Справа № 438/1138/13
Головуючий у 1 інстанції: Пещук Р.Й.
Провадження № 22-ц/783/3852/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача
Краснпольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Спільного
підприємства Товариство з обмеженою
відповідальністю «КОМ-ЕКО-Львів» на
рішення Бориславського міського суду
Львівської області від 31 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до СП
ТОВ «КОМ-ЕКО-Львів» (філія
«КОМ-ЕКО-Борислав» СП ТОВ
«КОМ-ЕКО-Львів») про визнання
незаконним звільнення з роботи,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
(немайнової)шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково. Визнано
незаконним наказ СП ТОВ «КОМ-ЕКО-Львів»
(філія «КОМ-ЕКО-Борислав») №34-к від
27.06.2013 року в частині звільнення ОСОБА_4
з посади підсобного робітника з
підстав, передбачених п.4 ст.40 КЗпП
України.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді
підсобного робітника СП ТОВ
«КОМ-ЕКО-Львів» (філія
«КОМ-ЕКО-Борислав»).

Стягнуто з СП ТОВ «КОМ-ЕКО-Львів»
(філія «КОМ-ЕКО-Борислав»)в користь
ОСОБА_4 11 183грн.00 коп. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнуто з СП ТОВ «КОМ-ЕКО-Львів»
(філія «КОМ-ЕКО-Борислав»)в користь
ОСОБА_4 1000грн.00 коп. у відшкодування
моральної шкоди.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення в частині поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за один місяць, що становить
1147 грн.00 коп. допущено до негайного
виконання.

В решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржило Спільне
підприємство Товариство з обмеженою
відповідальністю «КОМ - ЕКО - Львів» в
особі представника Краснопольського
В.О. В апеляційній скарзі апелянт
зазначає, що вважає рішення
незаконним, необґрунтованим та таким,
що ухвалене з порушенням вимог
матеріального та процесуального права.
Стверджує, що суд дійшов помилкового
висновку про те, що оскільки позивач
був присутній на підприємстві, а не на
робочому місці, відтак не вчинив
прогулу. Такий висновок суду
суперечить ч.1 ст.21 КЗпП України, якою
передбачено, що працівник зобов»язаний
виконувати роботу визначену трудовим
договором та дотримуватися трудового
розпорядку встановленого на
підприємстві, а роботодавець в свою
чергу виплачувати заробітну плату та
забезпечити умови праці необхідні для
виконання роботи. Крім цього, вважає, що
рішення не відповідає вимогам ст.213 ЦПК
України, так як не містить обгрунтувань
на підставі яких суд дійшов висновку
про стягнення моральної шкоди, не
вказано якою нормою керувався суд та не
обгрунтовано сам розмір моральної
шкоди. Стверджує, що дані обставини
дають підстави для скасування рішення
відповідно до ст.309 ЦПК України, а тому
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог позивача
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника відповідача
Краснопольського В.О. на підтримання
доводів апеляційної скарги,
заперечення представника позивача
ОСОБА_2 з приводу апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що підстав для
задоволення апеляційної скарги немає.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що згідно з наказом Філії
«Ком-Еко-Борислав» №85 від 16.10.2012 року
ОСОБА_6 прийнятий на роботу на посаду
підсобного робітника (а.с.7 зворот).

Згідно з доповідною запискою
менеджера Петринчин В.І. 27.06.2014 року
декілька працівників, в тому числі і
ОСОБА_4 відмовилися виконувати роботу
(а.с.39).

З пояснюючої записки наданої
працівниками вбачається, що працівники
відмовились виконувати свої обов»язки
через невиплату заробітної плати та
подання заяв на звільнення (а.с.9).

На а.с.36 міститься заява ОСОБА_4 з
проханням звільнити його з роботи за
згодою сторін з 27.06.2013 року.

Наказом Філії «Ком-Еко-Борислав» №34
від 27 червня 2013 року (п.6) ОСОБА_4
звільнено з роботи за прогул, згідно з
п.4 ст.40 КЗпП України з 27.06.2013 року ( а.с.3
зворот, а.с.7 зворот).

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції ( ч.1 ст.303 ЦПК
України).

У відповідності до ст.40 ч.1 п.4 КЗпП
України трудовий договір укладений на
невизначений строк може бути розірвано
власником або уповноваженим ним
органом у випадку прогулу без поважних
причин.

Як роз»яснено в п.24. постанови Пленуму
ВСУ від 6 листопада 1992 року N 9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» при розгляді позовів про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити
з того, що передбаченим цією нормою
закону прогулом визнається
відсутність працівника на роботі як
протягом усього робочого дня, так і
більше трьох годин безперервно або
сумарно протягом робочого дня без
поважних причин (наприклад, у зв'язку з
поміщенням до медвитверезника,
самовільне використання без
погодження з власником або
уповноваженим ним органом днів
відгулів, чергової відпустки,
залишення роботи до закінчення строку
трудового договору чи строку, який
працівник зобов'язаний пропрацювати за
призначенням після закінчення вищого
чи середнього спеціального учбового
закладу).

Згідно ст.149 ч.1 КЗпП України до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

Перевіривши матеріали справи, доводи
сторін, давши оцінку всім зібраним
доказам, колегія суддів вважає, що
задовольняючи позовні вимоги, суд
вірно зазначив, що хоча позивач і не
приступив до виконання своєї роботи,
однак перебував в спірний час на
підприємстві вирішуючи питання свого
звільнення, що підтверджується
поясненнями наданими ним особисто
(а.с.9) та заявою з проханням звільнити
його за згодою сторін (а.с. 36), а відтак
відповідач в порушення вимог ст.ст. 40
п.4, ст.149 КЗпП України, не з"ясував, чи є
причини відсутності на робочому місці
поважними чи не поважними, щоб
розцінювати їх як прогул.

Посилання апелянта на те, що відповідно
до ч.1 ст.21 КЗпПУ трудовим договором є
угода між працівником і власником
підприємства за якою працівник
зобов»язується виконувати роботу
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядку,
колегія суддів вважає голослівними та
не підтвердженими, оскільки до
матеріалів справи не долучено ні копії
трудового договору, ні посадових
обов»язків покладених на позивача.

Щодо доводів відповідача про
відсутність обґрунтувань розміру
моральної шкоди, необхідно зазначити
наступне.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Доказами, в розумінні ст.57 ЦПК України,
є будь - які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їх представників,
допитаних як свідків, показань свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Як вбачається з пояснень позивача
причиною невиконання ним посадових
обов»язків стала невиплата заробітної
плати, внаслідок чого його було
звільнено за прогул, якого він не
вчиняв, у зв»язку з чим останній зазнав
моральних страждань, втратив
нормальні життєві зв»язки та був
змушений докладати додаткові зусилля
для організації свого життя. При цьому
суд першої інстанції обґрунтовано
визначив розмір заподіяної моральної
шкоди в сумі 1000 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не
свідчать про порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
про неправильність висновків суду,
такі не грунтуються на матеріалах
справи та спростовуються дослідженими
доказами.

Оскільки суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального закону,
колегія суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду .

Керуючись ст.ст.307 п.1 ч.1, ст.ст.308, 314 ч.1
п.1,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Спільного
підприємства Товариство з обмеженою
відповідальністю «КОМ-ЕКО-Львів»
відхилити.

Рішення Бориславського міського суду
Львівської області від 31 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий :
Ю.Р. Мікуш

Судді :
А.В. Ніткевич

О.Ф.Павлишин