Справа № 2-175/3751/13-ц
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2014 року Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - судді Бойко О.М.

при секретарі Карпенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Ювілейне цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи: ОСОБА_3, відділ ДВС
Дніпропетровського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області про припинення дії, яка порушує
право та про зобов'язання вчинити певні
дії - з'явитися до відділу ДВС,

в с т а н о в и в:

Позивачка в судове засідання не
з'явилася, надавши письмову заяву у
якій підтримала позовні вимоги та
просила їх задовольнити у повному
обсязі, а справу розглянути без її
участі.

Інші сторони в судове засідання не
з'явились, про причини неявки не
повідомили. При вирішенні питання про
поважність їх неявки в судове
засідання, суд керується наступним.

Згідно з ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які
беруть участь у справі, зобов'язані
добросовісно здійснювати свої
процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Відповідно до статті 157 ЦПК України суд
розглядає справи протягом розумного
строку, але не більше двох місяців з дня
відкриття провадження у справі, а
справи про поновлення на роботі, про
стягнення аліментів - одного місяця. У
виняткових випадках за клопотанням
сторони, з урахуванням особливостей
розгляду справи, суд ухвалою може
подовжити розгляд справи, але не більш
як на один місяць.

З матеріалів справи вбачається, що
справа тривалий час не може знайти
свого вирішення.

Враховуючи конкретні обставини справи,
встановлені ст. 157 ЦПК України строки
розгляду справи, суд вважає можливим
розглянути справу у відсутність сторін
по справі.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 за рішенням Дніпровського
районного суду м. Дніпродзержинська
від 11.09.2009 року отримала виконавчі
листи на примусове стягнення з ОСОБА_2
суми матеріальної та моральної шкоди, а
також за рішенням Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 18.03.2013 року на ім'я
позивачки видано виконавчий лист на
примусове стягнення з відповідача на
її користь суми індексу інфляції та
трьох відсотків річних за несвоєчасну
сплату грошової суми за рішенням суду
від 11.09.2009 року.

Після чого, вказані виконавчі листи
ОСОБА_1 направила на примусове
виконання до Відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
районного управління юстиції
Дніпропетровської області. Однак, 26
липня 2013 року рекомендованим листом з
повідомленням про вручення, вона
отримала лист з відділу ДВС
Дніпропетровського РУЮ
Дніпропетровської області, в конверті
якого їй повернули три виконавчі листи
з відповідними постановами від 07.06.2013
року про повернення виконавчого
документа стягувачеві, без виконання,
оскільки ОСОБА_2, ігноруючи виклики
державного виконавця, не з'являвся до
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області на визначені дати та причину
своєї неявки не повідомляв. У зв'язку з
чим, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним
позовом на захист свого порушеного
права на грошову компенсацію.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Суд дійшов висновку, що відповідач
ОСОБА_2 має грошову заборгованість
перед позивачкою ОСОБА_1 і не вчиняє
будь-яких дій на її погашення. Однак,
відповідно позовних вимог зазначених
позивачкою у позовній заяві, суд не
може дійти висновку про необхідність
задоволення позову.

Так, згідно ст. 119 ЦПК України
визначаються форма і зміст позовної
заяви, як вбачається з позовної заяви
ОСОБА_1 просить зобов'язати відповідача
ОСОБА_2 припинити дії, якими він порушує
чинне законодавство і не з'являється на
виклики до відділу державної
виконавчої служби і зобов'язати ОСОБА_2
вчинити певну дію, а саме, з'явитися до
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області, але не вказує яким саме чином,
зобов'язання відповідача ОСОБА_2
з'явитися до відповідного відділу
державної виконавчої служби, усуне
порушення її права, та не вказує на
конкретні дії, які необхідно вчинити
ОСОБА_2 безпосередньо в органах
виконавчої служби, тому відповідно до
норм ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і за їх межі
виходити не може.

Позивачкою не надано суду належних
доказів на підтвердження своїх
доводів, не коректно викладені позовні
вимоги та невірно обраний спосіб
захисту своїх прав, тому суд приходить
до висновку про залишення позовних
вимог без задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61, 79, 84, 88, 212, 215,
214 ЦПК України, ст.ст.3, 11, 13-16, 23, ЦК
України, суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи: ОСОБА_3, відділ ДВС
Дніпропетровського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області про припинення дії, яка порушує
право та про зобов'язання вчинити певні
дії - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Дніпропетровський районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя О.М.
Бойко