Справа № 377/1251/13-ц Головуючий у І
інстанції Малишенко Т.О.Провадження №
22-ц/780/48/14 Доповідач у 2
інстанції СавченкоКатегорія 54
У Х В А Л А

іменем України

30 січня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді
Савченка С.І.,

суддів Сушко
Л.П., Даценко Л.М.,

при секретарі Токар Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Славутицького міського суду
Київської області від 10 грудня 2013 року
за позовом ОСОБА_1 до Відкритого
акціонерного товариства «Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
про захист прав споживача, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року позивач звернувся до
суду із вказаним вище позовом, який
надалі уточнив і мотивував тим, що 10
травня 2012 року між ним і відповідачем
ВАТ НАСК «Оранта» було укладено
договір добровільного страхування
належного йому автомобіля «Шкода
октавія» р.н. НОМЕР_1 . За умовами
договору відповідач зобов'язався у
разі настання страхового випадку із
застрахованим автомобілем здійснити
виплату йому страхового відшкодування
в порядку і на умовах, визначених цим
договором.

Вказував, що в період дії договору
страхування 23 листопада 2012 року стався
страховий випадок, за результатами
якого відповідачем був складений
страховий акт № СТО-12-19666/1 від 15 січня
2013 року на суму 3837,80 грн. Проте, дана
сума була перерахована йому лише 25
квітня 2013 року, тобто із затримкою на 80
днів. Отже за порушення зобов'язання
відповідач має сплатити йому пеню в
розмірі 299,35 грн. та упущену вигоду в
розмірі 17,02 грн.

Крім того, повторно в період дії цього ж
договору страхування 24 квітня 2013 року
стався страховий випадок, за
результатами якого відповідач склав
страховий акт № СТО-13-5616/1 від 16 травня
2013 року на суму 2096,66 грн. Однак дана сума
не була йому виплачена взагалі, а тому
станом на 7 жовтня 2013 року відповідач
має сплатити йому страхове
відшкодування в розмірі 2096,66 грн., пеню
в розмірі 255,79 грн. та упущену вигоду в
розмірі 87,60 грн.

Також, поверненню підлягають кошти в
розмірі 31,06 грн., які він витратив на
листування із відповідачем за обома
страховими випадками.

У зв'язку із наведеним просив стягнути
з відповідача на його користь кошти в
розмірі 2787,48 грн., зобов'язати
відповідача нарахувати і виплатити
йому пеню і 3 % річних та упущену вигоду
за затримку виплати коштів 2787,48 грн.
починаючи із 8 жовтня 2013 року по день
фактичного перерахування, а також
стягнути судові витрати.

Рішенням Славутицького міського суду
Київської області від 10 грудня 2013 року
позов задоволено частково. Ухвалено
стягнути із ВАТ НАСК «Оранта» на
користь позивача по страховому випадку
№ 5616 страхове відшкодування у сумі
20296,66 грн., пеню у сумі 255,79 грн., по
страховому випадку № 19666 пеню у сумі
299,35 гривень, понесені поштові витрати у
сумі 31,06 гривень, всього 2682, 86 грн. В
решті позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні вимог
про стягнення прямої упущеної вигоди
та перерахування суми боргу на його
рахунок в ПАТ «Банк» Київська Русь» на
поточний рахунок з вказівкою
поповнення рахунку ОСОБА_1 і в цій
частині ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги задоволити в повному
обсязі, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення і неправильне застосування
судом норм матеріального права.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції позивачем не оскаржується.

Учасники справи належним чином
повідомлені про час розгляду справи,
позивач ОСОБА_1 подав заяву про розгляд
справи у його відсутність.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення із додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд обгрунтовував свої висновки тим, що
за страховим випадком, що стався 24
квітня 2013 року, відповідач
неправомірно не виплатив позивачу
страхове відшкодлування в розмірі 2096,66
грн., а відтак дана сума підлягає
стягненню з урахуванням пені, як це
передбачено договором. За іншим
страховим випадком відповідач
виплатив позивачу страхове
відшкодування з порушенням терміну, а
тому стягненню підлягає лише пеня за
період затримки виплати.

Відмовляючи в решті вимог суд послався
на їх недоведеність.

Такі висновки суду є правильними і
такими, що відповідають обставинам
справи і вимогам закону.

Відповідно до положень статей 979-982 ЦК
України за договором страхування одна
сторона (страховик) зобов'язується у
разі настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору. Предметом договору
страхування можуть бути майнові
інтереси, які пов'язані в тому числі із
володінням, користуванням і
розпоряджанням майном (майнове
страхування). Договір страхування
укладається в письмовій формі. Договір
страхування може укладатись шляхом
видачі страховиком страхувальникові
страхового свідоцтва (поліса,
сертифіката). Істотними умовами
договору страхування є предмет
договору страхування, страховий
випадок, розмір грошової суми, в межах
якої страховик зобов'язаний провести
виплату у разі настання страхового
випадку (страхова сума), розмір
страхового платежу і строки його
сплати, строк договору та інші умови,
визначені актами цивільного
законодавства.

Згідно ст.992 ЦК України у разі несплати
страховиком страхувальникові або
іншій особі страхової виплати
страховик зобов'язаний сплатити
неустойку в розмірі, встановленому
договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що 10
травня 2012 року між ОСОБА_1 і ВАТ НАСК
«Оранта» було укладено договір
добровільного страхування
транспортного засобу, за яким ОСОБА_1
застрахував у ВАТ НАСК «Оранта»
належний йому автомобіль «Шкода
октавія» р.н. НОМЕР_1.

Згідно п.2.2. укладеного між сторонами
договору страхування від 10 травня 2012
року ВАТ НАСК «Оранта» як Страховик
зобов'язався у разі настання
страхового випадку із застрахованим
автомобілем здійснити виплату йому
страхового відшкодування в порядку і
на умовах, визначених цим договором.

Згідно п.10.4.3 наведеного договору
Страховик несе майнову
відповідальність за несвоєчасне
здійснення страхового відшкодування
шляхом сплати Страхувальнику (ОСОБА_1)
пені у розмірі 0,1% від суми
заборгованості за кожний день
прострочення, але не більше подвійної
облікової ставки НБУ.

Згідно п.13.2 наведеного договору
виплата страхового відшкодування
здійснюється на підставі заяви
Страхувальника та складеного
Страховиком страхового акта у строк до
15 робочих днів після складання
страхового акта.

Також встановлено, що 23 листопада 2012
року із застрахованим автомобілем
стався страховий випадок, за
результатами якого відповідач ВАТ НАСК
«Оранта» склав страховий акт №
СТО-12-19666/1 від 15 січня 2013 року із сумою
страхового відшкодування в розмірі
3837,80 грн., яка була перерахована
позивачу з порушенням 15-ти денного
строку, встановленого п.13.3 договору
страхування.

Крім того, в період дії цього ж
договору страхування 24 квітня 2013 року
із застрахованим автомобілем стався
страховий випадок, за результатами
якого ВАТ НАСК «Оранта» склав
страховий акт № СТО-13-5616/1 від 16 травня
2013 року на суму 2096,66 грн. Проте, на
порушення умов договору вказана сума
страхового відшкодування позивачу
виплачена не була.

Вказані обставини стверджуються
наявними у справі доказами.

За таких обставин суд прийшов до
правильного висновку про порушення
прав позивача та необхідність їх
захисту шляхом стягнення за страховим
випадком № 19666 пені у зв'язку із
несвоєчаснеою сплатою страхового
відшкодування, а за страховим випадком
№ 5616 страхового відшкодування і пені, а
також понесених поштових витрат.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд безпідставно відмовив у стягненні
упущеної вигоди колегія суддів вважає
необгрунтованими.

Суд першої інстанції правильно виходив
із недоведеності позивачем наявності
підстав для стягнення упущеної вигоди
з НАСК «Оранта», та відсутності доказів
про існування доходу, який би ОСОБА_1
міг реально одержати за звичайних
обставин, якби його право не було
порушено (п.2 ч.2 ст.23 ЦК України).

При цьому суд підставно врахував, що
при пред'явленні вимоги про
відшкодування неодержаних доходів
(упущеної вигоди) позивач зобов'язаний
довести, що ці доходи (вигода) не є
абстрактними, а дійсно були б ним
отримані в разі не порушення
відповідачем його прав та охоронюваних
законом інтересів, а також те, що для
застосування такої міри
відповідальності, як стягнення збитків
у вигляді упущеної вигоди, потрібна
наявність елементів складу цивільного
правопорушення, а також наявність
заходів, вжитих стороною для одержання
такої вигоди (ч.4 ст.623 ЦК України).

Необгрунтовані і посилання апелянта на
незаконність висновку суду щодо
відмови у перерахуванні грошових сум
боргу на поточний рахунок позивача,
поскільки відповідно до Закону України
«Про виконавче провадження» саме у
виконавчому документі зазначаються
усі дані які відомі суду чи іншому
органу, що видав виконавчий документ що
ідентифікують стягувача та боржника в
тому числі й рахунок стягувача чи
боржника.

Решта доводів апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції щодо часткового задоволення
позову, обгрунтовано викладених у
мотивувальній частині оскаржуваного
судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а тому визнає дане рішення законним та
обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Славутицького міського суду
Київської області від 10 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: