провадження 2/631/12/14
Номер справи
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року Нова
Водолага

Нововодолазький районний суд
Харківської області у складі:

Головуючого судді Покальчука Ю.М.

при секретарі Євсюковій О.В.

позивача ОСОБА_2

представника ОСОБА_3

представника ОСОБА_4, ОСОБА_5

відповідача Домовець В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні селища Нова Водолага
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Станичненської сільської Ради
Нововодолазького району Харківської
області, ОСОБА_8, третіх осіб: ОСОБА_9,
комунального підприємства
«Нововодолазьке
архітектурно-інвентаризаційне бюро»,
Нововодолазької державної
нотаріальної контори Харківської
області, приватного нотаріуса
Нововодолазького районного
нотаріального округу ОСОБА_10 про
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на нерухоме майно,
поновлення порушеного права,
витребування майна з чужого
незаконного володіння і виселення та
зустрічного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_2,
третіх осіб: ОСОБА_9, Станичненської
сільської Ради Нововодолазького
району Харківської області,
комунального підприємства
«Нововодолазьке
архітектурно-інвентаризаційне бюро»,
Нововодолазької державної
нотаріальної контори Харківської
області, приватного нотаріуса
Нововодолазького районного
нотаріального округу Харківської
області ОСОБА_10 про визнання права
власності, а також цивільної справи
об'єднаної в одне провадження,
відповідно ухвали Нововодолазького
районного суду Харківської області від
28 серпня 2014 року, за позовом - ОСОБА_8 до
ОСОБА_2, та Станичненської сільської
ради, Нововодолазького району,
Харківської області, про встановлення
факту членства в колгоспному дворі
ОСОБА_11, про поновлення термінів на
визнання недійсними та визнання
недійсними заповіту, а також свідоцтва
про право на спадщину.

В С Т А Н О В И В

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з
позовом до Станичненської сільської
Ради Нововодолазького району
Харківської області та ОСОБА_8 про
поновлення порушеного права,
витребування майна з чужого
незаконного володіння і виселення, в
якому зазначає, з урахуванням
уточненого позову, що її мати ОСОБА_12
мала у власності житловий будинок з
господарськими спорудами у селі
Станичному Нововодолазького району
Харківської області по АДРЕСА_1

16 серпня 1979 року її мати ОСОБА_12 склала
заповіт на вказане майно на користь
позивачки, який посвідчено
Станичненською сільською радою,
Нововодолазького району, Харківської
області і зареєстровано у реєстрі за
№-67.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_12 померла.

13 липня 1983 року позивачка отримала
свідоцтво про право на спадщину,
посвідчене державним нотаріусом
Нововодолазької державної
нотаріальної контори Змієвською Т.М. і
зареєстроване у реєстрі під №-67, отже
набула права власності на вказане
домоволодіння.

Вказане свідоцтво про право на
спадщину до часу звернення до суду
ніким не оспорювалось та не
визнавалось недійсним.

Позивач ОСОБА_2 вважає себе законним
власником домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1
Нововодолазького району, Харківської
області.

З дозволу позивачки у вищезазначеному
домоволодінні став проживати її брат
ОСОБА_11 разом із сім'єю, оскільки
останній не мав власного житла.

Після смерті ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2. у
будинку залишилась проживати його
дружина ОСОБА_9.

18.04.2007р. ОСОБА_2 надіслала рекомендовані
листи до Станичненської сільської
ради, Нововодолазького району,
Харківської області, та до державної
нотаріальної контори,
Нововодолазького району, Харківської
області у яких підтвердила своє право
власності на вказане домоволодіння на
підставі отриманого свідоцтва про
право на спадщину.

У квітні 2009 року у м. Донецьк позивачці
зателефонували сусіди - мешканці с.
Станичне і повідомили, що у належному
їй будинку проживають сторонні, чужі
люди.

