Провадження № 2/127/292/14
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 лютого 2014 року
Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі:
головуючого-судді Прокопчук А.В.,

при секретарі
Поливаній Ю.В.,

за участю позивача -
відповідача ОСОБА_1,

її
представника ОСОБА_2,

позивача -
відповідача ОСОБА_3,

представника
відповідача виконавчого комітету ВМР -
Романовської Н.О.,

відповідача
- позивача ОСОБА_5,

та її
представника ОСОБА_6,

відповідача
ОСОБА_7,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_3 до Виконавчого комітету
Вінницької міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_7
про визнання приватизації квартири
недійсною, скасування рішення
виконавчого комітету Вінницької
міської ради, визнання недійсним
свідоцтва про право власності на житло,
визнання права на приватизацію житла
та зустрічним позовом ОСОБА_5, яка діє в
своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої ОСОБА_8 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_7 про усунення перешкод в
користуванні власністю шляхом
виселення, встановлення порядку
користування квартирою,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2013 року ОСОБА_1, ОСОБА_3
звернулися в суд з позовом до
Виконавчого комітету Вінницької
міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про
визнання приватизації квартири
недійсною, скасування рішення
виконавчого комітету Вінницької
міської ради, визнання недійсним
свідоцтва про право власності на житло,
визнання права на приватизацію житла.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
позивачі проживають у АДРЕСА_1, разом із
ОСОБА_7 (який є чоловіком ОСОБА_3 та
батьком ОСОБА_1), рідною сестрою
чоловіка - ОСОБА_5 та її дочкою ОСОБА_8.

Позивачі були впевнені, що вказана
квартира належить всім їм на праві
власності, однак у липні 2013 року ОСОБА_5
запропонувала ОСОБА_7 викупити належну
їй та її дочці ОСОБА_9 частку власності
в даній квартирі. В результаті цього
позивачі з'ясували, що відповідно до
рішення виконкому Вінницької міської
ради від 28.08.2007 року № 2030 право
приватної (спільної) власності на
квартиру в будинку АДРЕСА_1 оформлено
на ОСОБА_10 ( батько ОСОБА_7 та ОСОБА_5),
ОСОБА_5, ОСОБА_7, а також онуку ОСОБА_8.
Згідно свідоцтва про право власності
від 28.08.2007р. вказана квартира належить
їм на праві спільної часткової
власності - по ? кожному.

Після смерті в серпні 2009 року ОСОБА_10
спадкоємцями його майна в рівних долях
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за Законом, стали його діти
ОСОБА_7 та ОСОБА_5.

Оскільки, позивачі вселилися в дане
житлове приміщення в 1993, 1994 роках в
якості членів сім'ї та проживали в ній
постійно, тому вони вважають, що мають
законне право на рівні з іншими членами
сім'ї наймача приймати участь в
приватизації квартири. Однак, як
виявилося їх право на приватизацію
належної частки займаного ними житла
було порушено, тому вони звернулися в
суд з вищевказаним позовом.

До початку розгляду справи по суті
ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та
інтересах неповнолітньої ОСОБА_8,
подала зустрічний позов до ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_7 про усунення перешкод в
користуванні власністю шляхом
виселення, визнаня осіб втратившими
право користування житлом,
встановлення порядку користування
квартирою та оформлення окремих
лицевих рахунків.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
спірна квартира була отримана на
підставі ордеру в 1988 році на сім'ю із 4-х
осіб, а саме: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_7 та
ОСОБА_5, які з того часу були постійно
зареєстровані в квартирі і проживали
там. В 2001 році у позивача народилася
дочка ОСОБА_8, яка з народження
зареєстрована та постійно проживає у
спірній квартирі. Згодом, у 2003 році
померла ОСОБА_11, а в 2007 році
ОСОБА_10оформив право приватної
(спільної) власності на спірну
квартиру.

Позивачі по первісному позові ОСОБА_1,
ОСОБА_3 до приватизації житла, в момент
приватизації та після нього, а також по
теперішній час зареєстровані в спірній
квартирі не були, а тому і не були
включені в приватизацію.

Після смерті батька ОСОБА_10, позивачка
ОСОБА_5 разом із дочкою ОСОБА_8 стали
власницями 62,5% частки спірної квартири,
а ОСОБА_7 отримав 37,5%.

Позивачі по зустрічному позову
мешкають лише в одній кімнаті, хоча
фактично є власниками більшої частки
квартири, таким чином вони порушують їх
з дочкою права та законні інтереси.

Оскільки вирішити конфлікт у
добровільному порядку неможливо, тому
змушені були звернутися до суду за
захистом своїх прав та просять
усунення перешкод в користуванні
власністю шляхом виселення, визнання
осіб втратившими право користування
житлом, встановлення порядку
користування квартирою та оформлення
окремих лицевих рахунків.

10.02.2014 року позивачем по зустрічному
позову ОСОБА_5 до суду подано заяву про
зменшення позовних вимог, в якій
просить в задоволенні первісного
позову відмовити, а заявлений
зустрічний позов задовольнити, а саме
усунути перешкоди в користуванні
власністю, шляхом виселення ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання
іншого житла та визначити порядок
користування вищевказаною квартирою,
надавши ОСОБА_5 та ОСОБА_8 в
користування кімнати - площею 8,5 м.кв.,
та 17,1м.кв., відповідачу - ОСОБА_7, кімнату
- площею 11,8 м.кв., підсобні приміщення
залишити в загальному користуванні
(а.с. 87-88).

Позивач - відповідач ОСОБА_1 та її
представник позов підтримали, надали
пояснення аналогічні викладеним в
позовній заяві. Просили позов
задовільнити в повному обсязі.
Зустрічний позов не визнали, пояснивши,
що ОСОБА_1 в спірній квартирі проживає з
дня народження. Підстав для її
виселення не має, так як вона весь час
проживала з ОСОБА_5 однією сім'єю та
ніяких перешкод в користуванні
власністю вона не чинить. Встановлення
порядку користування житлом буде
порушувати право її батька як власника.
В зустрічному позові просили
відмовити.

Позивач -відповідач ОСОБА_3 свій позов
підтримала, надала пояснення
аналогічні викладеному в позові,
просили задовольнити його в повному
обсязі. Зустрічний позов не визнала,
пояснивши суду що в спірній квартирі
проживає з моменту одруження з
відповідачем ОСОБА_7 Про те, що
проводилася приватизація квартири їй
було не відомо. Ніяких перешкод в
користуванні власністю ОСОБА_5 та її
дочці вона не чинить, вважає що має
право проживати в даній квартирі, так
як вона є дружина співвласника
квартири ОСОБА_7

Представник відповідача виконавчого
комітету ВМР первісний позов не
визнала пояснивши суду, що під час
приватизації спірної квартири ніяких
порушень з боку виконавчого комітету
ВМР не було. Квартиронаймач спірної
квартири, на час її приватизації, не
зазначив ОСОБА_3 та ОСОБА_1 членами
сім'ї, які постіно проживають в спірній
квартирі. Також ОСОБА_7 не звернувся із
заявою під час приватизації квартири,
зазначивши, що з ним в даній квартирі
постійно проживає дружина і дочка.

Представник виконавчого комітету
ВМР додала, що підтвердженням
постійного проживання особи в
житловому приміщенні є довідка з ЖЕКу.
Під час приватизації квартири АДРЕСА_1
в довідці ЖЕК №20 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не
були зазначені зареєстрованими та
проживаючими в спірній квартирі.
Просила в позові відмовити.

Відповідач-позивач ОСОБА_5 та її
представник первісний позов не
визнали, так як ОСОБА_3 та ОСОБА_1
постійно стали проживати в спірній
квартирі лише з 2009 року. Просила в
позові відмовити. Зустрічний позов
підтримали, надала пояснення
аналогічні викладеному в позовній та
уточнюючій заявах. Просили позов
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_7 первісний позов
визнав, суду пояснивши, що практично з
моменту одруження він та його дружина
ОСОБА_3, а після народження і дочка
ОСОБА_1 проживають в спірній квартирі.
Чому дружина і дочка не були включені в
приватизацію в спірну квартиру в 2007
році пояснити не зміг. Зустрічний позов
не визнав суду пояснивши, що його
дружина і дочка ніяких перешкод сестрі
ОСОБА_5 та її дочці не чинять. Весь час
вони проживали однією сім'єю, після
того як в кінці 2013 року стало питання
про продажу квартири і розподіл коштів,
почалася дана судова справа. Також
додав, що проти встановлення порядку
користування житловими приміщеннями
квартири, так як це буде порушувати
його права як власника. Просив в
задоволенні зустрічного позову
відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, свідків,
дослідивши матеріали справи та
оцінивши докази в їх сукупності, судом
встановлено наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу
серії НОМЕР_1, виданого у Відділі ЗАГС м.
Вінниці, судом встановлено, що 20.11.1993
року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3
зареєстровано шлюб, про що зроблено
актовий запис № 2901. Після одруження
ОСОБА_3 прийняла прізвище чоловіка -
ОСОБА_7 (а.с. 5).

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить свідоцтво
про її народження, видане 26.04.1994 року
Вінницьким міським відділом РАГС,
актовий запис № 1296 (а.с. 6).

З свідоцтва про народження серії
НОМЕР_2, виданого 15.02.2001 року відділом
РАГС Вінницької міської ради
Вінницької області, актовий запис № 340,
судом встановлено, що ОСОБА_14 і ОСОБА_5 є
батьками ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.63).

Також судом встановлено, що технічний
паспорт на квартиру АДРЕСА_1 видано
05.06.2007 року на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_10,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 7-9).

У квартирі за адресою:
АДРЕСА_1 станом на липень 2007 року
мешкали і були зареєстровані ОСОБА_10,
ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що
підтверджується довідкою МКП
"Житлово-експлуатаційна контора № 20"
від 26.07.2007 року (а.с. 37).

Згідно свідоцтва про право власності
на житло серії САА № 358128 від 28.08.2007 року
встановлено, що квартира АДРЕСА_1
належить на праві приватної, спільної
власності ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 по 1/4 частці (а.с. 10).

Також судом
встановлено, що після смерті ОСОБА_10,
ОСОБА_7 і ОСОБА_5 отримали свідоцтво про
право на спадщину за законом від 31.03.2010
року, посвідчене дежавним нотаріусом
Першої вінницької державної
нотаріальної контори Мартинюком І.В.,
на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 кожен (а.с.
11).

Згідно довідок № 820, 821 від 12.12.2003
року, виданих квартальним комітетом
«Підлісний», встановлено, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 зареєстровані за адресою:
АДРЕСА_8, але не проживають з 1993 року
(а.с.56). Дані довідки актами
квартального комітету не
підтвердженні.

З довідки «Загальноосвітньої
школи I-III ступенів № 26 Вінницької
міської ради»

№ 340 від 16.12.2013 року судом встановлено,
що ОСОБА_1 дійсно навчалася у закладі із
вересня 2001 року по травень 2012 року та
проживала за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.57).

Ст. 41 Конституції України передбачено,
що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності;
ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності; право
приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до ст. 155 ЖК України власник
квартири чи її частки не може бути
позбавлений права користування своїм
житловим приміщенням, крім випадків,
передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст.356 ЦК України
власність двох і більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Положенням про порядок передачі
квартир (будинків) у власність
громадян, затвердженим наказом
Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству від
15 вересня 1992 року N 56 передбачено, що
громадянин, який виявив бажання
приватизувати займану ним і членами
його сім'ї на умовах найму квартиру
(одноквартирний будинок), звертається в
орган приватизації або до створеного
ним підприємства по оформленню
документів, де одержує бланк заяви та
необхідну консультацію (п. 18). При
наявності у наймача або членів його
сім'ї пільги на безоплатне одержання
займаного житла незалежно від розміру
загальної площі до заяви додається
відповідний документ (копія
посвідчення, довідка та інше), що
підтверджує право на пільгові умови
приватизації. Згода тимчасово
відсутніх членів сім'ї наймача на
приватизацію квартири (будинку)
підтверджується письмово і додається
до заяви (п.19). При оформленні заяви на
приватизацію квартири (будинку)
громадянин бере на підприємстві, що
обслуговує жилий будинок, довідку про
склад сім'ї та займані приміщення. У
довідці вказуються члени сім'ї наймача,
які прописані та мешкають разом з ним, а
також тимчасово відсутні особи, за
якими зберігається право на житло (п.п.
20, 21).

Як вбачається з вищезазначених доказів
приватизація квартири, що розташована
АДРЕСА_1, що у м. Вінниці відносно
ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 була
проведена на підставі спільної заяви
даних осіб (а.с.36) та довідки ЖЕК №20 про
склад сім'ї, в якій вказані дані особи,
як такі, що мешкають і мають право на
житло, інші особи не зазначені (а.с.37).

Суд критично ставиться до пояснень
позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про те, що їм
лише в липні 2013 року стало відомо про
те, що квартира не належить їм на праві
власності.

Суд також критично оцінює пояснення
свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18, які
пояснили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1
проживають у спірній квартирі весь час
з моменту одруження та народження
ОСОБА_1, однак відповідач ОСОБА_7 в
судовому засіданні пояснив, що деякий
час його дружина та дочка проживали у
батьків.

Виходячи з вище наведеного, позов про
скасування свідоцтва про право
власності на житло від 28.08.2007 року не
підлягає задоволенню, оскільки суд
вважає законним рішення виконавчого
комітету Вінницької міської ради від
28.08.2007 року № 2030 «Про приватизацію
державного житлового фонду у м.
Вінниці» .

Вимоги про визнання недійсним
свідоцтва про право власності на житло
та визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 такими, що
мають законне право на приватизацію
займаного ними житла є похідними від
вимоги про визнання незаконним та
скасування рішення виконавчого
комітету Вінницької міської ради від
28.08.2007 року № 2030 в частині передачі у
спільну часткову власність квартири
АДРЕСА_1 ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, які зареєстровані та
проживають за вказаною адресою, що і
стало підставою для видачі свідоцтва,
тому вони не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку
(квартири), якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири)
член його сім'ї вправі вселяти в
займане ним жиле приміщення інших
членів сім'ї. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей згоди власника не
потрібно.

Аналогічні положення містить й ч. 1 ст.
405 ЦК України.

Так, членів сім'ї власника жилого
будинку (квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу (ст. 157 ЖК
України).

Виселення згідно із ч. 1 ст. 116 ЖК України
може мати місце, якщо наймач, члени його
сім'ї або інші особи, які проживають
разом з ним, систематично руйнують чи
псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього
Кодексу, а саме: дружина наймача, їх
діти і батьки.

Суд критично оцінює посилання ОСОБА_5
на те, що відповідачі по зустрічному
позову, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_3 чинять
перешкоди їй у користуванні майном,
оскільки суду не надано доказів про те,
що вони систематично порушують правила
співжиття чи псують або пошкоджують
житло. Крім того до ОСОБА_1, ОСОБА_3 та
ОСОБА_7 не були застосовані заходи
запобігання і громадського впливу.

Звернення до правоохоронних органів з
приводу тиску на ОСОБА_5 зі сторони
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 під час спільного
проживання чи не допуску до помешкання
жодного разу не подавалися.

Відповідачі по зустрічному позову
ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 протягом
багатьох років оплачують комунальні
послуги за проживання у квартирі, не
заперечувала проти їх проживання у ній
ОСОБА_5, а тому суд вважає, що вони не
перешкоджають жодним чином ОСОБА_5
користуватися власністю.

Однак, частиною першої статті 156 ЖК
України члени сім'ї власника будинку,
які проживають разом з ним у будинку, що
йому належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку, якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
жилим приміщенням.

Право вимагати в судовому порядку
виселення колишніх членів сім'ї
власник жилого будинку (квартири) має
відповідно до ст. 157 ЖК України, але за
наявності обставин, передбачених ч. 1
ст. 116 цього Кодексу. Які були наведені
вище, проте з цих підстав позов не
заявлявся.

На думку суду, посилання ОСОБА_5 на
вимоги ст. 168 ЖК України є
безпідставними, оскільки з ОСОБА_1,
ОСОБА_3 та ОСОБА_7 не укладався договір
найму житлового помешкання, а також нею
не обгрунтовано необхідність в
проживанні у зайнятих ними кімнатах.

Визначення порядку користування
квартирою АДРЕСА_1, надавши відповідачу
ОСОБА_7 кімнату площею 11,8 кв.м., буде
порушувати його права, як власника
частини вищезазначеної квартири, так
як площа даної кімната не співпадає з
часткою у спільній сумісній власності.

З огляду на вищевикладене, суд
приходить до висновку про відмову в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5,
оскільки вимоги її безпідставні і не
знайшли свого підтвердження в ході
судового розгляду справи.

На підставі викладеного та
керуючись ст. 41 Конституції України, ч. 1
ст. 116, ст. 155, ч.1 ст. 156, ст. 157, ст. 168 ЖК
України, ч.1 ст. 321, ч.1 ст. 356, ст. 319, ч.1 ст.
405 ЦК України, ст.ст.10, 57-60, 212-215 ЦПК
України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1, ОСОБА_3 до
Виконавчого комітету Вінницької
міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про
визнання приватизації квартири
недійсною, скасування рішення
виконавчого комітету Вінницької
міської ради, визнання недійсним
свідоцтва про право власності на житло,
визнання права на приватизацію житла
відмовити.

В задоволені зустрічного позову
ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та
інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 до
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про усунення
перешкод в користуванні власністю
шляхом виселення, встановлення порядку
користування квартирою відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Вінницької області
через Вінницький міський суд
Вінницької області протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Суддя: