Провадження № 2/522/7539/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2014 року, Приморський районний суд
міста Одеси, у складі:

головуючого судді - Турецького О.С.,

при секретарі - Гасуляк С.Г.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2,
представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі Приморського
районного суду міста Одеси, цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до Другого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції, ОСОБА_2, Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» про виключення з акту
опису й арешту майна та звільнення
з-під арешту,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулася до Приморського
районного суду м. Одеси з вказаним вище
позовом про виключення з акту опису й
арешту майна, просила виключити з акту
опису й арешту майна від 16.01.2013 р.
складеного державним виконавцем
Другого Приморського відділу ДВС
Одеського міського управління юстиції
автобус пасажирський марки MERСEDES-BENZ,
модель TOURISMO, 2008 року випуску, номер
кузову № НОМЕР_3, державний номер
НОМЕР_1; автобус пасажирський марки
MERСEDES-BENZ, модель 0404, 1999 року випуску,
номер кузову НОМЕР_4, державний номер
НОМЕР_2; звільнити майно з-під арешту
накладеного постановою про арешт майна
боржника ВП № 35713582 від 23.12.2013 р.
державним виконавцем Другого
Приморського відділу ДВС Одеського
міського управління юстиції, ОСОБА_6, а
саме: автобус пасажирський марки
MERСEDES-BENZ, модель TOURISMO, 2008 року випуску,
номер кузову № НОМЕР_3, державний номер
НОМЕР_1; автобус пасажирський марки
MERСEDES-BENZ, модель 0404, 1999 року випуску,
номер кузову НОМЕР_4, державний номер
НОМЕР_2; скасувати запис в Єдиному
державному реєстрі заборон відчуження
об'єктів рухомого майна про накладення
арешту, внесеного до реєстру на
підставі постанови Другого
Приморського відділу ДВС Одеського
міського управління юстиції № 35713582 від
23.12.2013 р.

В обґрунтування своїх позовних вимог,
позивачка посилалась на наступне. Між
нею та ОСОБА_2 08 серпня 2009 р. був
зареєстрований шлюб. У зазначеному
шлюбі подружжям набуто спільне майно, а
саме: автобус пасажирський марки
MERСEDES-BENZ, модель TOURISMO, 2008 року випуску,
номер кузову № НОМЕР_3, державний номер
НОМЕР_1; автобус пасажирський марки
MERСEDES-BENZ, модель 0404, 1999 року випуску,
номер кузову НОМЕР_4, державний номер
НОМЕР_2. Посилаючись на те, що зазначені
транспортні засоби є спільною сумісною
власністю подружжя, а також на те, що
вона не має боргових зобов'язань перед
АТ «Банк «Київська Русь», позивачка
вважає що накладення на них арешту в
рамках здійснення стягнення боргу з
ОСОБА_2 є неправомірним.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав та просив суд
його задовольнити, відповідач ОСОБА_2
позов визнав, представник відповідача
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Київська Русь» проти
задоволення позову заперечував.

З'ясувавши обставини, якими сторони
обґрунтовують свої вимоги та
заперечення, та правовідносини сторін,
що випливають з таких обставин,
вислухавши учасників цивільного
процесу, перевіривши їх доводи
наявними в справі доказами, дослідивши
матеріали справи, надавши їм правову
оцінку, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню повністю, виходячи з
наступного.

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області був задоволений позов
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Київська Русь» про стягнення
заборгованості за кредитом та
солідарно стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Банку кредитну заборгованість у
розмірі 1.603.587,35 грн.

Постановою державного виконавця
Другого Приморського відділу ДВС
Одеського міського управління юстиції
від 17.12.2012 року було відкрито виконавче
провадження ВП № 35713582.

Постановою державного виконавця
Другого Приморського відділу ДВС
Одеського міського управління юстиції
від 23.12.2013 року ВП № 35713582 накладений
арешт та заборона відчуження
вищезазначених автобусів.

Спірні автобуси включені до акту опису
та арешту майна від 16.01.2013 року,
складеного державним виконавцем
Офіцеровою Л.Л.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачка перебуває з боржником ОСОБА_2
у шлюбі, який відповідно до свідоцтва
про шлюб серії НОМЕР_5, був
зареєстрований відділом реєстрації
актів цивільного стану Одеського
міського управління юстиції 08 серпня
2009 року.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_6 автобус
пасажирський марки MERСEDES-BENZ, модель
TOURISMO, 2008 року випуску, номер кузову №
НОМЕР_3, державний номер НОМЕР_1
зареєстрований за ОСОБА_2 07.02.2012 року.

Згідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_7 автобус
пасажирський марки MERСEDES-BENZ, модель 0404,
1999 року випуску, номер кузову НОМЕР_4,
державний номер НОМЕР_2 зареєстрований
за ОСОБА_2 також 07.02.2012 року.

Таким чином, оскільки вищезазначені
автобуси були придбані під час
перебування у шлюбі, в силу приписів ст.
60 Сімейного кодексу України вони
належать подружжю на праві спільної
сумісної власності.

Як вбачається з рішення Біляївського
районного суду Одеської області від
14.11.2012 року по справі 1506/3194/2012,
залишеного без змін судами апеляційної
та касаційної інстанцій, яким визнано
недійсним договір застави спірних
автобусів, судом було встановлено що
згоди на укладення договору застави
транспортних засобів від 09.02.2012 р. на
забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_2 перед АТ «Банк «Київська Русь»
за кредитним договором позивачка не
надавала.

Крім того, кредитні кошти за кредитним
договором № 126-02-1 від 01.02.2102 р. були
отримані ОСОБА_2 в якості фізичної
особи - підприємця для придбання з
прилюдних торгів двох пасажирських
автобусів, поповнення обігових коштів,
але відповідно до умов п. 3.1.8.1. договору
застави від 09.02.2012 р. боржнику
заборонено використовувати автобуси у
підприємницької діяльності без
отримання попередньої письмової згоди
від заставодержателя та додаткового
страхування Предмету застави на умовах
погоджених з заставодержателем.

ПАТ «Банк «Київська Русь» листом від 16
березня 2012 року звернувся до РЕВ № 2 при
УДАЇ ГУМВС України в Одеської області
щодо заборони вчиняти будь-які дії з
перереєстрації, реєстрації, зняття та
постановки на облік, видачі тимчасових
свідоцтв та інші дії відносно
автобусів без попередньої згоди банку.

Наведене дає підстави вважати, що
боргові зобов'язання ОСОБА_2 не носять
споживчого характеру та виникли у
зв'язку з веденням особисто ним
підприємницької діяльності, крім того
він був позбавлений можливості
використовувати автобуси, придбані за
кредитні кошти, за їх призначенням,
відсутні також інші дані які дали б
підстави зробити висновки про їх
спрямування в інтересах подружжя.

Відповідно ч. 1 ст. 73 Сімейного кодексу
України, за зобов'язаннями одного з
подружжя стягнення може бути накладено
лише на його особисте майно і на частку
у праві спільної сумісної власності
подружжя, яка виділена йому в натурі.

Згідно ч. 2 ст. 73 СК України, стягнення
може бути накладено на майно, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
якщо судом установлено, що договір був
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї і одержане за договором
використано на її потреби.

Таким чином, державний виконавець при
проведенні відповідних процесуальних
дій у межах виконавчого провадження,
звертаючи стягнення на майно, що є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя, мав переконатися у тому, що
спірні транспортні засоби були
придбані відповідачем в інтересах
сім'ї, та що вони використовувались на
її потреби.

Втім, як встановлено судом, відповідач
був позбавлений можливості
використовувати за призначенням
автобуси, придбані за кредитні кошти, з
метою задоволення потреб сім'ї. Інших
відомостей, які б давали суду зробити
протилежні висновки щодо мети
придбання спірних транспортних
засобів, також не встановлено.

Більше того, ті обставини, що з підстав
ненадання згоди позивачкою на
укладення договору, у судовому порядку
був визнаний недійсним договір застави
спірних автобусів, свідчить про те, що у
ОСОБА_2 не було мети щодо використання
вказаного майна на користь сім'ї,
оскільки, при вчиненні відповідних дій
не було враховано волю одного із
співвласників майна.

Статтею 371 ЦПК України визначено певний
спосіб звернення стягнення на частку
майна, що є у спільній сумісній
власності: кредитор співвласника
майна, що є у спільній сумісній
власності, у разі недостатності у нього
іншого майна, на яке може бути звернене
стягнення, може пред'явити позов про
виділ частки із спільного майна в
натурі для звернення стягнення на неї.

Наведений принцип звернення стягнення
на майно, що є об'єктом спільної
сумісної власності, знайшов своє
відображення у ч. 6 ст. 52 Закону України
«Про виконавче провадження», згідно
якого у разі якщо боржник володіє
майном спільно з іншими особами,
стягнення звертається на його частку,
що визначається судом за поданням
державного виконавця.

Відповідно до п.5.1.4. Інструкції про
проведення виконавчих дій, стягнення
на майно боржника звертається в
розмірах і обсягах, потрібних для
виконання за виконавчими документами,
з урахуванням витрат на виконання та
стягнення виконавчого збору. Якщо
боржник володіє майном спільно з
іншими особами, то стягнення
звертається на його частку, що
визначається судом за поданням
державного виконавця.

Отже, правомірне стягнення на спірні
об'єкти сумісної власності могло бути
здійснене державним виконавцем тільки
за наявності певних умов, а саме:
відповідна частка боржника мала бути
виділена у натурі, а в разі відсутності
такого, виконавець мав дійти
обґрунтованого висновку щодо того, що
спірне майно придбано та
використовувалось в інтересах сім'ї.

Таким чином, звернення стягнення на
об'єкт права спільної сумісної
власності в цілому, без попереднього
визначення частки боржника та
виділення її в натурі, є незаконним та
неправомірним, оскільки суперечить
нормам закону та порушує право щодо
володіння, користування та
розпорядження майном, як об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

При ухваленні з рішення судом також
враховано, що при вчиненні дій з
накладення арешту на спірне майно
державним службовцем порушено принцип
співмірності наявним борговим
зобов'язанням.

Так, згідно п.5.1.4. Інструкції про
проведення виконавчих дій, стягнення
на майно боржника звертається в
розмірах і обсягах, потрібних для
виконання за виконавчими документами,
тобто, майно, на яке звертається
стягнення має відповідати розміру
заборгованості боржника за виконавчим
документом.

Втім, як вбачається з матеріалів
справи, заборгованість позивача за
кредитом складає суму у розмірі 1.603.587,35
гривень, що складає суму істотно нижчу
за вартість арештованого майна.

Стосовно суті позовних вимог - суд
виходить з того, що арешт майна
боржника у виконавчому провадженні не
може бути безпідставним, накладений
попередньо арешт підлягає скасуванню в
разі встановлення обставин, які б
перешкоджали вчиненню відповідних дій
за умови встановлення та врахування
таких.

Відповідно до загальних засад та
принципів цивільного права арешт майна
боржника має бути співмірним розміру
існуючого зобов'язання, що наявне у
нього, оскільки, в іншому випадку,
порушуватиметься принцип непорушності
права власності, а також не буде
дотриманий баланс інтересів сторін.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Зазначений принцип непорушності права
власності реалізується в правилі ст. 321
ЦК України, відповідно до якого право
власності є непорушним; ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно до роз'яснень постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27.08.1976
року з наступними змінами „Про судову
практику в справах про виключення
майна з опису" передбачено, що за
правилами, встановленими для розгляду
позовів про виключення майна з опису,
розглядаються вимоги громадян і
організацій, що ґрунтуються на праві
власності на описане майно або на праві
володіння ним.

Додатково судом враховано, що порядок
скасування арешту, накладеного в межах
виконання рішення, встановлені ст. 60
Закону України «Про виконавче
провадження». Відповідно до ч.5 ст. 60
Закону України «Про виконавче
провадження» у інших випадках
незавершеного виконавчого провадження
арешт з майна чи коштів може бути
знятий за рішенням суду.

Таким чином, перелік підстав, за якими
суд може скасувати арешт на майно,
накладений в межах виконавчого
провадження, не є вичерпним.

Отже, право власності позивача на
спірне майно підлягає судовому
захисту, з підстав, що наведені вище, а
отже суд дійшов висновку про
необхідність зняття арешту з автобусу
пасажирського марки MERСEDES-BENZ, модель
TOURISMO, 2008 року випуску, номер кузову №
НОМЕР_3, державний номер НОМЕР_1 та
автобусу пасажирського марки MERСEDES-BENZ,
модель 0404, 1999 року випуску, номер кузову
НОМЕР_4, державний номер НОМЕР_2.

Щодо підсудності вказаної справи
Приморському районному суду м. Одеси
враховано наступне.

Згідно ч.2 ст.114 ЦПК України, позови про
зняття арешту з майна пред'являються за
місцезнаходженням цього майна або
основної його частини.

Як вбачається з постанови про арешт
спірного майна від 23.12.2013 року
транспортні засоби знаходяться в
Приморському районі м. Одеси.

За наведених підстав позивачем вірно
визначено підсудність при зверненні до
суду із відповідним позовом, оскільки
до вказаних правовідносин
застосовуються правила виключної
підсудності.

На підставі викладеного й керуючись ст.
ст. 60, 73 Сімейного кодексу України, ст. 52,
60 Закону України "Про виконавче
провадження", ст. 371, 391 ЦК України, ст. ст.
4, 6, 8, 10-11, 15, 58, 60, 114, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 - задовольнити.

Виключити з акту опису й арешту майна
від 16.01.2013 року, складеного державним
виконавцем Другого Приморського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції:
автобус пасажирський марки MERСEDES-BENZ,
модель TOURISMO, 2008 року випуску, номер шасі
(кузову рами) № НОМЕР_3, державний номер
НОМЕР_1; автобус пасажирський марки
MERСEDES-BENZ, модель 0404, 1999 року випуску,
номер шасі (кузову рами) № НОМЕР_4,
державний номер НОМЕР_2.

Звільнити майно з-під арешту,
накладеного постановою про арешт майна
боржника ВП № 35713582 від 23.12.2013 року
державним виконавцем Другого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції, ОСОБА_6, а саме:
автобус пасажирський марки MERСEDES-BENZ,
модель TOURISMO, 2008 року випуску, номер
кузову № НОМЕР_3, державний номер
НОМЕР_1; автобус пасажирський марки
MERСEDES-BENZ, модель 0404, 1999 року випуску,
номер кузову НОМЕР_4,державний номер
НОМЕР_2.

Скасувати запис в Єдиному державному
реєстрі заборон відчуження об'єктів
рухомого майна про накладення арешту,
внесеного на підставі постанови
Другого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції ВП № 35713582
від 23.12.2013 року.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області через
Приморський районний суд міста Одеси
шляхом подачі скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подавати апеляційну скаргу
протягом 10-ти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
О.С.Турецький

23 жовтня 2014 року