Справа №480/2682/13-ц 04.11.2014 04.11.2014 04.11.2014
Провадження №22-ц/784/2754/14
Головуючий у 1-й інстанції
Доповідач апеляційного суду Яворська
04 листопада 2014 року
Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області у складі:
головуючого - Базовкіної Т.М.,
суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської
при секретарі судового засідання -
за участю: позивачів - ОСОБА_2 та
представника ОСОБА_3,
відповідача - ОСОБА_4 та її
представника ОСОБА_5,
розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою
на рішення Миколаївського
районного суду Миколаївської області
від 28 серпня 2014 року
ОСОБА_2, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа,
яка не заявляє самостійні вимоги щодо
предмета спору- орган опіки і
піклування Миколаївської районної
адміністрації Миколаївської області
спростування недостовірної
інформації та відшкодування моральної
У липні 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6
звернулися в суд з позовом до ОСОБА_4
про спростування недостовірної
інформації та відшкодування моральної
Позивачі зазначали, що вони є батьками
дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Відповідач по справі ОСОБА_4 є рідною
бабусею дітей. Протягом 2012-2013 років
вона поширює недостовірну інформацію
про позивачів з метою позбавлення їх
батьківських прав. Відповідач
стверджує, що вони мешкають у будинку
без належних зручностей, в
антисанітарних умовах, що ОСОБА_2 не має
постійної роботи та заробітку, що їх
єдиним джерелом доходів є державна
допомога, надана при народженні
третьої дитини та пенсія по
інвалідності. Діти позбавлені
можливості адекватного розвитку, що
негативно впливає на розвиток та
адаптацію дітей до школи, що вони не
приділяють дітям ніякої уваги у
вихованні, утриманні та їх здоров'ю, що
виражається в невчасному харчуванні, у
не відвідуванні лікарів та залишенню
дітей без догляду. Цю інформацію
відповідач неодноразово поширювала в
селі та між спільними знайомими.
Рішенням Миколаївського районного
суду Миколаївської області від 13
травня 2013 року в позбавленні їх
батьківських прав було відмовлено.

Позивачі вважали, що поширена
відповідачем інформація не відповідає
дійсності і ганьбить їх честь та
гідність, в зв'язку з чим просили суд
стягнути на їх користь моральну шкоду в
розмірі 10000грн., по 5000грн. кожному. В
подальшому уточнили свої позовні
вимоги, посилаючись на те, що
недостовірна інформація відповідачем
була поширена також у телепередачі в
грудні 2013 року на всю країну, остаточно
просили визнати відомості, про те, що
вони мешкають у будинку без належних
зручностей, в антисанітарних умовах, що
ОСОБА_2 не має постійної роботи та
заробітку, що їх єдиним джерелом
доходів є державна допомога, надана при
народженні третьої дитини та пенсія по
інвалідності; діти позбавлені
можливості адекватного розвитку, що
негативно впливає на розвиток та
адаптацію дітей до школи, що вони не
приділяють дітям ніякої уваги у
вихованні, утриманні та їх здоров'ю, що
виражається в невчасному харчуванні, у
не відвідуванні лікарів та залишенню
дітей без догляду, недостовірними,
такими, що не відповідають дійсності,
порушують права, свободи, ганьблять їх
честь та гідність, крім того такими, що
є наклепом. Зобов'язати відповідача
спростувати зазначені відомості
шляхом вибачення в судовому засіданні
та стягнути з останньої моральну шкоду
по 5000 грн. на кожного позивача.

Ухвалою суду від 15 квітня 2014 року до
участі в справі в якості третьої особи
залучено органи опіки та піклування
Миколаївської районної державної
адміністрації Миколаївської області.

Рішенням Миколаївського
районного суду Миколаївської області
від 28 серпня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_6,
посилаючись на те, що суд неповно
з'ясував обставини справи по суті, не
дослідив обставини справи, які мають
значення, неправильно застосував норми
матеріального права та порушив норми
процесуального права, просять
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
задоволення їх позовних вимог.

В письмових запереченнях відповідач
вважала апеляційну скаргу
необґрунтованою та безпідставною,
просила відмовити в її задоволенні, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
позивача та його представника,
відповідача та її представника,
перевіривши правильність рішення суду
в межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу відповідно
із законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до положень п. 15-16
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27.02.2009 року №1 «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної особи», при
розгляді справ зазначеної категорії
суди повинні мати на увазі, що
юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації: поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку:
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є
вивішування (демонстрація) в
громадських місцях плакатів, гасел,
інших творів, а також розповсюдження
серед людей листівок, що за своїм
змістом або формою порочать, гідність,
честь фізичної особи або ділової
репутації фізичної та юридичної особи.

Згідно зі ст. 47-1 Закону України "Про
інформацію" ніхто не може бути
притягнутий до відповідальності за
висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком
образи чи наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема
вживання гіпербол, алегорій, сатири.
Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України в
редакції закону станом на день
поширення інформації, фізична особа,
особисті немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї та (або)
членів її сім'ї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.
Негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, викладеними в
абзаці 5 п.15, абзацах 3-5 п. 19 постанови
від 27 лютого 2009 року № І "Про судову
практику у справах про захист гідності,
честі фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи",
відповідно до ст. 277 ЦК України не є
предметом судового захисту оціночні
судження, думки, переконання, критична
оцінка певних фактів і недоліків, які,
будучи вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень ст. 10
Конвенції.

Недостовірною вважається
інформація, яка не відповідає
дійсності або викладена неправдиво,
тобто містить відомості про події та
явища, яких не існувало взагалі або які
існували, але відомості про них не
відповідають дійсності (неповні або
перекручені).

Згідно з частиною третьою статті
277 ЦК України негативна інформація,
поширена про особу, вважається
недостовірною, якщо особа, яка її
поширила, не доведе протилежного
(презумпція добропорядності).
Негативною слід вважати інформацію, в
якій стверджується про порушення
особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка, на думку позивача,
порушує його право на повагу до
гідності, честі чи ділової репутації.

Із матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що позивачі є
батьками дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.
5-8).

Відповідач ОСОБА_4 є матір'ю позивача
ОСОБА_2 та рідною бабусею його дітей.

У 2012 році та у липні 2013 року
Миколаївська районна державна
адміністрація зверталася в суд з
позовами до ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про
позбавлення батьківських прав та про
відібрання дітей від батьків без
позбавлення батьківських прав
відповідно.

Рішенням Миколаївського районного
суду Миколаївської області від 13
травня 2013 року у задоволенні позовних
вимог Миколаївської РДА про
позбавлення батьківських прав
відмовлено за недоведеністю позову.

Рішенням Миколаївського районного
суду Миколаївської області від 13
лютого 2014 року, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду
Миколаївської області від 09 квітня 2014
року у задоволенні позовних вимог
Миколаївської РДА про відібрання дітей
від батьків без позбавлення
батьківських прав відмовлено також за
недоведеністю.

Між тим, відмова в зазначених позовах
не спростовує певних фактів та підстав
звернення з ними, а відтак і відомості,
які позивачі просять визнати
недостовірними, такими, що не
відповідають дійсності, порушують
права, свободи, ганьблять їх честь та
гідність не є такими, оскільки
підтверджуються письмовими доказами,
наявними в матеріалах справи, зокрема
витягами із протоколів засідання
Миколаївської міської
психолого-медико- педагогічної
консультації №18 від 14 жовтня 2011 року,
№15 від 22 березня 2012 року щодо
неповнолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_9, яким
встановлено діагноз моторна алалія,
недорозвинення мовлення ІІІ ступеня,
медичними документами щодо стану
здоров'я дітей, актом обстеження
житлово - побутових умов сім'ї,
застосування до позивачів заходів
адміністративного впливу, в зв'язку з
неналежним виконанням батьківських
обов'язків ( а.с.35- 57,99-109).

У грудні 2013 року позивач ОСОБА_2 разом
зі своєю матір'ю приймав участь у
телепередачі «Стосується кожного», де
висвітлювалося питання належного
виховання та проживання дітей в його
родині та проводилися дискусії з цього
приводу. Позивачі погодилися на зйомки
цієї передачі ( зйомки помешкання в
якому вони проживають), приймати участь
у ній та отримали матеріальну
винагороду. А тому посилання позивачів
в апеляційній скарзі на те, що
відповідач поширила недостовірну
негативну інформацію про них у
телепередачі не заслуговують на увагу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції вважав, що викладені
відповідачкою відомості про позивачів
не можуть бути спростовані як такі, що
порочать честь та гідність останніх,
оскільки є оціночними судженнями. Крім
того, інформація щодо умов проживання
позивачів, про стан здоров'я малолітніх
дітей та необхідність їх лікування, на
яку посилалася відповідач під час
вищевказаної телепередачі відповідає
дійсності та підтверджується
належними доказами.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
підстав для його скасування не вбачає.

Доводи касаційної скарги про порушення
судом норм матеріального та
процесуального права є безпідставними,
не спростовують висновків суду та не
дають підстав для скасування
оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 відхилити, а рішення
Миколаївського районного суду
Миколаївської області від 28 серпня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді: