Провадження № 2/127/467/14
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 січня 2014 року
Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі: головуючого
- судді Прокопчук А.В.,

при
секретарі Гаврилюк А.М.,

за участю
представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся
в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
боргу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
20.04.2010 року позивач позичив відповідачу
9 625 дол. США, що підтверджується
розпискою від 10.09.2013 року, написаною
власноруч відповідачем. Всю суму
позики відповідач зобов'язався
повернути до 20.11.2013 року. Однак після
спливу зазначеного строку відповідач
позичені кошти не повернув. Позивач
неодноразово звертався до відповідача
з вимогами повернути кошти, однак
вирішити даний спір в добровільному
порядку їм не вдалось, що змусило
позивача звернутися до суду.

На момент звернення з позовом до
суду офіницій курс долара США по
відношенню до гривні складав 799,30 грн.
за 100 дол. США. Таким чином, позивач
просить стягнути з відповідача на його
користь 76 932 грн. позики.

В судовому засіданні позивач
позовні вимоги підтримав, посилаючись
на обставини, викладені в позовній
заяві. Просив задовольнити позов у
повному обсязі.

Відповідач позов не визнав,
пояснивши, що на даний час у нього немає
коштів для повернення позики. Крім
того, частину коштів він повернув
позивачеві, однак підтверджуючих цьому
доказів він надати не може.

Вислухавши пояснення позивача,
відповідача, дослідивши матеріали
справи та оцінивши докази в їх
сукупності, судом встановлено наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

З наявної в матеріалах справи
розписки ОСОБА_2 від 19.09.2013 року судом
встановлено, що 20.04.2010 року він позичив
у ОСОБА_3 9 625 дол. США, які зобов'язався
повернути до 20.11.2013 року (а.с. 6).

З вищевикладеного суд приходить
до висновку, що між сторонами виникли
правовідносини позики, які підлягають
врегулюванню нормами ст.ст. 1046-1053 ЦК
України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
іншій стороні (позичальникові) грошові
кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

За змістом ст. 1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш ніж у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Частина 1 статті 1049 ЦК України
визначає, що позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_3 обгрунтовані та
підлягають задоволенню як доведені,
оскільки ним на підтвердження договору
позики надано розписку ОСОБА_2 від
19.09.2013 року. Крім того, встановлено, що у
визначений в договорі строк позика
відповідачем позивачу не повернута.

Посилання ж відповідача ОСОБА_2 на
те, що ним погашено частину позики суд
вважає безпідставними, оскільки вони
не доведені жодними доказами та
суперечать іншим матеріалам справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Зважаючи на те, що позовні вимоги
ОСОБА_3 знайшли своє підтвердження в
ході судового розгляду, суд вважає, що
на користь позивача з відповідача слід
стягнути борг за договором позики. При
визначені розміру позики, яка підлягає
стягненню, в національній валюті
України, суд виходить із довідки
Вишенського відділення ПАТ "КБ
"Хрещатик", згідно якої станом на 28.01.2014
року офіційний курс гривні до долара
США становить 7,993 гривні за 1 долар США
(а.с. 19). Отже, 9 625 дол. США позики
дорівнює 76,932 грн.

У відповідності до ст. 88 ЦПК
України з відповідача на користь
позивача слід стягнути 769 грн. 33 коп.
судового збору.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 10, 57-60, 212-215 ЦПК України,
ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2,
ідентифікційний номер НОМЕР_1 на
користь ОСОБА_3 76 932 грн. (сімдесят шість
тисяч дев'ятсот тридцять дві гривні)
боргу та 769 грн. 33 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Вінницької області
через Вінницький міський суд
Вінницької області протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: