У Х В А Л А

20 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О.,
Мазур Л.М.,

Савченко В.О.,
Ступак О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 серпня 2014 року
в справі за позовом ОСОБА_3 до
Державного професійно-технічного
навчального закладу «Криворізький
центр професійної освіти робітничих
кадрів торгівлі та ресторанного
сервісу», третя особа - Територіальна
державна інспекція з питань праці у
Дніпропетровській області, про
визнання незаконними дій щодо
звільнення, зобов'язання поновити на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу,
матеріальної допомоги за
невикористану відпустку та надбавки за
вислугу років, відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до Державного
професійно-технічного навчального
закладу «Криворізький центр
професійної освіти робітничих кадрів
торгівлі та ресторанного сервісу»
(далі - ДПТНЗ «Криворізький центр
професійної освіти робітничих кадрів
торгівлі та ресторанного сервісу»),
який уточнила у процесі розгляду
справи, і остаточно просила суд визнати
протиправними дії відповідача щодо
звільнення її із займаної посади за п. 2
ч. 1 ст. 36 КЗпП України, зобов'язати
відповідача поновити її на роботі та
стягнути на її користь невиплачену
заробітну плату за час вимушеного
прогулу протягом 5 місяців в розмірі
посадового окладу - 1 845 грн 80
коп., невиплачену матеріальну допомогу
за невикористану відпустку за 1998 рік в
розмірі посадового окладу, неотримані
20 % за вислугу років у розмірі 369 грн 16
коп. та неотриману надбавку 20 % в
розмірі 369 грн 16 коп., а
також відшкодувати моральну шкоду в
розмірі 5 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що з 12 лютого 1995 року
працювала у відповідача на посаді
майстра виробничого навчання ПТУ № 62.

11 вересня 1997 року між нею та директором
ПТУ № 62 ОСОБА_4 було укладено
контракт зі строком дії до 01 вересня
1998 року, відповідно до умов якого
на неї також було покладено обов'язок
майстра виробничого навчання.

Після закінчення строку дії контракту
трудові відносини між нею та
відповідачем фактично не припинилися;
проте згодом на вимогу директора вона
вимушено підписала додаткову угоду до
контракту від 01 вересня 1997
року, дія якого закінчилась ще 01
вересня 1998 року, а новий контракт з
ДПТНЗ «Криворізький центр професійної
освіти робітничих кадрів торгівлі та
ресторанного сервісу» не укладався.

Позивачка зазначила, що 01 вересня 2013
року вона не була допущена до роботи у
зв'язку із закінченням терміну дії
контракту, а 16 вересня 2013 року
звернулась в комісію з трудових спорів
ДПТНЗ «Криворізький центр професійної
освіти робітничих кадрів торгівлі та
ресторанного сервісу», проте до часу
подачі позову відповіді не отримала, а
звернувшись до Державної інспекції з
питань праці у Дніпропетровській
області щодо її незаконного
звільнення, отримала лист із
рекомендацією звернутись за захистом
свого порушеного права до суду.

Вважає своє звільнення незаконним,
оскільки трудовий контракт
неодноразово переукладався, а тому, на
її думку, трудовий договір був
укладений на невизначений строк; крім
того, зазначила, що вона не мала права
працювати майстром виробничого
навчання, а тому директор ДПТНЗ
«Криворізький центр професійної
освіти робітничих кадрів торгівлі та
ресторанного сервісу» не мала права
укладати з нею трудовий контракт, у
зв'язку з чим її не могло бути звільнено
з підстав закінчення строку дії
трудового договору.

Крім того, зазначила, що на час її
звільнення щорічна відпустка
тривалістю 42 календарних дні за 1998 рік
нею не була використана, а також в
результаті її звільнення вона зазнала
значних моральних страждань, у зв'язку
з чим просила задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.

Рішенням Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 13 травня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 липня
2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_5, який
діє в інтересах ОСОБА_3, відхилено,
рішення Саксаганського районного суду
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 13 травня 2014 року залишено
без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 серпня 2014 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження у справі з підстав,
встановлених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

У жовтні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від ОСОБА_3 надійшла заява про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 серпня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
саме: ст. 21, п. 1 ч. 1 ст. 23, ч. 1 ст. 39-1 КЗпП
України та ст. 54 Закону України «Про
освіту».

ОСОБА_3 у заяві про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 серпня 2014 року просить
поновити пропущений строк на подання
заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень
подається протягом трьох місяців з дня
ухвалення судового рішення, щодо якого
подається заява про перегляд, а тому
заява ОСОБА_3 подана в передбачені цією
статтею строки.

Відповідно до вимог статті 355 ЦПК
України заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах може бути
подана виключно з підстав:
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права заявник
посилається на копію ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 04 лютого 2013 року,
постановленої за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
Крюківського районного суду
Чернігівської області від 28 листопада
2012 року та рішення апеляційного суду
Чернігівської області від 10 січня 2013
року в справі за позовом про поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди, якою
відмовлено у відкритті касаційного
провадження у справі з підстав,
встановлених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

Згідно з п. 6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» (далі - Постанова
пленуму ВССУ) під судовими рішеннями у
подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Проте зі змісту наданої у приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права ухвали суду
касаційної інстанції не вбачається
передбаченої п. 1 ст. 355 ЦПК України
підстави для перегляду ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 серпня 2014 року, оскільки у
зазначеній ухвалі фактичні обставини
справи не є тотожними у порівнянні з
ухвалою суду, про перегляд якої подано
заяву.

Наведені заявником доводи щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права, на які
посилається заявник, зводяться до його
незгоди з оцінкою судом фактичних
обставин справи щодо конкретного
спору, а тому не можуть бути підставами
згідно з вимогами п. 1 ст. 355 ЦПК України
для перегляду судового рішення.

Із урахуванням вищевказаного колегія
суддів дійшла висновку про відсутність
підстав для перегляду ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 серпня 2014 року Верховним
Судом України.

Керуючись ст. ст. 354, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до Державного професійно-технічного
навчального закладу «Криворізький
центр професійної освіти робітничих
кадрів торгівлі та ресторанного
сервісу», третя особа - Територіальна
державна інспекція з питань праці у
Дніпропетровській області, про
визнання незаконними дій щодо
звільнення, зобов'язання поновити на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу,
матеріальної допомоги за
невикористану відпустку та надбавки за
вислугу років, відшкодування моральної
шкоди, за заявою ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 серпня 2014 року
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

Л.М. Мазур

В.О. Савченко

О.В. Ступак