Після цього позивачка приїхала на
місце і їй стало відомо про наступні
обставини:

На прохання її брата ОСОБА_14, без будь
яких правовстановлюючих документів,
згідно рішенням Станичненської
сільської ради, Нововодолазького
району, Харківської області за №-4 від
09.01.2004р. було видано свідоцтво про право
власності від 18.02.2004р. на домоволодіння
за адресою: АДРЕСА_1 Нововодолазького
району, Харківської області, в
подальшому зареєстроване
Нововодолазьким малим комунальним
підприємством технічної
інвентаризації(зараз Комунальне
підприємство «Нововодолазьке
архітектурно - інвентаризаційне бюро»)
02.03.2004р. за реєстраційним номером 4938217.

Після смерті ОСОБА_14 право власності на
спірне домоволодіння державним
нотаріусом державної нотаріальної
контори Нововодолазького району
Харківської області Змієвською Т.М.
було оформлено за його дружиною ОСОБА_9
шляхом видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 18.01.2008р.,
зареєстрованого у реєстрі за №-24.

30.09.2008р. право власності ОСОБА_9 на
вказане домоволодіння загальною
вартістю 101 367 грн. зареєстроване
Нововодолазьким малим комунальним
підприємством технічної
інвентаризації за реєстраційним
номером 4938217.

03.10.2008р. ОСОБА_9 продала спірне
домоволодіння за ціною 50 000 грн. ОСОБА_8
за договором купівлі продажу житлового
будинку, посвідченого приватним
нотаріусом Нововодолазького міського
нотаріального округу ОСОБА_10,
зареєстрованого у реєстрі прав
власності на нерухоме майно за № 4938217.

Позивач вважає, що вона є законним
власником спірного майна -
домоволодіння по АДРЕСА_1,
Нововодолазького району, Харківської
області.

Оскільки на час оформлення свідоцтва
про право на спірне домоволодіння на
ім'я ОСОБА_11 вже існувало видане
позивачу свідоцтво про право на
спадщину на зазначений об'єкт
нерухомості, то своє право набуття
права власності позивач вважає
законним, тоді як ОСОБА_11 законних
підстав набуття права власності на цей
же об'єкт не мав.

Відповідно до ст.393 ЦК України, правовий
акт органу державної влади, або органу
місцевого самоврядування, який не
відповідає закону і порушує права
власника, за позовом власника майна
визнається судом незаконним і
відміняється.

П.3 ч.1 ст.388 ЦК України передбачено, що в
разі придбання майна за відплатним
договором у особи, яка не мала права на
його відчуження, про що набувач не знав
і не міг знати(добросовісний набувач)
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у випадку, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі, іншим шляхом.

Померлий брат позивачки ОСОБА_11, його
дружина ОСОБА_9, які певний час
користувались належним їй майном, не
мали законних підстав для набуття
права власності на спірне
домоволодіння без дозволу позивача і
без її відома.

Станичненська сільська рада,
Нововодолазького району, Харківської
області оформила на ім'я ОСОБА_14
свідоцтво про право власності на
спірне домоволодіння, а в подальшому
ОСОБА_9 розпорядилась власністю ОСОБА_2
шляхом продажу домоволодіння ОСОБА_8

Належне позивачу на праві особистої
власності нерухоме майно вибуло з її
володіння без її волі. Оскільки позивач
не має доказів обізнаності ОСОБА_8 щодо
неправомірних дій ОСОБА_14, ОСОБА_9, то
право відповідача як добросовісного
набувача презюмується.

В силу ст.1213 ЦК України набувач
зобов'язаний повернути потерпілому
безпідставно набуте майно в натурі.

Згідно ст.ст. 19, 27 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень» рішення
суду про задоволення позову про
витребування майна з чужого
незаконного володіння є підставою для
здійснення реєстрації права власності
на майно, що підлягає державній
реєстрації за власником, а також для
скасування попередньої реєстрації.

З приводу незаконних дій щодо
порушення права власності позивача на
спірне домоволодіння в період з квітня
2009 року по червень 2010 року вона
зверталась до правоохоронних органів.
За результатами проведених ними
перевірок у порушенні кримінальної
справи було відмовлено і за вирішенням
спору позивачу рекомендовано
звернутись до суду. Саме з цього часу,
після її ознайомлення з матеріалами
перевірок, позивачу стало відомо про
наведені вище факти порушення її прав.

Позивач просить суд визнати недійсним
і скасувати свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 18.02.2004р.
на ім'я ОСОБА_11, видане Станичненською
сільською радою Нововодолазького
району, Харківської області за
рішенням №-4 від 09.01.2004р.

Поновити порушене право власності
позивача ОСОБА_2 на домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1 Нововодолазького
району Харківської області і
витребувати його з незаконного
володіння відповідача ОСОБА_8

Виселити відповідача ОСОБА_8 з усіма
проживаючими з нею особами з
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1
Нововодолазького району Харківської
області без надання їй іншого
житлового приміщення.

Передати домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1 Нововодолазького району
Харківської області позивачу ОСОБА_2

Стягнути з відповідача ОСОБА_8 на
користь позивача ОСОБА_2 судовий збір у
сумі 1 136 грн.70 коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у сумі 120 грн.

Відповідач ОСОБА_8 позов не визнала та
надала зустрічну позовну заяву про
визнання за нею права власності та про
відмову у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 вважаючи їх незаконними та
безпідставними виходячи з наступного:

03.10.208 р. ОСОБА_8 придбала домоволодіння
за АДРЕСА_1 Нововодолазького району
Харківської області у ОСОБА_9, яке
складається з житлового будинку
загальною площею 86,0 кв.м. житловою
площею 39,7 кв.м. з надвірними будівлями:
верандою( літ.»А»), гаражем( літ.»Г»).
сараєм ( літ.»г»), сараєм (літ.»Д»),
погребом (літ.»Б»), вбиральнею( літ.»Е»),
колодязем( літ.»К»), воротами( літ. №),
огорожею.

Договір купівлі-продажу житлового
будинку посвідчений приватним
нотаріусом Новововодолазького
районного нотаріального округу
ОСОБА_10, зареєстрованого у реєстрі прав
власності на нерухоме майно за № 1938217
від 22.10.2008р.

ОСОБА_8 сплатила, а продавець ОСОБА_9
повністю одержала готівкою 50 000 грн. за
вищезазначене домоволодіння.

Також у встановленому законом порядку
ОСОБА_8 було зареєстровано право
власності на нерухоме майно. Таким
чином вбачається, що вищевказаний
договір купівлі-продажу відповідає
всім вимогам діючого законодавства для
такого виду правочину - письмова форма,
нотаріальне посвідчення і крім того,
набуте право власності зареєстровано.
ОСОБА_8 є законним власником
домоволодіння АДРЕСА_1

Крім того, відповідач вважає, що позов
ОСОБА_2 взагалі не стосується
домоволодіння, що їй належить, так як у
свідоцтві про право на спадщину за
заповітом, отриманого ОСОБА_2 вказано,
що їй належить домоволодіння,
розташоване в с. Станичне
Нововодолазького району, Харківської
області житловою площею 48 кв.м., а
безпосередньо ОСОБА_8 придбано
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1
загальною площею 86,0 кв.м., житловою
площею 39,7 кв.м. з надвірними будівлями:
веранда, гараж, два сараї, погріб,
вбиральня, колодязь, ворота, огорожа.

ОСОБА_8 просить визнати за нею право
власності на домоволодіння АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові
витрати в розмірі 171 грн.00 коп. та
витрати на оплату юридичних послуг.

Представник Станичненської сільської
ради Нововодолазького району
Харківської області в особі голови
сільської ради Домовець В.М. позов
ОСОБА_2 не визнав та просить відмовити у
його задоволенні та не заперечує проти
задоволення зустрічного позову ОСОБА_8
про визнання права власності на
нерухоме майно виходячи з наступного:

Свідоцтво про право власності на
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1
Харківської області було видане
ОСОБА_11О на підставі рішення
колегіального органу - Станичненської
сільської ради, Нововодолазького
району, Харківської області на
підставі того, що ОСОБА_11 разом із
сім'єю постійно і тривалий час проживав
за вказаною адресою.

Він будував будинок та господарські
споруди, користувався земельною
ділянкою та сплачував податки.

Станом на 09.01.2004р. сільська рада не мала
ніяких відомостей про наявність раніше
виданого свідоцтва про право власності
за будь ким на вказане домоволодіння.

У цьому домоволодіння раніше проживала
мати ОСОБА_11- ОСОБА_12, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3 р.

Згідно записів у по господарській
книзі (відмітка №-1 за 1980-1982 р.р.)за життя
ОСОБА_12 значилась як голова
колгоспного двору, який складався з
житлового будинку 1966р. забудови
загальною площею 48 кв.м. та сараю 1956 р.
забудови, розташованих на земельній
ділянці площею 0.46га.

В погосподарській книзі №-1 за 1983-1985р.р.
є відомості про ОСОБА_2, якій
передається домоволодіння у спадок за
заповітом, далі в по господарській
книзі №-3 за 1996-2000 р. є відмітка про
особистий рахунок ОСОБА_11 і ОСОБА_9 на
земельній ділянці площею 0.76га. у 1996 р.
та збільшення земельної ділянки станом
на 1997р. до 0,96га.

Станом на вказані роки у с. Станичному
не існувало поділу на вулиці та
нумерації будинків.

У подальшому у зв'язку із зверненням
ОСОБА_2 до правоохоронних органів піж
час перевірок була здійснена виїмка
погосподарської книги №-3 за 2001-2005р., а
також рішень виконавчого комітету
Станичненської сільської ради. Після
перевірок вилучені документи не
повертались тому на даний час у
сільській раді вони відсутні.

За даними погосподарської книги №-1
Станичненської сільської ради
Нововодолазького району Харківської
області за 2006-2010р.р. вже є відмітка про
господарство в АДРЕСА_1, та його членів:
ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17 з відміткою про смерть ОСОБА_11
ІНФОРМАЦІЯ_2., про вибуття ОСОБА_9
20.01.2009р. і про придбання домоволодіння
12.11.2008р. ОСОБА_8

Станом на 2006р. вказана загальна площа
домоволодіння - 86 кв.м, загальна площа
земельної ділянки - 0.96 кв.м.

Тому представник сільської ради
вважає, що свідоцтво про право
власності ОСОБА_11 було видано
Станичненською сільською радою
обґрунтовано, яке до цього часу ніким
не скасовано.

У подальшому домоволодіння на законних
підставах було придбано ОСОБА_8

Третя особа по справі представник КП
«Нововодолазьке
архітектурно-інвентаризаційне бюро»
просив суд розглянути позов за його
відсутності, зазначивши, що є лише
реєстратором права власності.

Третя особа по справі - завідувач
Нововодолазької державної
нотаріальної контори Зміївська Т.М.
надала до суду письмове пояснення у
якому зазначила, що нотаріальні
документи за період з 1944 по 1992 р.р.були
нею передані на зберігання до
Харківського обласного архіву. Також
пояснила, що при видачі свідоцтва про
право на спадщину ОСОБА_2 останній були
видані оригінал і копія. У самому
свідоцтві було зазначено, що воно
підлягає реєстрації у Станичненській
сільській раді, як цього вимагала чинна
на той час Інструкція про порядок
вчинення нотаріальних дій від 31.10.1975р.
№ 455, п.143.

18.01.2008р. за №-24 нею було видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом після смерті ОСОБА_11 на ім'я
ОСОБА_9 на житловий будинок з
надвірними спорудами у АДРЕСА_1, який
належав ОСОБА_11 на підставі свідоцтва
про право власності на нерухоме майно,
видане Станичненською сільською радою
18.02.2004р. на підставі рішення виконкому
Станичненської сільської Ради від
09.01.2004р. за №-4.

При видачі свідоцтва про право на
спадщину у неї, як у нотаріуса не
виникало сумнівів про підтвердження
прав власності на нерухоме майно на
ім'я ОСОБА_11, оскільки його дружиною
ОСОБА_9 була надана довідка про
прописку померлого ОСОБА_11 за адресою
АДРЕСА_1, Нововодолазького району,
Харківської області.

Тому видані свідоцтва про право на
спадщину відповідають вимогам чинного
законодавства.

Третя особа по справі приватний
нотаріус Нововодолазького районного
нотаріального округу Харківської
області ОСОБА_10 також надала письмові
пояснення у яких зокрема зазначила, що 3
жовтня 2008р. за реєстровим номером 3540
нею був посвідчений договір
купівлі-продажу житлового будинку з
надвірними спорудами у АДРЕСА_1
Нововодолазького району, Харківської
області, у якому були вказані сторони:
продавець - ОСОБА_9, покупець- ОСОБА_8

Право власності продавця на
вищезазначений будинок було належним
чином підтверджено свідоцтвом про
право на спадщину за законом, виданим
18.01.2008р. державним нотаріусом
Нововодолазької державної
нотаріальної контори Змієвською Т.М.,
зареєстрованим у Нововодолазькому
МКПТІ та витягом з реєстру прав
власності на нерухоме майно, виданого
цим же МКПТІ 30.09.2008р. за № 20415050.

За даними Єдиних реєстрів
Інформаційної системи Мінюсту України
нотаріусом було проведено перевірку
наявності заборон, арештів та
податкової застави на майно продавця і
встановлено відсутність будь-яких
заборон, арештів та податкової застави
на вищезгаданий житловий будинок.

Підстав для відмови у вчиненні
нотаріальної дії, тобто посвідчення
договору купівлі-продажу у нотаріуса
не було.

Третя особа ОСОБА_9 не неодноразові
виклики до суду, у тому числі через
публікацію у засобах масової
інформації, не зявилась, тому справа
розглядалась за її відсутності,
оскільки з боку суду використані всі
можливості для її виклику в судове
засідання.

18 квітня 2012 року рішенням
Нововодолазького районного суду
Харківської області в задоволенні
позову ОСОБА_2, про визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, поновлення порушеного
права, витребування майна з чужого
незаконного володіння і виселення
відмовлено повністю, а зустрічний
позов ОСОБА_8 про визнання права
власності на домоволодіння АДРЕСА_1
Харківської області задоволено.

25 жовтня 2012 року ухвалою апеляційного
суду Харківської області рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

06 березня 2013 року ухвалою колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ касаційну скаргу на
рішення суду першої інстанції та
ухвалу суду другої інстанції було
задоволено частково, оскаржувані
судові рішення скасовано, а справа
передана на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Суд, вислухавши пояснення сторін у
справі, перевіривши надані докази та у
відповідності до вказівок касаційної
інстанції вважає позовні вимоги ОСОБА_2
такими, що підлягають задоволенню, а
зустрічний позов ОСОБА_8таким, що не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного:

По справі встановлені наступні факти,
обставини та правовідносини.

13 липня 1983 року ОСОБА_2 отримала
свідоцтво про право на спадщину,
посвідчене державним нотаріусом
Нововодолазької державної
нотаріальної контори Змієвською Т.М.,
зареєстрованого у реєстрі під №-950.
згідно з яким до неї у власність
перейшло домоволодіння за АДРЕСА_1,
Нововодолазького району, Харківської
області, яке на той час складалось з
житлового дерев'яного будинку
обложеного цеглою, житловою площею 48
кв.м. з надвірними будівлями. Зазначене
у свідоцтві про право на спадщину
домоволодіння належало її померлій
матері - ОСОБА_12 на підставі запису в
погосподарській книзі №-44 виконкому
Станичненської сільської ради, що
підтверджується довідкою цього
виконкому від 12 липня 1983 року за №-47.

Заповіт зареєстрований 13.07.1983р.
спадкова справа №-1441981.

На той час у с. Станичному не існувало
поділу на вулиці і нумерації будинків.

Згідно зі ст.549 ЦК УРСР (1963 року)
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину: 1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; 2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

З матеріалів спадкової справи, копії
якої були витребувані з Харківського
обласного нотаріального архіву,
вбачається, що після смерті
спадкодавця ОСОБА_12 ОСОБА_2 звернулась
до державної нотаріальної контори у
встановлений законом термін із заявою
про прийняття спадщини та нею було
одержано свідоцтво про право на
спадщину за заповітом.

Свідоцтво про право на спадщину до часу
судового розгляду ніким не
оспорювалось і не визнавалось
недійсним.

Цивільний Кодекс України 1963 року,
чинний на час виникнення у ОСОБА_2 права
на спірне домоволодіння, не пов'язував
момент виникнення права власності на
нерухоме майно з його державною
реєстрацією.

Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 року
прийнята спадщина вважається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Отже позивачка ОСОБА_19 свого права на
спірне домоволодіння не втратила, хоча
і не зареєструвала його в БТІ.

При цьому відсутність державної
реєстрації права власності у порядку
спадкування вказує лише на те, що
ОСОБА_2 позбавлена права розпорядження
власністю, проте не позбавлена права
володіння і користування.

Отже судом установлено, що ОСОБА_20 на
даний час є власником домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Матеріали спадкової справи також
свідчать, що 28 серпня 1982 року ОСОБА_11
Нововодолазькокою державною
нотаріальною конторою було надіслано
лист - повідомлення про можливість
звернутись до нотаріальної контори для
отримання обов'язкової частки після
смерті матері, у разі наявності для
цього підстав, та роз'яснено, що
неотримання відповіді на протязі 10
днів з моменту вручення такого
повідомлення, буде розцінюватись як
відмова і свідоцтво про право
власності буде видано спадкоємцю за
заповітом.

Матеріали спадкової справи не містять
заяви ОСОБА_11 про прийняття чи відмову
від обов'язкової частки. Таким чином
ОСОБА_11 після смерті своєї матері
ОСОБА_12 спадщину не прийняв.

Разом з тим на підставі рішення
Станичненської сільської ради
Нововодолазького району, Харківської
області №-4 від 09 січня 2004 року ОСОБА_14
було видано свідоцтво про право
власності від 18 лютого 2004 року на
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1,
Харківської області, що складається з
житлового будинку площею 86 кв.м,
житловою площею 39,7 кв.м з надвірними
будівлями: веранда, гараж два сараї,
погріб,вбиральня, колодязь, ворота,
огорожа, що розташоване на земельній
ділянці площею 0,96 кв.м.

Згідно зі ст.328 ЦК України 2004 року право
власності набувається на підставах, не
заборонених законом, у тому числі, по
правочинам.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не
передбачене законом або незаконність
набуття права власності не встановлено
судом.

Представником Станичненської
сільської ради не надано жодного
документу, який би свідчив про
наявність правових підстав для
прийняття рішення про визнання права
власності на спірне домоволодіння за
ОСОБА_11 після смерті матері ОСОБА_12

Згідно з ч.1 п.4 ст.268 ЦК України 2004 року
на вимоги власника або іншої особи про
визнання незаконним правового акту
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоуправління, яким
порушено його право власності або інше
речове право, позовна давність не
поширюється.

Після смерті ОСОБА_11 право власності на
спірний будинок було оформлено на його
дружину ОСОБА_9

03 жовтня 2008 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_8
був укладений договір купівлі-продажу
спірного житлового будинку.

Відповідно до ч.5 ст.12 ЦК України
добросовісність набувача
презюмується. Якщо судом буде
встановлено, що набувач знав чи міг
знати про наявність перешкод для
вчинення правочину, в тому числі й те,
що продавець не мав права відчужувати
майно, це може свідчити про
недобросовісність набувача і є
підставою для задоволення позову про
витребування у нього майна.

Суд вважає, що ОСОБА_8 є добросовісним
набувачем домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1 Нововодолазького району,
Харківської області, оскільки цей факт
не оспорювався сторонами, жодного
доказу на підтвердження іншого суду не
надано.

Як слідує зі змісту позову ОСОБА_2
пов'язує свої вимоги про витребування
майна у добросовісного набувача з тим,
що спірне домоволодіння вибуло з її
володіння не з її волі. У судовому
засіданні позивач ОСОБА_2 пояснила, що
після отримання свідоцтва про право на
спадщину вона дозволила проживати у
домоволодінні своєму братові ОСОБА_11
разом із сім'єю, оскільки йому не було
де жити. Весь цей час сама ОСОБА_2
мешкала у м. Донецьк та лише інколи
приїздила у с. Станичне.

Вона ніколи не давала згоди своєму
братові на оформлення права власності
на спірне домоволодіння на його ім'я.
Про даний факт, а також про продаж
домоволодіння у подальшому дружиною
брата ОСОБА_9 їй вперше стало відомо від
сторонніх людей. Інформацію про
конкретні обставини зазначених подій
вона отримала від правоохоронних
органів, до яких зверталась зі
скаргами.

Проаналізувавши фактичні обставини
справи суд вважає, що позивачкою
доведено обставини, які свідчать про
вибуття спірного домоволодіння з її
володіння поза її волею.

Відповідно до ст.330 ЦК України якщо
майно відчужене особою, яка не мала на
це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до ст.388 цього Кодексу не
може бути витребувано у нього.

Згідно з положеннями ЦК України, особа,
яка вважає, що її речові права порушені
має право звернутись до суду як з
позовом про визнання відповідної угоди
недійсною(ст.ст.215-235), так і з позовом
про витребування майна з чужого
незаконного володіння (ст.ст.330, 338).

Згідно ст. 387 ЦК України, власник має
право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Пунктом 3 ч.1 ст.388 ЦК України
передбачено, що в разі придбання майна
за відплатним договором у особи, яка не
мала права його відчужувати, про що
набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у випадку, якщо майно
вибуло з володіння власника або іншої
особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі, іншим
шляхом.

Згідно ст.388 ЦК України добросовісне
придбання можливе тоді, коли майно
придбане не безпосередньо у власника, а
у особи яка не мала права відчужувати
це майно. Наслідком угоди, укладеної з
таким порушенням, є не двостороння
реституція, а повернення майна з чужого
незаконного володіння (віндикація).

Таким чином, захист прав позивача, як
власника, можливий лише шляхом
витребування майна у добросовісного
набувача.

Згідно ч.5 пункту 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№-9 рішення суду про задоволення позову
про повернення майна, переданого за
недійсним правочином, чи витребування
майна із чужого незаконного володіння,
є підставою для здійснення державної
реєстрації права власності на майно, що
підлягає державній реєстрації, за
власником, а також скасування
попередньої реєстрації (статті 19, 27
Закону України від 1 липня 2004 року 3
1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обмежень»).

Державна реєстрація прав на нерухоме
майно та їх обмежень - це офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнень, переходу або
припинення речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень, повний
захист прав та інтересів.

Оскільки витребування домоволодіння
на користь позивачки має бути
наслідком позбавлення ОСОБА_8 права
власності на це домоволодіння, то
відповідно має бути скасовано рішення
державного реєстратора про реєстрацію
права власності у Державному реєстрі
права власності на нерухоме майно - на
домоволодіння за ОСОБА_8

Витребування майна з чужого
незаконного володіння означає
повернення у власність позивачки
належного їй домоволодіння і
реєстрація права власності за
позивачкою на належне їй домоволодіння
має бути здійснено у Державному
реєстрі прав власності на нерухоме
майно.

Відповідно до ст.41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності, право власності є
непорушним.

Відповідно до ст.317 ЦК України
власникові належить право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним, що передбачено ст.387 ЦК
України.

З цих підстав не підлягають
задоволенню позовні вимоги за
зустрічною позовною заявою ОСОБА_8 про
визнання за нею права власності, адже
остання у встановленому законом
порядку зареєструвала право власності
на житловий будинок з надвірними
будівлями, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1 Нововодолазького району
Харківської області та правових
підстав для повторного визнання цього
права не має.

Таким чином суд приходить до висновку,
що позовні вимоги позивачки ОСОБА_2 є
обґрунтованими, не суперечать закону
та підлягають задоволенню у повному
обсязі, а позовні вимоги за зустрічною
позовною заявою ОСОБА_8 залишені без
задоволення.

Крім того в ході завершення розгляду
справи по суті первинних вимог
стороною ОСОБА_8 подана позовна заява
до Нововодолазького районного суду
Харківської області до відповідачів
ОСОБА_2 та Станичненської сільської
ради про визнання недійсним заповіту
та свідоцтва про право власності. 28
серпня 2014 року вказана справа іншим
складом Нововодолазького районного
суду об'єднана в одне провадження з
первинними вимогами які є предметом
даного розгляду та передана для
розгляду по суті. Суд дослідивши та
провівши всі необхідні судові дії
передбачені при розгляді цивільних
справ об'єднаних в одне провадження.
Вислухавши сторони по справі вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_8 в частині
визнання недійсним заповіту та
свідоцтва про право власності не
підлягають задоволенню оскільки самі
позовні вимоги не містять посилань на
матеріальні та процесуальні норми
права, крім того не містять
обґрунтованих доказів позовних вимог.
Представник позивача в судовому
засіданні не зміг сформулювати та
підтвердити правильність вимог за
даним позовом. Уточнена позовна заява
ОСОБА_8 від 19.09.2014 року також не містить
посилань на норми права, є неконкретною
та недоведеною з боку позивача та її
представників.

Відповідач за даним позовом ОСОБА_2
позовні вимоги ОСОБА_8 не визнала
вказавши на їх безпідставність та
недоведеність.

Однак відповідач Станичненський
сільський голова Домовець В.М.
відповідний позов визнав та просить
суд його задовольнити як на його думку
обґрунтований та доведений.

Відповідно до вимог ст.ст. 8,10,11 ЦПК
України, приймаючи в увагу принцип
змагальності, надання доказів, а також
доведеності їх з боку учасників
процесу, суд вирішує позов в межах
заявлених вимог, проаналізувавши
свідчення позивача, відповідачів, та
свідків у справі окремо, а також в
сукупності з іншими доказами, суд
вважає за необхідне в задоволенні
позову відмовити.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна особа
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Питання про стягнення судових витрат
суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК
України.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст.3,8,24,30,41,55,64,68 Конституції України,
норми якої є нормами прямої дії,
ст.ст.548,560 ЦК України (редакції 1963 року),
п.4 Заключних і перехідних положень,
ст.ст.261,268,317,321,328,387,388,393 ЦК України 2004
року, ст.ст.19,17 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень»,
ст.ст.3-14,15,57-62,208,209,213-215,218 ЦПК України,
суд

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно від 18.02.2004р. на ім'я
ОСОБА_11, видане Станичненською
сільською радою, Нововодолазького
району, Харківської області, на
підставі рішення №-4 від 09.01.2004р.
виконавчого комітету Станичненської
сільської ради, Нововодолазького
району, Харківської області.

Витребувати у ОСОБА_8, належне ОСОБА_2 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину, домоволодіння, розташоване
за адресою по АДРЕСА_1 Харківської
області, та надати його ОСОБА_2 для
володіння, користування, а також
розпорядження своїм майном.

Виселити ОСОБА_8 з усіма проживаючими з
нею особами з домоволодіння
розташованого за адресою по АДРЕСА_1,
Харківської області, без надання
іншого житлового приміщення.

В задоволенні зустрічної позовної
заяви ОСОБА_8 до ОСОБА_2, третіх осіб:
ОСОБА_9, Станичненської сільської ради,
Нововодолазького району, Харківської
області, комунального підприємства
«Нововодолазьке
архітектурно-інвентаризаційне бюро»,
Нововодолазької державної
нотаріальної контори Харківської
області, приватного нотаріуса
Нововодолазького районного
нотаріального округу Харківської
області, ОСОБА_10, про визнання права
власності - відмовити у повному обсязі.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_8
до ОСОБА_2, та Станичненської сільської
ради, Нововодолазького району,
Харківської області, про встановлення
факту членства в колгоспному дворі
ОСОБА_11, про поновлення термінів на
визнання недійсними та визнання
недійсними заповіту, а також свідоцтва
про право на спадщину.

Сторони які беруть участь у справі
зможуть ознайомитися з повним текстом
рішення 4 листопада 2014 року.

Копію рішення надати усім учасникам
цивільного процесу для відома.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області,
через суд першої інстанції, який
ухвалив судове рішення, шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня його проголошення.

Суддя Покальчук Ю.М.