АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/265/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 20 Чепурний О.П.
Доповідач в апеляційній інстанції
Вініченко Б. Б. УХВАЛА
16 січня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Вініченко Б. Б. суддів
Новіков О. М. , Храпко В. Д. при
секретаріАнкудінову О.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Драбівського
районного суду Черкаської області від
05 грудня 2013 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання
договору купівлі-продажу дійсним,
стягнення коштів та моральної шкоди, -
в с т а н о в и л а :
У листопадіі 2013 року ОСОБА_6 звернулася
до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування своїх вимог вказувала,
що 09 липня 2012 року вона купила в
магазині диван «Малютка» за 1 500 грн.
Після доставки товару додому,
позивачка виявила, що він їй не
підходить і вирішила замінити його на
диван більшого розміру. Через два дні
сусідка ОСОБА_7 звернулася до позивачки
із пропозицією купити вказаний диван
на що ОСОБА_6 і погодилася. Сусідка
забрала диван до себе додому та
зобов'язалася відразу ж принести за
нього гроші, проте до цього часу не
повернула гроші і відмовляється це
Постановою слідчого від 14 листопада 2013
року кримінальне провадження за заявою
ОСОБА_6 з приводу шахрайства було
закрите у зв'язку із відсутністю складу
кримінального правопорушення та
наявністю між сторонами
цивільно-правових відносин.
Крім того позивачка зазначила, що
внаслідок грубої поведінки ОСОБА_7 та
відмови останньої від виконання своїх
зобов'язань, ОСОБА_6 була неодноразово
госпіталізована, проходила
амбулаторне лікування та постійно
перебуває у стресовому стані, а тому
вважає, що такими діями відповідачки їй
спричинена моральна шкода.
За таких обставин, просила суд визнати
договір купівлі-продажу дивана
дійсним, стягнути з відповідачки 1 500
грн. вартості дивана та 5 000 грн.
Рішенням Драбівського районного суду
Черкаської області від 05 грудня 2013 року
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_6 подала апеляційну
скаргу в якій, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, просила рішення суду скасувати
та ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги позивача.

Заслухавши пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Згідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, районний
суд зазначив, що законодавством
України не передбачено недійсність
договору, який укладено між сторонами в
усній формі, тому і його визнання
дійсним законодавством не передбачено.
Крім того, в судовому рішенні вказано,
що договір може бути визнаний судом
дійсним у тому разі, якщо щодо
правочину, який укладений в усній формі
законом встановлена його недійсність
через недодержання вимоги щодо
письмової форми.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між сторонами був
укладений в усній формі договір
купівлі-продажу дивана, за умовами
якого позивачка передала відповідачці
диван, а остання зобов'язувалася
сплатити за нього кошти у розмірі 1 000
грн.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК правочини
фізичних осіб між собою на суму, що
перевищує у 20 і більше разів розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, крім правочинів,
передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу,
належить вчиняти у письмовій формі.

При цьому, правові наслідки
недодержання вимоги закону про
письмову форму правочину передбачені
ст. 218 ЦК України.

Відповідно до вказаної норми Кодексу
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків,
встановлених законом.

Разом з тим, пунктом другим вказаної
статті встановлено, що правочин, для
якого законом встановлена його
недійсність у разі недодержання вимоги
щодо письмової форми, укладений усно і
одна із сторін вчинила дію, а друга
сторона підтвердила її вчинення,
зокрема шляхом прийняття виконання,
такий правочин у разі спору може бути
визнаний судом дійсним.

Крім того, відповідно до п. 12 Постанови
Пленуму ВСУ «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06 листопада
2009 р. № 9 порушення вимог закону щодо
укладення правочину в письмовій формі
є підставою для визнання його
недійсним лише в разі, коли це прямо
передбачено законом, зокрема статтями
547, 719, 981, 1055, 1059, 1107, 1118 ЦК тощо.

Судом першої інстанції враховано, що
щодо спірного договору діючим
законодавством не встановлена
обов'язкова письмова форма, в зв'язку з
чим спірний правочин не може бути
визнаний судом дійсним.

В той же час, заслуговують на увагу
доводи апелянта щодо визнання ОСОБА_7
факту отримання дивану, оскільки такі
дії відповідачки свідчать про
погодження сторонами істотних умов
договору купівлі-продажу та часткове
виконання його умов.

Разом з ти, згідно зі ст. 119 ЦПК України
підставами позову є обставини, яким
позивач обґрунтовує свої вимоги, а не
саме по собі посилання на певну норму
закону. Тому в разі посилання позивача
не на ту норму закону, суд уточнює
підстави позову й застосовує норму
закону, яка їм відповідає, незалежно
від згоди на це позивача. Проте, суд не
вправі змінювати підстави позову.

Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Проте, хоча факт отримання дивану і був
визнаний відповідачкою у судовому
засіданні, ОСОБА_7 не надала жодного
доказу на підтвердження своїх доводів
щодо повернення позивачці грошових
коштів за отриманий диван.

При цьому, не заслуговують на увагу
посилання апелянта на покази свідків,
допитаних у судовому засіданні,
оскільки відповідно до п. 2 ст. 218 ЦК
України заперечення однією із сторін
факту вчинення правочину або
оспорювання окремих його частин може
доводитися письмовими доказами,
засобами аудіо-, відеозапису та іншими
доказами. Рішення суду не може
грунтуватися на свідченнях свідків.

Крім того, за змістом п. 12 Постанови
Пленуму ВСУ «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06 листопада
2009 р. № 9 не може доводитися свідченням
свідків не лише заперечення факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин, а й факт його
вчинення, а також виконання
зобов'язань, що виникли з правочину.

Судова колегія вважає безпідставними
посилання апелянта на ч.3 ст. 219 ЦК
України, згідно якої, як вказує апелянт,
законом встановлена недійсність
правочину у разі недодержання вимоги
щодо письмової форми, оскільки
положення вказаної статті регулюються
правовідносини щодо правових
наслідків недодержання вимоги закону
про нотаріальне посвідчення
одностороннього правочину, а за
змістом ст. 219 Кодексу взагалі відсутня
частина третя.

З названих підстав не підлягають до
задоволення позовні вимоги ОСОБА_6 і в
частині відшкодування моральної шкоди.

На підставі наведенного, колегія
суддів вважає, що оскаржуване рішення
суду є законним і обгрунтованим на
зібраних по справі доказах, відповідає
вимогам матеріального і
процессуального права.

Доводи апеляційної скарги не є
суттєвими і не дають підстав для його
відміни або зміни.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, п. 1 ст. 308, ст.
ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Драбівського районного суду
Черкаської області від 05 грудня 2013 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_7 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним, стягнення
коштів та моральної шкоди - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили одразу
після її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів після її
проголошення.

Головуючий :

Судді :