Справа № 357/9498/14-ц Головуючий у І
інстанції Дмитренко А.М.Провадження №
22-ц/780/5946/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

21 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Малорода О.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Поліщука М.А.,

при секретарі: Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 08 серпня 2014 року
в справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної
особі-підприємця ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної працівникові в результаті
ушкодження здоров'я на виробництві,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року позивач звернувся до
суду та просив стягнути з відповідача
300 000 грн. моральної шкоди.

Мотивував заявлені вимоги тим, що 12
грудня 2013 року з ним стався нещасний
випадок на виробництві у
м'ясопереробному цеху ФОП ОСОБА_2.

Вказував, що за результатами
розслідування нещасного випадку
комісією складено акт про нещасний
випадок, пов'язаний з виробництвом.

Зазначав, що згідно висновку МСЕК йому
встановлено стійку втрату професійної
працездатності 50% та ІІІ групу
інвалідності безстроково.

Рішенням суду позовні вимоги
задоволено частково та стягнено з
відповідача на користь позивача
моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить оскаржуване рішення скасувати
та ухвалити нове про задоволення
позовних вимог в повному обсязі.

Мотивує свої вимоги тим, що визначаючи
розмір моральної шкоди суд першої
інстанції в повній мірі не врахував
роз'яснень п. 9 постанови ПВСУ від 31
березня 1995 року «Про судову практику у
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», відповідно до
якого, розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає в межах
заявлених вимог залежно від характеру
та обсягу заподіяних позивачу
моральних і фізичних страждань, з
урахуванням в кожному випадку ступеня
вини відповідача та інших обставин.

Вказує на те, що компенсація моральної
шкоди є разовою та при визначенні її
розміру суд повинен врахувати
тривалість завданих страждань.

При цьому, звертає увагу на те, що
враховуючи роз'яснення пленуму та
обставин справи, характер та обсяг
фізичних та душевних страждань, яких
він зазнав, їх тривалість та наслідки
отриманої на виробництві травми,
ступінь втрати працездатності,
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 30 000 грн. не відповідає глибині
фізичних та душевних страждань.

Вказує, що в порушення положень ст. 215
ЦПК України суд не зазначив та не дав
оцінки показам свідків.

Апеляційну скаргу слід задовольнити
частково.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач працював у ФОП ОСОБА_2
фаршомісильщиком з 01 жовтня 2013 року.

12 грудня 2013 року з позивачем стався
нещасний випадок на виробництві у
м'ясопереробному цеху ФОП ОСОБА_2,
внаслідок якого позивач отримав
тілесні ушкодження.

Судом першої інстанції встановлено, що
причинами нещасного випадку, згідно
актів розслідування, наявних в
матеріалах справи, були саме:
недостатня надійність засобів
виробництва /експлуатація обладнання з
несправним блокуючим пристроєм/,
порушення Правил охорони праці для
працівників м'ясопереробних цехів,
невиконання вимог інструкцій з охорони
праці, порушення Інструкції з охорони
праці для фаршомісильника.

В тому числі, особою, що допустила
порушення законодавства про охорону
праці, вказано і позивача по справі.

Судом першої інстанції також
встановлено, що внаслідок нещасного
випадку, у позивача мало місце
травматичне розчавлення, відрив
правого передпліччя на рівні верхньої
третини.

Позивачу встановлено третю групу
інвалідності від трудового каліцтва
довічно та визначено ступінь втрати
професійної працездатності - 50% у
зв'язку з виробничою травмою.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов частково та визначаючи розмір
матеріальної шкоди у сумі 30 000 грн.,
виходив з того, що позивачу було дійсно
заподіяно шкоду під час виконання
трудових обов'язків та дійшов висновку
про те, що відповідач зобов'язаний
відшкодувати позивачу вказану шкоду.

При цьому, суд першої інстанції вважав
необхідним врахувати ту обставину, що
сам позивач при здійсненні своїх
службових обов'язків допустив
порушення та нещасний випадок мав
місце також і з вини позивача.

Також суд зауважив, що позивачу згідно
ЗУ «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» було виплачено
виплачено відділенням Фонду
соціального страхування одноразову
допомогу в сумі 66 000 грн. та призначено
щомісячне відшкодування в розмірі 1 200
грн., також УПФУ в м. Білій Церкві йому
призначено пенсію по 3-й групі
інвалідності в розмірі біля 950 грн., що
повідомив в суді сам позивач.

При ухваленні оскаржуваного рішення
суд першої інстанції виходив з
положень ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, а
також п.п. 3, 9 роз'яснення Постанови ПВСУ
від 31 березня 1995 року «Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» /зі
змінами/ та п. 4.1 мотивувальної частини
Рішення КСУ № 1-рп/2004 від 27 січня 2004
року.

Колегія не погоджується з висновками
суду першої інстанції з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», в редакції, яка діяла
на момент встановлення позивачу втрати
працездатності, у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний виплатити у встановленому
законодавством порядку, зокрема,
грошову суму за моральну шкоду за
наявності факту заподіяння цієї шкоди
потерпілому.

Виходячи з положення ст. 23 ЦК України,
при вирішенні спору про відшкодування
моральної шкоди суду необхідно
встановити характер завданої
моральної шкоди, глибину і тривалість
моральних та фізичних страждань
потерпілого, настання негативних змін
у його житті, можливість відновлення
стану, який мав потерпілий до нещасного
випадку чи професійного захворювання.

Крім того, відповідно до роз'яснень,
викладених у п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених
вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням у
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача та інших обставин.
Зокрема, враховуються характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, тяжкість завданої травми,
наслідки тілесних ушкоджень,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках. При
цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Визначаючи розмір суми, що підлягає
стягненню на відшкодування моральної
шкоди, суд повинен навести в рішенні
відповідні мотиви.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Вказана стаття містить перелік
юридичних фактів, які складають
підставу виникнення правовідносин по
відшкодуванню власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівникові, зокрема: факт
порушення власником законних прав
працівника та наявність моральних
страждань або втрата нормальних
життєвих зв'язків, необхідність для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя. Ці обставини
повинні бути належно доведені.

За загальним правилом
відповідальність за шкоду вимагає
встановлення складу правопорушення,
елементами якого є шкода, протиправна
поведінка, причинний зв'язок між шкодою
та протиправною поведінкою.
Протиправність поведінки полягає у
невиконання юридичного обов'язку,
встановленого нормою права. При цьому
під протиправною дією розуміють
поведінку, що заборонена законом, а під
протиправною бездіяльністю -
невчинення особою дій, які вона була
зобов'язана за законом вчинити.
Відсутність хоча б одного з цих
елементів виключає відповідальність
за заподіяну шкоду.

Так, колегією встановлено, що причинами
настання нещасного випадку є
недостатня надійність засобів
виробництва, невиконання службових
обов'язків працівниками ФОП ОСОБА_2 та
невиконання вимог інструкцій з охорони
праці (а.с. 9-10).

За таких обставин, колегія вважає, що
внаслідок грубого порушення та
невиконання вимог інструкцій з охорони
праці відповідачем як роботодавцем,
невиконання посадових обов'язків
працівниками ФОП ОСОБА_2, відбувся
нещасний випадок з позивачем, що
пов'язаний з виробництвом, та внаслідок
якого позивач отримав тяжкі тілесні
ушкодження з втратою професійної
працездатності 50 %.

Колегія вважає, що визначаючи розмір
компенсації моральної шкоди, слід
виходили із засад розумності,
виваженості та справедливості, а також
душевних і фізичних страждань
позивача, та врахувати, що позивач
зазнав значних моральних страждань,
втратив нормальні життєві зв'язки, та
для організації свого життя існує
необхідність додаткових зусиль.

Враховуючи вищевикладене, колегія
дійшла висновку про те, що з
відповідача слід стягнути на користь
позивача моральну шкоду у розмірі 50 000
грн.

Та обставина, що позивачу Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків виплачено одноразову
допомогу та визначено щомісячне
відшкодування, не звільняє від
відповідальності відповідача по
виплаті моральної шкоди, завданої
внаслідок винних дій (бездіяльності)
останнього.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
якщо позивача, на користь якого
ухвалено рішення, звільнено від сплати
судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Стягненню з відповідача на користь
держави підлягає судовий збір у
розмірі 243 грн. 60 коп.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України,
апеляційну скаргу слід задовольнити,
рішення першої інстанції скасувати та
ухвалити нове, яким частково
задовольнити позовні вимоги.

Керуючись ст. 309,316 ЦПК України колегія,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 08 серпня 2014 року скасувати та
ухвалити нове про часткове задоволення
позовних вимог.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок
відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.
(п'ятдесят тисяч гривень).

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у
розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :