

Таким чином, якщо згідно з умовами
кредитного договору обов'язок
позичальника визначений самостійними
зобов'язаннями щодо повернення кредиту
частинами (щомісячними платежами), пеня
нараховується від суми простроченого
періодичного платежу з першого дня
прострочення виконання й до того дня,
доки зобов'язання не буде виконано.

Разом з тим, платежі, строк внесення
яких не настав відповідно до графіку
погашення кредиту, не можуть вважатися
простроченими у звітному періоді та
обкладатися неустойкою.

За порушення ОСОБА_3 строку та порядку
погашення кредиту п. 2.5. кредитного
договору передбачено сплату пені за
кожен день прострочення у розмірі
подвійної процентної ставки (50 % річних)
від суми непогашеної заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, із висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що встановлені п. 2.5. укладеного
між сторонами договору правила
нарахування неустойки не суперечать ч.
3 ст. 549 ЦК України, тому твердження
позивача про те, що має місце помилка,
яка призвела до зміни правил та
механізму нарахування пені, є
безпідставними.

Разом з тим, судами не було з'ясовано
зміст п. 2.5. кредитного договору, не
перевірено підстав позову, зокрема не
досліджено як нараховується пеня за
порушення ОСОБА_3 виконання кредитного
зобов'язання: від суми, яка залишилася
до повного погашення кредиту, чи від
суми простроченого щомісячного
платежу, тобто не встановлено, чи
порушуються права позивача умовами
оспорюваного пункту кредитного
договору.

Крім того, судом першої інстанції не
було досліджено питання щодо
належності особи відповідача, з огляду
на доданий до матеріалів справи
договір відступлення прав вимоги №
20120418-Г від 18 квітня 2012 року, укладений
між ПАТ КБ «Надра» та товариством з
обмеженою відповідальністю «Компанія
з управління активами
«Прімоколект-Капітал» (а. с. 9-12).

Враховуючи допущені судами порушення,
оскаржувані судові рішення підлягають
скасуванню із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції
відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану в
інтересах ОСОБА_3, задовольнити
частково.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 16 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Чернігівської
області від 12 березня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.П. Касьян

Судді:
В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук