Справа № 347/766/13-ц
У Х В А Л А

іменем України

04.02.2014
м. Косів

Косівський районний суд
Івано-Франківської області, в складі :

Головуючого-судді: Цалин Б.М.

Секретаря: Грицанюк Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Косів подання
Відділу державної виконавчої служби
Косівського районного управління
юстиції Івано-Франківської області про
визнання укладеної між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 мирової угоди, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Косівського районного суду
поступило подання державної
виконавчої служби про визнання
укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мирової
угоди.

Сторони в судове засідання не
з»явились будучи повідомленими
належним чином.

Із змісту поданої на затвердження суду
мирової угоди вбачається, що згідно
рішення Косівського районного суду від
17.04.2013 року боржник- ОСОБА_2 є
зобов»язаною особою за рішенням суду,
відповідно до якого було задоволено
позовну заяву стягувача - ОСОБА_1 та
вирішено стягувати із ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 аліменти в твердій
грошовій сумі щомісячно по 400 грн на її
утримання на період навчання, тобто по
01.07.2015 року. Боржник та стягувач з метою
врегулювання існуючого спору вирішили
укласти мирову угоду на стадії
виконання рішення суду.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
з'ясувавши правовідносини між
сторонами, суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні подання про
визнання укладеної на стадії виконання
мирової угоди з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконанні у ВДВС Косівського районного
управління юстиції знаходиться
виданий Косівським районним судом
виконавчий лист № 347/766/13-ц від 17.04.2013 про
стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
аліментів в твердій грошовій сумі
щомісячно по 400 грн на її утримання на
період навчання , тобто до 01.07.2015 року.

Судом встановлено, що 06.12.2013 року від
ОСОБА_1 до Відділу ДВС Косівського
районного управління юстиції надійшла
заява про затвердження укладеної між
нею та ОСОБА_2 мирової угоди з метою
врегулювання спору щодо стягнення
аліментів в її користь на період
навчання, тобто до 01.07.2015 року.

Зі змісту наявної у матеріалах справи
мирової угоди від 06.12.2013 року
вбачається, що з метою врегулювання
спору щодо сплати аліментів з метою
мирного врегулювання існуючого спору,
сторони вирішили укласти мирову угоду
на стадії виконання.

Відповідно до ч. 1 ст.372 ЦПК України,
мирова угода, укладена між сторонами,
або відмова стягувача від примусового
виконання в процесі виконання рішення
подається в письмовій формі державному
виконавцеві, який не пізніше
триденного строку передає її до суду за
місцем виконання рішення для визнання.

Як вбачається з умов укладеної між
сторонами мирової угоди, у зв`язку з
відсутністю у боржника грошових
коштів, останній відмовляється від
стягнення грошової компенсації
різниці вартості часток торгівельного
комплексу в розмірі 12716,50 грн , які
стягнуті на його користь згідно
рішення Косівського районного суду від
05.12.2012 року по справі № 0910/2-1181/2011 р із
ОСОБА_3 , яка є матір»ю стягувачки -
ОСОБА_1.

Разом з тим суд звертає увагу, що мирова
угода, яка укладається сторонами, може
стосуватися лише спірних
правовідносин та предмета позову. Крім
того, умови мирової угоди не можуть
суперечити закону та порушувати права
і законні інтереси інших осіб або
держави.

Проте, як вбачається з тексту мирової
угоди поданої на затвердження суду,
спірні правовідносини стосувалися не
лише справи про стягнення аліментів, а
відтак умови укладеної мирової угоди
знаходяться поза межами предмету
спору, за результатами вирішення якого
був виданий виконавчий документ в
іншій справі (виконавчий лист в справі
0910/2-1181/2011р.)

Відповідно до ч.1, 5 ст.175 ЦПК України,
мирова угода укладається сторонами з
метою врегулювання спору на основі
взаємних поступок і може стосуватися
лише прав та обов'язків сторін та
предмета позову. Якщо умови мирової
угоди суперечать закону чи порушують
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
визнанні мирової угоди.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст.372 ЦПК
України, сторони можуть у виконавчому
провадженні укласти мирову угоду. Суд
має право перевірити і не визнати
мирову угоду або не прийняти відмови
стягувача від примусового виконання,
якщо це суперечить закону або порушує
права чи свободи інших осіб.

Отже, відповідно вимог ст. 175,372 ЦПК
України, суд перевіряє, чи умови
мирової угоди не суперечать закону, а
саме, чи дотриманий сторонами
процедурний порядок звернення, чи
дійсно укладено мирову угоду, який її
зміст, чи зрозуміло, чітко, однозначно,
безумовно викладено умови, чи
стосується угода предмету спору, чи всі
умови мирової угоди визначені у межах
позову, стосуються предмету позову і
засновані на взаємних поступках, чи в
результаті ліквідується спір між
сторонами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що мирова угода містить
умови, які суперечать 175, 372 ЦПК України,
ст. 49 ЗУ України «Про виконавче
провадження» і не стосуються предмету
спору. Суд з власної ініціативи не може
вносити корективи та виправляти
положення мирової угоди, тому вважає за
доцільне постановити ухвалу про не
визнання даної мирової угоди, оскільки
її умови виходять поза межі судового
рішення, порушують права та законні
інтереси третіх осіб, які не були
учасниками розгляду справи про
стягнення аліментів.

Керуючись ст..ст. 175, 372 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання Відділу
державної виконавчої служби
Косівського районного управління
юстиції про визнання укладеної між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мирової угоди -
відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду Івано-Франківської
області через Косівський районний суд
протягом п'яти днів. У разі якщо ухвалу
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя:
Цалин Б.М.