Справа № 459/6252/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року Червоноградський
міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді
Грабовського В.В.,

з участю: секретаря судових засідань
Савіцької Б.Б.,

позивача
ОСОБА_2,

представника відповідача
Гоца П.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Червонограді
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства
«Львіввугілля» про відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків внаслідок
професійних захворювань, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року позивач
звернувся до суду з позовом, у якому, з
урахуванням уточнення позовних вимог,
просить стягнути з відповідача на його
користь 30 000,00 грн. відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків, унаслідок лише
професійного захворювання. На
обгрунтування вимоги послався на те, що
протягом 25 років і 6 місяців працював у
шкідливих умовах праці на шахті № 1
«Великомостівська», а саме: з серпня 1982
року по липень 2005 року - на посаді
електрослюсаря підземного; з липня 2005
року по квітень 2008 року - на посаді
механіка підземного. 01.04.2008 року
звільнений по п.2 ст.40 КЗпП України по
стану здоров'я. Із позивачем на шахті
трапився нещасний випадок, внаслідок
якого останній отримав перелом I пальця
лівої кисті зі зміщенням. У зв'язку з
тривалою роботою в особливо шкідливих
та тяжких умовах праці в нього значно
погіршився стан здоров'я, внаслідок
чого останній неодноразово був
змушений звертатися за медичною
допомогою. Довідкою МСЕК від 06.05.2008 року
позивачу встановлено вперше та
безтерміново 55% втрати
профпрацездатності та III групу
інвалідності.

Позивач в судовому засіданні
відмовився від позовної вимоги про
стягнення з відповідача на його
користь відшкодування моральної шкоди
внаслідок трудового каліцтва.
Зазначив, що має задишку, постійно
лікується. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача у
судовому засіданні позов не визнав.
Пояснив, що позивачем пропущено строк
для звернення до суду. Просить
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін,
з'ясувавши обставини справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню з огляду на таке.

Згідно з трудовою книжкою
позивача останній працював а шахті № 1
«Великомостівська» ДП «Львіввугілля»
з серпня 1982 року по липень 2005 року - на
посаді електрослюсаря підземного; з
липня 2005 року по квітень 2008 року - на
посаді механіка підземного. 01.04.2008 року
звільнений по п.2 ст.40 КЗпП України по
стану здоров'я.

Відповідно до акту № 52 від 26.11.2002
року про нещасний випадок на
виробництві, внаслідок падіння
предмета позивач отримав перелом I
пальця лівої кисті зі зміщенням.

У зв'язку з тривалою роботою в
особливо шкідливих та тяжких умовах
праці позивач був змушений звертатися
за медичною допомогою, що
підтверджується копіями наявних у
справі медичних документів.

Відповідно до довідки МСЕК серії
ЛВА-2 № 022795 від 06.05.2008 року позивачу
встановлено безтерміново 55% втрати
професійної працездатності, з яких: 45% -
профзахворювання, 10% - трудове каліцтво.

Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-1
№ 366363 від 06.05.2008 року останньому
встановлено безтерміново III групу
інвалідності.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Відповідно до частини 2 статті 153
Кодексу законів про працю України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Згідно статті 237-1 Кодексу законів
про працю України відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Порядок відшкодування моральної
шкоди визначається законодавством.

Відповідно до частин 2, 3 статті 23
ЦК України моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи. Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або і інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України
установлено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК
моральна шкода, завдана каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, може бути
відшкодована одноразово або шляхом
здійснення щомісячних платежів.

Як зазначено у п. 4.1 Рішення
Конституційного Суду України у справі
за конституційним зверненням
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Кіровоградській
області про офіційне тлумачення
положення частини третьої статті 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (справа про
відшкодування моральної шкоди Фондом
соціального страхування), ухваленого
27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно
до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу
України (435-15) моральна шкода
потерпілого від нещасного випадку на
виробництві чи професійного
захворювання полягає, зокрема, у
фізичному болю, фізичних та душевних
стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я. Як наслідок, моральна шкода,
заподіяна умовами виробництва,
спричинює порушення таких особистих
немайнових прав, як право на життя,
право на охорону здоров'я тощо.
Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності
спричинюють йому моральні та фізичні
страждання.

Вищенаведені обставини справи та
правові положення, на думку суду,
свідчать про доведення факту
спричинення позивачеві відповідачем
моральної шкоди унаслідок ушкодження
його здоров'я при виконанні трудових
обов'язків, що потягло за собою
професійне захворювання, а отже, про
право позивача на її відшкодування.

Факт спричинення позивачеві
моральної шкоди підтверджується також
наявними у справі копіями медичних
документів та знаходить своє пояснення
згідно із вищевказаними положеннями
Рішення Конституційного Суду України
від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004.

Вирішуючи питання про розмір
відшкодування моральної шкоди (суму її
компенсації), судом ураховано тяжкість
завданої позивачеві моральної шкоди,
глибину, тривалість та характер
моральних та фізичних страждань, стан
його здоров'я, тяжкість професійного
захворювання, настання у зв'язку з цим
негативних змін у його житті,
необхідність лікування, втрату у
зв'язку з цим життєвих зв'язків,
істотність вимушених змін у його
життєвих стосунках, що вимагає від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя, обсяг втрати
позивачем працездатності унаслідок
профзахворювання, що становить 55%, з
яких: 45% - профзахворювання. При цьому
суд виходить із засад розумності,
виваженості та справедливості, що
відповідає вимогам п. 9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди».

Тому суд вважає, що сума
компенсації спричиненої позивачеві
моральної шкоди повинна складати 9000,00
грн.

Щодо вимоги про стягнення 30000,00
грн., то суд вважає, що така належним
чином не вмотивована, є завищеною і не
відповідає тяжкості та характеру
завданої позивачеві шкоди.

При вирішенні справи суд не бере
до уваги втрату позивачем професійної
працездатності в обсязі 10% унаслідок
трудового каліцтва у зв'язку з
непов'язаністю його вимог із цією
обставиною, про що заявлено позивачем у
судовому засіданні.

Твердження представника
відповідача про пропуск позивачем
строку позовної давності є
безпідставними, оскільки відповідно до
п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю (тобто і на вимогу про
відшкодування моральної шкоди) позовна
давність не поширюється. Аналогічні
роз'яснення надані у п. 16 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди».

Решта доводів представника
відповідача стосовно заперечення
факту завдання позивачеві моральної
шкоди спростовуються вищенаведеними
висновками суду.

Таким чином, позов
задовольняється частково у межах,
зазначених вище.

Керуючись: ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Стягнути з Державного
підприємства «Львівугілля» на користь
ОСОБА_2 9000 (дев'ять тисяч),00 грн. на
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків
внаслідок професійних захворювань.

У задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Львівської області протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя:
В. В. Грабовський