Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2014 р. Дніпровський районний
суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Чех Н.А.

при секретарі - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Головне управління юстиції в місті
Києві про усунення від права на
спадкування,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з вказаною
позовною заявою, посилаючись на те, що
ОСОБА_3 у віці 62 роки ІНФОРМАЦІЯ_3 помер.
Він знаходився в шлюбі з нею
(позивачкою) з 01.08.1981 року. Дітей від
шлюбу вони не мали. Від першого шлюбу
ОСОБА_3 мав доньку ОСОБА_2, 1973 року
народження (відповідач). Після смерті
чоловіка вона (позивач) звернулася до
нотаріуса з заявою про прийняття
спадщини, де дізналася, що з такою ж
заявою звернулася і відповідач. За
ініціативою матері відповідача шлюб з
ОСОБА_3 був розірваний, після чого
відповідач проживала з матір'ю. За
взаємною згодою між батьками
відповідачки (спадкодавець)
зустрічався з нею, приймав участь у її
вихованні, забирав до себе додому, де
відповідачка могла знаходитися
протягом усього дня. Спадкодавцю
дозволялося забирати відповідачку до
себе у вихідні і святкові дні, що
продовжувалося до виповнення їй 10-11
років. Потім у відповідачки інтерес
зустрічатися з батьком пропав і з того
віку відповідачка припинила відносини
з батьком - спадкодавцем і своїм
батьком стала вважати другого чоловіка
своєї матері. З тих пір вона ніколи
батька не поздоровляла з днем
народження, не цікавилася його життям,
станом його здоров'я. Відповідач не
надавала батькові ні матеріальної, ні
фізичної допомоги, яку він потребував.
Взагалі ним не цікавилася і по себе не
давала знати, що його приводило до
розпачу. Номер телефону у батька не
змінювався, як і адреса його
проживання, а свої засоби зв'язку вона
батькові не повідомляла. При
випадковій зустрічі позивачки з
відповідачкою вони обмінялися
засобами зв'язку. Скориставшись
наявністю телефону, вона (позивачка)
повідомила відповідачку про смерть
батька та час поховання. На черговий
дзвінок відповідачка повідомила її
(позивача), що на похованні батька не
буде із-за зайнятості і дійсно на них не
з'явилася. Останні роки свого життя
спадкодавець дуже хворів, а з 13.01.2010
року йому було встановлено третю групу
інвалідності, з 09.03.2011 року - довічно
другу групу інвалідності з приводу
спец травми по ураженню
опорно-рухового апарату. За станом
здоров'я він був обмежений в русі, а в
останні місяці свого життя був лежачим.
Ці обставини його здоров'я і існування
ускладнювалися і хворобою дружини
(позивача), яка з 07.12.2011 року знаходилася
на пенсії, а в лютому 2011 року захворіла
острохандрозом опорно-рухового
апарату і також була обмежена в рухах. В
такому стані вона знаходилася до
березня 2011 року. В цих складних умовах
за ними здійснювала догляд ОСОБА_4.
Таким чином, відповідачка відповідно
до закону - ст.1224 ЦК України, підлягає
позбавленню права на спадкування.
Спадкове майно складається із квартири
і грошових збережень в сумі 3 000 грн. В
судовому засіданні позивач та її
представники підтримали позовні
вимоги, викладені в позовній заяві
обставини та факти, і просили позов
задовольнити. Представник позивача
зазначила, що відповідач не запросила
батька на свій випускний, на весілля, не
повідомила про народження онука. До
цього часу відповідач не знає де
поховано батька. Спадкодавець
перебував у лікарні в лежачому стані
після перелому тазобедреного суставу
півтора місяці, а потім і дома, а
відповідачка не здійснила по
відношенню до нього ніякої опіки, не
приділяла уваги, тому і була
вимушеність у отриманні допомоги зі
сторони ОСОБА_4 Покази відповідачки та
свідків з її сторони є невідповідними
дійсним обставинам, так як
спадкодавець не зустрічався з
відповідачкою, вони не спілкувалися по
телефону - спадкодавець з 2002 року не мав
в користуванні мобільного телефону, у
нього він з'явився лише за два роки до
смерті, і в ньому не зафіксовано
жодного дзвінка від відповідачки. При
наявності підтримки відносин між
відповідачкою та батьком, останній не
страждав би від їх відсутності. Він би
не жалівся знайомим, співпрацівникам
про відсутність будь-якого зв'язку з
дочкою - відповідачкою, що підтвердив
свідок ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_6 Ці
покази підтверджені і листом з місця
роботи спадкодавця. Безпідставними є
покази свідків відповідача - матері та
вітчима, які послалися на тягу
спадкодавця до спиртних напоїв, так як
при хворобі цирозу печінки в 2006 році і
схильності до спиртних напоїв він не
прожив би десяти років, при такому
діагнозі хворі проживають не більше
півроку. Правильне відношення до своєї
хвороби, дотримання дієти і продовжили
його життя. Після розлучення батьків
відповідачки, відносини між ними були
ворожими і вони залишалися незмінними
до його смерті. Після розлучення
спадкодавець ні разу не відвідував
матір відповідачки, ніколи і нічого він
їй не ремонтував. Покази свідків
відповідачки про це є неправдиві.
Єдиний раз, за декілька місяців до
смерті спадкодавця матір відповідачки
передала біля під'їзду позивачу
електроприлад для ремонту, за що
спадкодавець облаяв позивачку і змусив
віддати відремонтований електроприлад
через дружину, що і було зроблено біля
під'їзду. Відповідачка згадала про
батька лише після його смерті і єдина
мета - одержати спадок. Зі сторони
відповідачки було холодне відношення
до батька, який по відношенню до неї
виконував всі обов'язки, сплачував
аліменти.

Відповідач та ї представник в судовому
засіданні позов не визнали, просили
відмовити в задоволені позовних вимог,
які є необгрунтовані, не відповідають
дійсності і не базуються на чинному
законодавстві. Представник
відповідача пояснив, що померлий
ОСОБА_3 є батьком відповідача. Після
смерті батька вона звернулася до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини. Зазначив, що
посилання сторони позивача на те, що
відповідач не спілкувалася з батьком,
відмовлялася з ним зустрічатися, не
цікавилася його життям і здоров'ям, не
надавала ніякої допомоги - є надуманими
та не відповідають дійсності.
Відповідач постійно спілкувалася з
батьком на вулиці, по телефону,
щоправда дійсно додому до батька вона
не мала змоги прийти, так як між нею та
позивачкою були напружені, неприязні
відносини. Не відповідають дійсності і
твердження позивача про те, що батько
відповідача був лежачим і потребував
допомоги. Дане спростовується тим, що
він до часу смерті самостійно
пересувався і не потребував постійного
догляду або піклування і часто
спілкувався з дочкою, а копія актового
запису про смерть свідчить про
зафіксовану причину смерті - цироз
печінки. Проте, позивач стверджує і
вводить суд в оману, нібито хвороба
спадкодавця виникла з приводу
спецтравми по ураженню опорно рухового
апарату і він був останні роки прикутий
до ліжка і потребував допомоги. Також
не відповідають дійсності твердження
позивача, що вона сповістила
відповідача про смерть батька, так як
відповідач дізналася про це від
сусідів, в той час як позивач не
повідомила про смерть батька, про
похорони, де похований батько. З
зазначеного можна зробити висновок, що
позивач навмисно, маючи на меті
заволодіння квартирою спадкодавця,
всіляко сприяла щоб батько з донькою не
бачилися і не спілкувалися, тайком, не
сповістивши рідну доньку, невідомо де
похоронила спадкодавця, а тепер
вигадує різні версії смерті
спадкодавця і намагається ввести суд в
оману, що нібито спадкодавець
потребував допомоги, а відповідач йому
в цьому відмовляла. Разом з тим, вимоги
позивача не грунтуються і на чинному
законодавстві України. Також зазначив,
що навіть з неправдивих фактів
позивача, не вбачається жодного
підтвердження умисних дій відповідача,
умисного ухилення від надання
допомоги, як не вбачаються докази того,
що померлий батько потребував
допомоги, звертався до відповідача за
допомогою, а вона відмовилася від
надання такої допомоги. Жодних підстав
для задоволення позовних вимог
позивачем не доведена. Просили
врахувати дані пояснення та відмовити
в задоволенні позовних вимог.

Третя особа в судове засідання не
з'явилася, про день та час розгляду
справи повідомлялася належним чином,
надали до справи письмові пояснення по
справі, в яких просили розглядати
справу без участі їх представника та
просили постановити рішення за
наявними документами та доказами,
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Вислухавши пояснення позивача, її
представників, відповідача та її
представника, покази свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_8 (позивач), ОСОБА_5, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги не знайшли свого підтвердження
в суді та не підлягають задоволенню.

В суді встановлено, що ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 62 роки, що
підтверджено свідоцтвом про смерть,
виданим 16.09.2013 року Відділом смертей у
м.Києві. Згідно актового запису про
смерть від 16.09.2013 року причина смерті
вказана - "цироз печінки".

Встановлено та підтверджено
документами, що у померлого ОСОБА_3 є
дочка від першого шлюбу - ОСОБА_14,
ІНФОРМАЦІЯ_2, яка після укладення шлюбу
30.04.1999 року має прізвище ОСОБА_2
(відповідач по справі). На час смерті
ОСОБА_3 останній перебував з 01.08.1981 року
в шлюбі з ОСОБА_15, яка після укладення
шлюбу має прізвище ОСОБА_1 (позивач по
справі), що підтверджено копією
свідоцтва про шлюб.

Після смерті ОСОБА_3 в Десятій
Київській державній нотаріальній
конторі була заведена спадкова справа
за заявами позивача (дружини померлого)
та відповідача (дочки померлого). Крім
вказаних осіб з заявами про прийняття
спадщини померлого ніхто не звертався
до нотаріальної контори. Заповіту
ОСОБА_3 не складав.

Таким чином, спадкоємцями померлого
ОСОБА_3 є дочка (відповідач) та дружина
(позивач), які мають право спадкування
за законом.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, в тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Враховуючи вимогу даної статті, і
позивач, і відповідач є спадкоємцями
першої черги і мають право на
спадкування майна померлого в рівних
частках. З пояснень сторін слідує, що
спадковим майном є квартира АДРЕСА_1 та
грошовий вклад.

Позовною вимогою є усунення
відповідача від права на спадкування
на майно спадкодавця.

Відповідно до ст.1224 ЦК України за
рішенням суду особа може бути усунена
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Згідно до Постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про судову практику у
справах про спадкування" №7 від 30.05.2008
року безпорадним слід розуміти стан
особи, зумовлений похилим віком, тяжкою
хворобою або каліцтвом, коли вона не
може самостійно забезпечити умови
свого життя, потребує стороннього
догляду, допомоги та піклування. Факт
ухилення особи від виконання обов'язку
щодо утримання спадкодавця
встановлюється судом. При цьому слід
враховувати поведінку особи, розуміння
нею свого обов'язку щодо надання
допомоги, її необхідність для
існування спадкодавця, наявність
можливості для цього та свідомого
невиконання такою особою
встановленого законом обв'язку.

По даній справі, як зазначалося вище,
встановлено, що спадкодавець мав дочку
(відповідача), з матір'ю якої розлучився
22.02.1979 року. З того часу дочка
залишилася проживати з матір'ю. Тобто,
на час розлучення батьків відповідачці
було шість років, а спадкодавець -
батько відповідача через два роки
одружився з позивачем. На даний час
відповідач одружена, має дитину - онука
спадкодавця.

Встановлено, що спадкодавець був
зареєстрований та проживав з 1972 року до
смерті в квартирі АДРЕСА_1 (спадкове
майно), а відповідач - його дочка з 1989
року по цей час зареєстрована в
квартирі АДРЕСА_2. Тобто, будинки їх
знаходяться поруч, на одній вулиці. Як
пояснювала відповідач, після
реєстрації шлюбу вона переїхала за
іншою адресою проживати, а в квартирі
за місцем її реєстрації проживають її
рідні - мати, бабуся, до яких вона часто
приїжджає.

Той факт, мало місце чи ні спілкування
спадкодавця з дочкою (відповідачем) в
суді не доведено сторонами. Однак,
даний факт для вирішення предмету
спору не має суттєвого значення.

По даній справі, враховуючи вказані
вище вимоги законодавства, позивач мав
довести, що відповідач ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві батьку,
який через похилий вік, тяжку хворобу
або каліцтво був у безпорадному стані.
В процесі розгляду справи стороною
позивача не було надано жодного доказу
того, що спадкодавець звертався до
дочки (відповідача) з проханням надати
допомогу, чи говорив про необхідність
отримання будь-якої допомоги, як і не
було надано доказів, що відповідач
ухилялася від надання будь-якої
допомоги, що потребував батько.

Крім цього, не було надано жодного
доказу, що спадкодавець перебував у
безпорадному стані. Як зазначалося
вище, причина смерті спадкодавця -
цироз печінки. Згідно довідок МСЕК,
якими встановлювалася спадкодавцю в 2010
році третя група інвалідності, а з 2011
року довічно - друга група
інвалідності, лікарями встановлено, що
спадкодавець може працювати. Посилання
позивача в позовній заяві на те, що
спадкодавець був обмежений в русі, а
останні місяці свого життя був лежачим
в процесі розгляду справи було
спростовано як поясненнями самого
позивача (і в якості свідка), так і
показами свідків зі сторони позивача,
листом з місця роботи спадкодавця. Крім
цього, жодного медичного документу про
стан здоров'я спадкодавця станом на час
його смерті, суду не було надано.

Надані до справи листи з місця роботи
спадкодавця - "Центру художньої та
технічної творчості "Печерськ",
отримані на запити кожної сторони
окремо, приймаються судом до уваги лише
в частині того, що в них зазначено, що
спадкодавець до смерті працював у них,
трудові обов'язки припинені у зв'язку
із смертю. Інший зміст листа, наданого
на запит сторони позивача, судом не
приймається до уваги, оскільки і запит
адвоката не стосувався висвітлених в
листі питань, та враховуючи, що місце
роботи спадкодавця є і місцем роботи
позивача. Враховуючи це, суд не може
об'єктивно давати оцінку вказаному.
Окрім того, вказані листи, враховуючи
зазначені вимоги законодавства, які
регулюють даний предмет спору, взагалі
не можуть визнаватися як доказ до даних
позовних вимог.

Суд враховує і те, що в процесі розгляду
справи були спростовані пояснення
сторони позивача самим же позивачем
про те, що вона розмовляла з
відповідачем по телефону про смерть
спадкодавця; про те, що спадкодавець
нічого не знав про дочку, як і вона про
нього, оскільки в будинку поряд, де жив
спадкодавець і позивач, проживають
перша дружина спадкодавця - матір
відповідача, з якою були знайомі і
спадкодавець, і позивач, і остання з
матір'ю відповідача спілкувалася,
брала у неї електроприбор для ремонту
спадкодавцю, віддавала його
відремонтований - про що пояснювала
сама позивач.

Судом враховується і те, що
спадкодавець при наявності бажання
залишити дочку, онука без спадщини, міг
би це зробити за життя, склавши заповіт
на позивача чи іншу особу, стан здоров'я
дозволяв йому скласти заповіт.

Враховуючи все вищевикладене, суд
приходить до висновку, що відсутні
жодна підстава для задоволення
позовних вимог позивача та усунення
відповідача від права на спадкування.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст.1224, 1261 ЦК України, ст.ст.
60, 88, 215-218, 223, 294 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Головне управління
юстиції в місті Києві про усунення від
права на спадкування - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду міста Києва через
Дніпровський районний суд міста Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя: