АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2298/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3034/14
Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В.
Доповідач Омельченко Л. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого судді: Омельченко Л.М.

Суддів: Бондаревської С.М., Триголова
В.М.

При секретарі: Ачкасчовій О.Н.

З участю прокурора Бондаренка А.Г.

Адвоката ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою заступника
прокурора Київського району м. Полтави

на рішення Київського районного суду м.
Полтави від 30 квітня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
виконавчого комітету Київської
районної в м. Полтаві ради про визнання
права власності на гараж.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача апеляційного суду
Омельченко Л.М.,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом до виконавчого комітету
Київської районної в м. Полтаві ради
про визнання права власності,
мотивуючи позов тим, що він є
користувачем гаража АДРЕСА_1. Даний
гараж побудований у складі
автогаражного кооперативу
«Затонський» у 1981 році.

Посилаючись на те, що ним -позивачем
було здійснено виплату пайових внесків
на вказаний гараж у повному обсязі,
але не отримано правовстановлюючий
документ, що посвідчує право власності
на нього, і вказуючи, що автогаражний
кооператив «Затонський» припинив свою
діяльність, ОСОБА_2 просив суд визнати
за ним право власності на
індивідуальний гараж по АДРЕСА_1 площею
24,7 кв.м.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 30 квітня 2014 року позов
задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 (податковий
номер 0) право власності на
індивідуальний гараж по АДРЕСА_1 площею
24,7 кв.м.

Рішення місцевого суду в апеляційному
порядку оскаржив заступник прокурора
Київського району м. Полтави в
інтересах держави в особі Київської
районної в м. Полтаві ради.

Апелянт просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити, посилаючись на
неповне з»ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга
підлягає до задоволення за наступних
підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове по суті
позовних вимог.

Згідно п.1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з»ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий
суд виходив з того, що є достатні
правові підстави для визнання за
позивачем права власності на гараж по
АДРЕСА_1 площею 24,7 кв.м.

Проте, колегія судів не може погодитися
з таким висновком суду за наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
та не заперечувалось учасниками
судового процесу, відповідно до ордеру
№ 91, виданого Автомотоспілкою
Київського району м. Полтави 17.08.2012
року, ОСОБА_2 надано право на заняття
гаража (боксу) АДРЕСА_1 (а.с.6).

Станом на 01.01.2013 року вищевказаний
автогаражний колектив припинив свою
діяльність, оскільки не пройшов
перереєстрацію в міській раді, що
підтверджується довідкою Київської
районної організації «Автомотоспілки»
№ 4 від 03.01.2014 року.

У зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів, ОСОБА_2
було відмовлено в державній реєстрації
права власності на гараж, яким він
користується.

Відповідно до Цивільного Кодексу УРСР
в редакції 1963 року, самочинне
будівництво узаконювалося на підставі
рішення виконавчих органів місцевих
рад, а Цивільним Кодексом України, який
набрав чинності з 01.01.2004 року, самочинне
будівництво узаконюється виключно на
підставі рішення суду.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 376 ЦК України,
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
побудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Таким чином, цивільним законодавством
України передбачена можливість
визнання права власності на самочинне
будівництво за умови надання особі, яка
здійснила самочинне будівництво,
земельної ділянки під уже збудоване
нерухоме майно.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ у абзаці 4 пункту 4 Постанови «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)», під наданням земельної
ділянки слід розуміти рішення
компетентного органу влади чи органу
місцевого самоврядування про передачу
земельної ділянки у власність або
надання у користування, або передачу
права користування земельною ділянкою
на підставі цивільно-правових
договорів із фізичною чи юридичною
особою.

Однак в матеріалах справи відсутні
документи на підтвердження факту
виділення у встановленому порядку
позивачу чи автогаражному колективу
«Затонський» земельної ділянки під уже
збудований гараж. Місцевий суд при
вирішенні спору дане питання взагалі
не з»ясовував.

Разом з тим, згідно наданих в засідання
апеляційного суду прокурором доказів,
зокрема з письмового пояснення голови
ГО «Автомотоспілка» Ярошенко А.І.,
видно, що автоколектив «Затонський»
існував з 1975 року, відповідно до
рішення виконавчого комітету
Київської районної ради народних
депутатів м. Полтави. Проте, ні при
створенні даного колективу, ні в
подальшому, земельна ділянка цьому
автоколективу для будівництва та
обслуговування індивідуальних гаражів
не виділялася. Колишному користувачу
спірного гаража - ОСОБА_5, який 05.12.2001
року помер, рішенням Київської
районної ради народних депутатів м.
Полтави №596 від 21.10.1980 року надавався
дозвіл на будівництво гаража на
ділянці колективних гаражів по
АДРЕСА_1. Однак, відсутні документи про
відповідність збудованого ним об»єкту
проектній документації та оформлення
ним права власності на даний гараж.

Крім того, з наданої прокурором довідки
виконавчого комітету Київської
районної в м. Полтаві ради від 21.08.2014
року №04-17/907 вбачається, що рішенням
сорок дев»ятої позачергової сесії
шостого скликання від 04.04.2014 року гр.
ОСОБА_2 відмовлено у виділенні
земельної ділянки орієнтовною площею 35
кв.м для будівництва та обслуговування
індивідуального гаражу по АДРЕСА_1,
оскільки за вказаною адресою
розташований автогаражний кооператив
та у зв»язку з ненаданням
правовстановлюючих документів на
гараж. Дане рішення позивач не
оскаржував.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ч. 4 цієї ж статті,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Вказаних вимог закону позивач не
виконав, не довів свого права
власності на гараж.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1
п.п.1, 4, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш
И Л А:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Київського району м. Полтави
задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 30 квітня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
виконавчого комітету Київської
районної в м. Полтаві ради про визнання
права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання ним чинності шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя : (підпис)
Омельченко Л.М.

Судді: (підпис) Бондаревська С.М.
(підпис) Триголов В.М.

Згідно: