Провадження №2/761/7049/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 грудня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді
Юзькової О.Л.,

при секретарі
Звонцовій О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Апекс-Банк» про визнання договору
іпотеки недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що
28.03.2012 р. між позивачем та ПАТ
«Апекс-Банк» був укладений договір
іпотеки, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 За умовами
зазначеного договору ОСОБА_1
(іпотекодавець) передав відповідачу в
іпотеку об'єкт нерухомості, а саме
квартиру АДРЕСА_1 , що складається з 4-х
кімнат житловою площею 105,4 кв. м.,
загальною - 178,8 кв. м. в якості
забезпечення виконання в повному
обсязі зобов'язань ТОВ «Лотуре-Агро» за
кредитним договором № ЮКЛ/220312/1 від
22.03.2012 р. перед банком. За згодою сторін
заставна вартість предмета іпотеки
становить 14 253 623,00 грн. У подальшому, а
саме 05.03.2013 р. сторонами внесено зміни
та доповнення до договору іпотеки у
зв'язку із збільшенням зобов'язань за
кредитним договором. Разом з тим зміст
договору іпотеки суперечить актам
цивільного законодавства України, що є
підставою для визнання як самого
договору так і внесених до нього змін
недійсним. За положеннями спірного
договору майновий поручитель, яким є
позивач, якщо сум, отриманих в
результаті звернення стягнення на
предмет іпотеки недостатньо для
забезпечення цим договором вимог
іпотеки іпотеко держателя,
іпотекодавець несе відповідальність
всім своїх іншим майном (п. 1.10 договору),
в той час, як чинним законодавством
встановлено, що іподекодавець несе
відповідальність перед
іпоткодержателем виключно в межах
вартості предмета іпотеки. Крім того, в
договорі іпотеки відсутній опис
предмета іпотеки, що є істотною
договору іпотеки, оскільки сторони
домовились, що предметом іпотеки є не
тільки квартира, а і всі поліпшення у
квартирі, які неможливо описати та
ідентифікувати, оцінити, підтвердити
право власності на них на дату
укладання договору. Укладання договору
саме в такій редакції було вимогою
відповідача, який би не уклав цей
договір на інших умовах , точно як і не
надав би ТОВ «Лотуре-Арго» кредит.
Умови договору щодо обсягу
відповідальності позивача на предмет
іпотеки є істотними, бо визначають
предмет договору та на їх укладанні
наполягала сторона договору, разом з
тим. вони суперечать актам цивільного
законодавства - Закону України «Про
іпотеку», а відтак існують передбачені
ст.ст. 203, 215 ЦК України підстави для
визнання договору іпотеки недійсним.
За таких обставин представник позивача
просить суд визнати недійсним договір
іпотеки від 28.03.2012 р., укладений між
ОСОБА_4 і Публічним акціонерним
товариством «Апекс-Банк», посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3 і
зареєстрований в реєстрі за № 1821, а
також договір № 1 від 05.03.2013 р.,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 і зареєстрований в
реєстрі за № 764 про внесення змін і
доповнень до договору іпотеки від
28.03.2012 р.

В подальшому представник позивача
доповнив підстави позову. Зазначив, що
умови кредитного договору не
відповідають ч. 2 ст. 7 Закону України
«Про іпотеку», оскільки всупереч даної
норми закону у договорі іпотеки не
визначено основне зобов'язання у чітко
встановленій сумі чи шляхом надання
критеріїв, які дозволяють встановити
розмір цієї вимоги на конкретний час
протягом строку дії основного
зобов'язання.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені вимоги,
просив задовольнити.

Представник ПАТ «Апекс-Банк»
заперечував щодо задоволення позову.
Пояснив, що з метою забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором № ЮКЛ/220312/1 від 22.03.2012 р.,
укладеним між ТОВ «Апекс-Банк» та ТОВ
«Лотуре-Агро», було укладено спірний
договір іпотеки до якого в подальшому
вносились зміни та доповнення.
Зазначив, що не дивлячись на протиріччя
між п. 1.10 договору іпотеки та ст. 11
Закону України «Про іпотеку», яка
визначає відповідальність
іпотекодавця в межах в межах предмета
іпотеки, невідповідність вимогам
закону певного пункту угоди не тягне за
собою визнання недійсним правочину в
цілому. Крім того наголосив, що зі
змісту договору іпотеки, який є окремим
видом забезпечення виконання
зобов'язань, сторони досягли згоди
відносно розміру, строку і порядку
виконання зобов'язань, що
забезпечуються іпотекою , розуміючи
при цьому можливість зміни розміру
таких зобов'язань у більшу та меншу
сторону, строку та порядку його
виконання у випадках, передбачених
умовами договору, що обумовлюють
основне зобов'язання.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено, і не заперечується
сторонами, що 22.03.2012 р. між Публічним
акціонерним товариством «Апекс-Банк»
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Лотуре-Агро» було
укладено кредитний договір № за
умовами якого, з відповідними змінами,
банк надає Товариству кредит у вигляді
відновлювальної кредитної лінії на
строк до 03.03.2014 р. включно з лімітом
кредитування 45 000 000,00 грн., процентна
ставка за договором встановлена в
розмірі 24% річних або 25% при невиконанні
умови щодо надходження коштів на
поточні рахунки позичальника, відкриті
у позивача, а з 01.01.2014 р. - 22% річних.

За приписами ст. 546 ЦК України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою гарантією,
заставою, при триманням, задатком.

За положеннями ст. 575 ЦК України
іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
28.03.2012 р. між Пат «Апекс-Банк» та ОСОБА_1
було укладено договір іпотеки,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3

У зв'язку із внесенням до кредитного
договору № ЮКЛ/220312/1 від 22.03.2012 р. зміни
було внесено і до договору іпотеки,
паро що свідчить договір № 1 про
внесення змін та доповнень від 05.03.2013
р., посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3

Відповідно до положень ст. 1 Закону
України «Про іпотеку» іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається з договору іпотеки від
28.03.2012 р. ОСОБА_1 в порядку та на умовах,
визначених договором передав, а банк
прийняв в іпотеку об'єкт нерухомого
майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1, що
складається з 4 кімнат житловою площею
105,4 кв. м., загальною площею 178,8 кв. м., в
якості забезпечення виконання в
повному обсязі зобов'язань ТОВ
«Лотуре-Агро» за кредитним договором №
ЮКЛ/220312/1 від 22.03.2012 р. з зі всіма
можливими змінами та доповненнями до
нього, включаючи також ті, що можуть
бути укладені сторонами в майбутньому
тощо.

Представник позивача просить визнати
договір іпотеки та договір внесення до
нього зміни та доповнень недійсними,
згідно до положень ст.ст. 203, 215 ЦК
України, у зв'язку із невідповідності
положень правочину вимогам Закону
України «Про іпотеку».

Згідно до ст. 11 Закону України «Про
іпотеку», майновий поручитель несе
відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки.

Під час укладання, як свідчить п. 1.10
договору іпотеки, сторони домовились,
якщо сум, отриманих в результаті
звернення стягнення на предмет іпотеки
недостатньо для задоволення
забезпечених цим договором вимог
іпотекодержателя, іпотекодавець несе
відповідальність всім своїм майном.

Також, як свідчить п. 3.1.9. договору
іпотекодержатель має право отримати
відшкодування з майна іпотекодавця,
яке не виступає предметом іпотеки за
цим договором, у випадку, якщо
отриманих від реалізації предмета
іпотеки коштів недостатньо для повного
погашення забезпечених згідно цього
договору вимог іпотекодавця.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою та шостою статті 203 цього
Кодексу.

Згідно із ч. 1-3,6 ст. 203 ЦК України:
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Пленум Верховного Суду України в
своїй постанові № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» в п. 9
надав наступні роз'яснення: згідно зі
статтею 217 ЦК правочин не може бути
визнаний недійсним у цілому, якщо
закону не відповідають лише його
окремі частини й обставини справи
свідчать про те, що він був би вчинений
і без включення недійсної частини. У
цьому разі відповідно до статті 217 ЦК
суд може визнати недійсною частину
правочину, з'ясувавши думку сторін
правочину.

За приписами ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на те, що під час розгляду
справи доказів, які б свідчили про те,
що за відсутності у правочині п. 1.10 така
угода не була б укладена, зважаючи на
положення ст. 11 ЦПК України щодо
розгляду судом справ в межах заявлених
позовних вимог та на підставі доказів
наданих сторонами, суд не знаходить для
визнання угоди недійсною в повному
обсязі, не дивлячись на протиріччя п. 1.10
з вимогами ст. 11 Закону України «про
іпотеку».

Також суд не може покласти в основу
рішення і доводи представника позивача
щодо порушення під час укладання
правочину і вимог ст.18 вищенаведеного
Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України
«Про іпотеку» іпотечний договір
повинен містити такі істотні умови,
зокрема для іпотекодавця та
іпотекодержателя - юридичних осіб

відомості про опис предмета іпотеки,
достатній для його ідентифікації,
та/або його реєстраційні дані, у тому
числі кадастровий номер. У разі
іпотеки земельної ділянки має
зазначатися її цільове призначення;

Як вже зазначалось предметом іпотеки є
квартира, яка належить позивачу на
праві власності в будинку АДРЕСА_1. У
договорі зазначено як загальну так і
житлову площу помешкання, кількість
кімнат, документи, що підтверджують
право власності, вартість об'єкта
нерухомості, а тому на думку суду
домовленість сторін, викладена в п.1.9.
договору щодо розповсюдження іпотеки
на всі невіддільні від предмету
іпотеки об'єкти без його пошкодження:
поліпшення, складові частини та
внутрішні системи, що існують нам
момент укладання цього договору та
виникнуть в майбутньому тощо не
свідчать про неможливість
ідентифікації предмета іпотеки.

Представником позивача також
додатково наголошувалось на порушення
сторонами ч. 2 ст. 7 Закону України «Про
іпотеку», а саме відсутність
визначення у спірному договорі
основного зобов'язання у чітко
встановленій сумі чи критеріїв, які
дозволяють встановити розмір цієї
вимоги, зважаючи на зміни, які
вносились до кредитного договору, що
також дає суду підставу для визнання
недійсним договору іпотеки, .

Суд погоджується з доводом
представника ПАТ «Апекс-Банк» про те,
що сторони при укладанні договору
досягли згоди відносно розміру, строку
і порядку виконання зобов'язань, що
забезпечуються іпотекою, розуміли при
цьому можливість зміни розміру
зобов'язань, строків і порядку його
виконання у випадках, передбачених
умовам договору, що обумовлюють
основне зобов'язання, про що свідчить п.
1.2. спірного договору іпотеки.

Крім того також слід підкреслити ту
обставину, що підставою недійсності
правочину є недодержання саме в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог вимоги чинного
законодавства.

Таким чином, зважаючи на умови договору
іпотеки в частині можливих змін
розміру зобов'язань за основним
договором та беручі до уваги, що самі
зміни до кредитного договору
приймались після укладання спірного
договору, суд не вважає, що сторонами
при укладанні правочину порушено ч. 2
ст. 7 Закону України «Про іпотеку».

За таких обставин, підстави для
визнання договору іпотеки від 28.03.2012 р.
відсутні.

Також суд і не вбачає можливим визнати
недійсним і договір № 1 про внесення
змін та доповнень до договору іпотеки у
зв'язку із відсутністю обставин з якими
законодавець пов'язує можливість
визнання угоди недійсною.

Розподіляючи судові витрати, суд
керується ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.
3,11,57,60,88,212-215 ЦПК України, ст.ст. 203, 215 ЦК
України, Законом України «Про іпотеку»,
суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через
Шевченківський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення набирає законної сили в разі
закінчення вищезазначених строків або
якщо його не скасовано після розгляду
справи судом апеляційної інстанції.

Суддя