КОТОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 505/3555/14-ц
Провадження № 2/505/1736/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

16.10.2014 року Котовський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Бондаренко Н.В.

при секретарі - Шершун О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Котовськ Одеської
області цивільну справу за позовом ПАТ
КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне Акціонерне Товариство
Комерційний банк «Приватбанк»
звернулося до суду із вказаним позовом
у якому просило в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
ODKTGA00000223 від 12.06.2007 року в розмірі 111 310
доларів США 78 центів, що за курсом НБУ
на 23.06.2014 року складає 1 321 258 гривень 98
копійок, звернути стягнення на будинок
загальною площею 150,50 кв.м., житловою
площею 83,4 кв.м., який розташований у
с.Куяльник Котовського району АДРЕСА_1,
шляхом продажу вказаного будинку як
предмету іпотеки, з укладанням від
свого імені договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою
покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з отриманням
кадастрового номеру земельної ділянки,
з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки. Також
позивач просив суд виселити
відповідача та всіх осіб які
зареєстровані та/або проживають у
вказаному житловому будинку у
с.Куяльник Котовського району АДРЕСА_1.

Позивач свої позовні вимоги мотивував
тим, що відповідно до укладеного
договору ODKTGA00000223 від 12.06.2007 року ОСОБА_1
12.06.2007 року отримав кредит у розмірі 50 000
доларів США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 11.04 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 12.06.2017 року.

21.03.2013 року з відповідачем було
укладено Додаткову угоду до кредитного
договору ODKTGA00000223 від 12.06.2007 року.
Відповідно до умов додаткової угоди,
сума заборгованості, що виникла у
період с дати надання позичальнику
кредиту до дати підписання додаткової
угоди, була зменшена на 29034 доларів США
88 центів, а саме: відсотки у розмірі 0
доларів США, комісія у розмірі 0 доларів
США, пеня у розмірі 29034 долари США 88
центів, зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 13.08 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 16.04.2023 року.

Згідно умов зазначеного договору
погашення заборгованості повинно
здійснюватися в наступному порядку
щомісяця в період сплати, позичальник
повинен надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, за відсотками, комісією, а
також інші витрати.

Банк зі своєї сторони умови кредитного
договору виконав, а ОСОБА_1 в наслідок
порушення умов кредитного договору,
станом на 23.06.2014 року має
заборгованість перед позивачем по
справі ПАТ КБ «Приватбанк» на загальну
суму 111 310 доларів США 78 центів, яка
складається з

- 69114.68 [Долар США] - заборгованість
за кредитом;

- 3283.37 [Долар США] - заборгованість
по процентам за користування кредитом,

- 4300.00 [Долар США] - заборгованість
по комісії за користуванням кредитом,

- 29292.16 [Долар США] - пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором.

а також штрафи відповідно до Договору:

- 21.06 [Долар США] - штраф (фіксована
частина).

- 5299.51 [Долар США] - штраф (процентна
складова).

Так в забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором ПАТ
КБ «Приватбанк» і відповідач ОСОБА_1
12.06.2007 року уклали договір іпотеки №
ODKTGA0000023. Згідно якого відповідач ОСОБА_1
надав в іпотеку нерухоме майно, а саме:
будинок загальною площею 150,5 кв.м.,
житловою площею 83.4 кв.м., який
розташований за адресою: АДРЕСА_1. Так
позивач вказує, що майно належить
відповідачу на праві власності на
підставі договору купівлі-продажу.
Обумовлена сторонами договору іпотеки
ціна предмету іпотеки дорівнює 378 750
гривень 00 копійок.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про місце та час
розгляду справи був повідомлений
належним чином, про що свідчать поштові
повідомлення в матеріалах справи.
Надав до суду заяву у якій просив суд
розглядати справу без участі
представника позивача, наполягав на
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі. Не заперечував проти ухвалення
заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання
не з'явився, хоча був повідомлений
належним чином про час та місце
розгляду справи, що підтверджується
поштовими повідомленнями в матеріалах
справи.

На виконання вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України,
відповідачу надсилалися судові
повістки за адресою його місця
мешкання.

Таким чином, суд вважає неявку
відповідачів у судове засідання
неповажною, оскільки суд належним
чином сповістив відповідачів про явку
до суду.

Суд, у зв'язку з неявкою відповідачів по
справі, враховуючи відсутність
відповідних заперечень, ухвалив
слухати справу за відсутності
відповідачів, що не з'явилася, у порядку
заочного розгляду справи, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд
проводить заочний розгляд справи на
підставі наявних в ній доказів.

Суд, дослідивши та перевіривши докази
встановив наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 12.06.2007 року між
позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір № ODKTGA00000223,
згідно умов якого ОСОБА_1 отримав
кредит у розмірі 50 000 доларів США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 11.04 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 12.06.2017
року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ПАТ КБ
«Приватбанк» і відповідач ОСОБА_1 12.06.2007
року уклали договір іпотеки № ODKTGA0000023.
Згідно якого відповідач ОСОБА_1 надав в
іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок
загальною площею 150,5 кв.м., житловою
площею 83.4 кв.м., який розташований за
адресою: АДРЕСА_1. Так позивач вказує, що
майно належить відповідачу на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу. Обумовлена сторонами
договору іпотеки ціна предмету іпотеки
дорівнює 378 750 гривень 00 копійок.

21.03.2013 року з відповідачем було
укладено Додаткову угоду до кредитного
договору ODKTGA00000223 від 12.06.2007 року.
Відповідно до умов додаткової угоди,
сума заборгованості, що виникла у
період с дати надання позичальнику
кредиту до дати підписання додаткової
угоди, була зменшена на 29034 доларів США
88 центів, а саме: відсотки у розмірі 0
доларів США, комісія у розмірі 0 доларів
США, пеня у розмірі 29034 долари США 88
центів, зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 13.08 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 16.04.2023 року.

Так згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання
боржником основного зобов'язання,
Іпотеко держатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про
іпотеку» у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки в рішенні суду
зазначаються і спосіб реалізації
предмета іпотеки шляхом проведення
публічних торгів або із застосуванням
процедури продажу, встановленою ст. 38
цього Закону, яка передбачає право
іпотеко держателя на продаж предмета
іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

Договором іпотеки, укладеним між
відповідачем та позивачем, передбачене
право іпотекодавця на реєстрацію у
предметі іпотеки інших осіб лише при
умові отримання від іпотекодержателя
письмової згоди на такі дії. Враховуючи
той факт, що іпотекодержатель не
надавав своєї згоди на відповідну
реєстрацію осіб за адресою предмету
іпотеки, позивач вважає, що реєстрація
осіб у предметі іпотеки є порушенням
умов цивільно-правового договору та
статті 629 ЦК України і зняття таких осіб
з реєстраційного обліку є захистом
прав іпотекодержателя та повинне
відбуватись на підставі рішення суду.

Відповідально до Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014
року протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно;

- загальна площа такого нерухомого
житлового майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку;

2) не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) інше
майно (майнові права), яке відповідно до
законодавства або кредитного договору
підлягає стягненню з позичальника,
зазначеного у підпункті 1 цього пункту,
при недостатності коштів, одержаних
стягувачем від реалізації (переоцінки)
предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не може уступити
(продати, передати) заборгованість або
борг, визначений у підпункті 1 цього
пункту, на користь (у власність) іншої
особи.

Згідно ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України
зобов'язанням є право відношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку і такі виникають з підстав,
встановлених статтею 11 ЦК України;
зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості; має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до інших
вимог, що звичайно ставляться; якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 610-612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання); у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом; боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення § 1 ЦК,
зокрема ст.ст. 1048-1050 ЦК, з яких
вбачається, що позикодавець (кредитор)
має право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом; розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором; позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі, що
були передані йому позикодавцем) у
строк та в порядку, що встановлені
договором; якщо позичальник своєчасно
не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання;
якщо прострочив на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Стаття 109 ЖК України встановлює, що
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку. Звернення стягнення на
передане в іпотеку жиле приміщення є
підставою для виселення всіх громадян,
що мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Як вбачається із матеріалів справи,
отриманий ОСОБА_1 кредит є споживчим та
укладений в іноземній валюті; загальна
площа будинку, що є предметом іпотеки,
складає 150,5 м2.

Позивач не надав жодного доказу того,
що предмет іпотеки не використовується
як місце постійного проживання
відповідача, у них наявне інше житло,
тобто не довів, що дія мораторію не
поширюється на даний іпотечний
договір.

Тобто, на підставі викладеного, позовна
вимога про звернення стягнення на
предмет іпотеки наразі не може бути
задоволена у зв'язку з введенням
мораторію на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті, що на
думку суду не позбавить права позивача
при зміні підстав, обраного способу
захисту, повторно звернутися до суду з
позовом.

Щодо позовних вимог про виселення
ОСОБА_1 та інших осіб які проживають
або зареєстровані у будинку, що є
предметом іпотеки, то вказав позовні
вимоги є похідними від основних вимог
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, а тому можуть бути задоволені,
за умови звернення стягнення на
предмет іпотеки та наданню позивачу
всіх прав для подальшого продажу
вказаного житлового будинку.

Керуючись вищевикладеним та ст.ст. 11, 15,
57-60, 64, 212-215, 224-226 ЦПК України, Законом
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«Приватбанк» про звернення стягнення
на предмет іпотеки - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, який його прийняв за письмовою
заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення
може бути подано до суду першої
інстанції протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Заочне рішення набирає законної сили в
порядку ст.233 ЦПК України.

Суддя:
Н.В. Бондаренко