Справа № 375/1917/13-ц Головуючий у І
інстанції Литвин О.В.Провадження №
22-ц/780/4525/14 Доповідач у 2
інстанції МалородКатегорія 58
УХВАЛА

Іменем України

30 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого Малорода О.І.

суддів: Ігнатченко Н.В., Поліщука М.А.,

при секретарі Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Київ цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Рокитнянського районного суду
Київської області від 26 травня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про надання дозволу на тимчасовий
виїзд за кордон неповнолітньої дитини
та оформлення документів на тимчасовий
виїзд дитини за кордон без згоди
батька,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року позивачка звернулася
до суду та просила надати дозвіл на
виїзд за кордон та оформлення для цього
відповідних документів їх з
відповідачем малолітній дитині ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1, а також надати дозвіл на
виїзд дитини за кордон в її супроводі в
подальшому до досягнення дитиною віку
16 років.

Мотивувала тим, що з 2009 року вони з
відповідачем не проживають однією
сім'єю. Їх син проживає разом із нею.

Вказувала, що син хворіє на бронхіальну
астму та харчову алергію, тому під час
шкільних канікул вона має намір
з'їздити з ним для його оздоровлення та
відпочинку за межі України.

Рішенням суду позов задоволено. Надано
дозвіл на тимчасовий виїзд за межі
України на оздоровлення та відпочинок
неповнолітнього ОСОБА_3 в супроводі
матері без нотаріального посвідчення
згоди батька терміном не більше 30 днів
щороку до досягнення дитиною
шістнадцятирічного віку, поклавши на
позивачку обов'язок забезпечити
проїзд, перебування за кордоном та
повернення в Україну дитини.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивачка подала апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду першої
інстанції скасувати в частині
обмеження терміном не більше 30 днів
щороку на виїзд дитини за кордон та
ухвалити нове про задоволення позовних
вимог без обмеження терміном 30 днів.

Мотивує тим, що має намір виїжджати з
дитиною за кордон з метою оздоровлення
не лише під час літнього періоду та не
просила суд встановлювати конкретний
строк на дозвіл виїзду дитини за межі
України та обмеження по строкам
перебування дитини з нею за кордоном.

Апеляційну скаргу слід відхилити.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачка, турбуючись про виховання та
утримання дитини, має бажання та
можливість виїзду за кордон, де може
забезпечити відпочинок і оздоровлення
дитини. Однак, відповідач згоди на
тимчасовий виїзд дитини не надає з
невідомих причин.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив з того, що відповідачем
визнано позовні вимоги, при розгляді
судом вказаної справи не встановлено
обмежень чи заборон, які
унеможливлюють виїзд малолітньої
дитини, задоволення позову не порушує
будь-яких прав відповідача чи інтереси
дитини.

Згідно зі ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в України громадян
України» та постановою КМУ від 27 січня
1995 року № 57 «Про затвердження Правил
перетинання державного кордону
громадянами України» виїзд за межі
України громадянина, який не досяг
16-річного віку, і без згоди та супроводу
другого з батьків може бути дозволено
на підставі й рішення суду.

У ст. 141 СК України визначена рівність
прав і обов'язків батьків відносно
дитини.

Згідно із п. 1 п. 4 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 27 січня
1995 року № 57, виїзд з України громадян,
які не досягли 16-річного віку, у
супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням у ній держави
прямування та відповідного часового
проміжку перебування у цій державі,
якщо другий з батьків відсутній у
пункті пропуску.

Колегія вважає, що суд першої
інстанції, ухвалюючи рішення про
задоволення позовних вимог, на
виконання вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України,
зазначив у рішенні суду термін
вивезення дитини за кордон без згоди
батька, та визначився із правовою
підставою надання дозволу на виїзд
дитини без згоди батька, при цьому суд
врахував, що надання за рішенням суду
дозволу на майбутнє на постійні виїзди
дитини за кордон без згоди батька
суперечить нормам матеріального права,
які визначають рівність прав та
обов'язків батьків відносно виховання
дітей.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому згідно з ст. 308 ч. 1 ЦПК України
колегія відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін.

Керуючись ст. 308 ч. 1, 315 ЦПК України
колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Рокитнянського районного суду
Київської області від 26 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: