АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/3503/14
Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.
Доповідач Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді: Пікуля В.П.,

суддів: Бутенко С.Б., Панченка О.О.,

при секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 10 вересня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_1 про
витребування (вилучення) майна із
чужого незаконного володіння та
стягнення моральної шкоди, посилаючись
на те, 16 жовтня 2012 року вона надала в
тимчасове користування строком на 1 рік
легковий автомобіль марки DAEWOO, який
належить їй на праві власності, ОСОБА_1,
на підставі довіреності від 16 жовтня 2012
року. Оскільки після закінчення строку
дії довіреності відповідач автомобіль
не повернув, позивач вимушена була
звернутися до суду з вказаним позовом.

У процесі розгляду справи, в червні 2014
року, позивачка змінила позовні вимоги,
посилаючись на те, що з відповіді
Управління ДАІ в Полтавській області
їй стало відомо, що автомобіль продано
на підставі довідки-рахунку № ААВ427548
від 31.08.2013 ОСОБА_3

Позивач просила стягнути з відповідача
на її користь кошти за проданий
автомобіль в сумі 30000,00 грн. та
сплачений судовий збір.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 10 вересня 2014 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування
шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
кошти за проданий автомобіль по
довіреності: марки DAEWOO, модель Lanos, рік
випуску 2001, об'єм двигуна 1,6 л., колір
сірий, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2,
ідентифікатор НОМЕР_3, тип ТЗ - легковий
седан-В, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, в розмірі 24500 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судовий збір в сумі 252,68 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким у задоволенні позову
відмовити повністю, вказуючи на
порушення місцевим судом при ухваленні
рішення норм матеріального та
процесуального права, недоведеність
обставин, що мають значення для справи.

У запереченнях на апеляційну скаргу
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просить
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 10 вересня
2014 року залишити без змін. Вважає, що
рішення суду ухвалено із дотриманням
норм матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи у межах доводів
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 237
Цивільного кодексу України
представництво - це правовідношення, в
яких одна сторона має право вчиняти
певні дії від імені другої сторони, яку
вона представляє. Представництво
виникає на підставі договору, закону,
акта органу юридичної особи та з інших
підстав, встановлених актами
цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 244 Цивільного кодексу
України представництво, яке
ґрунтується на договорі, може
здійснюватися за довіреністю.

Відповідно до частини 3 статті 244
Цивільного кодексу України
довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами.

За договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії (ч. 1 ст.
1000 ЦК України).

Частина перша статті 1004 ЦК України
передбачає, що повірений зобов'язаний
вчиняти дії відповідно до змісту
даного йому доручення.

Відповідно до ст. 1006 ЦК України
повірений зобов'язаний: повідомляти
довірителеві на його вимогу всі
відомості про хід виконання його
доручення; після виконання доручення
або в разі припинення договору
доручення до його виконання негайно
повернути довірителеві довіреність,
строк якої не закінчився, і надати звіт
про виконання доручення та виправдні
документи, якщо це вимагається за
умовами договору та характером
доручення; негайно передати
довірителеві все одержане у зв'язку з
виконанням доручення.

Судом вірно встановлено, що 16 жовтня 2012
року ОСОБА_2 надала в тимчасове
користування, строком на 1 рік,
транспортний засіб - легковий
автомобіль марки DAEWOO, модель Lanos 1,6, рік
випуску 2001, колір сірий, шасі (кузов,
рама) НОМЕР_2, ідентифікатор НОМЕР_3, тип
ТЗ - легковий седан-В, який належить їй
на підставі Свідоцтва про реєстрацію
ТЗ НОМЕР_4, виданого та зареєстрованого
Полтавським МРЕВ від 27.04.2001 року,
реєстраційний № НОМЕР_1, ОСОБА_1 на
підставі Довіреності від 16 жовтня 2012
року, посвідченої приватним нотаріусом
Полтавського міського нотаріального
округу Полтавської області ОСОБА_6, та
зареєстрованої в реєстрі за № 4564.

Із Довіреності № 4564 вбачається, що
ОСОБА_2 надала ОСОБА_1 право укладати
від її імені договори
цивільно-правового характеру, щодо
розпорядження та користування
автомобілем (купівлі-продажу з
обов'язковою попередньою сплатою
податку з доходу фізичних осіб з цього
продажу, з посиланням на податковий
номер довірителя, або державного мита,
міни, комісії, оренди, позички тощо) за
винятком договору дарування, а також
одержувати належні позивачу за
договорами грошові суми.

Згідно листа Управління ДАІ в
Полтавській області № 11/9-3702 від 28.05.2014
вказаний автомобіль на підставі
довідки-рахунку № ААВ427548 від 31.08.2013
продано ОСОБА_3.

Відповідно до вказаної довідки -
рахунку № ААВ427548 вартість проданого
автомобіля DAEWOO Lanos складає 24500 грн.

Враховуючи, що при укладенні договору
купівлі-продажу автомобіля ОСОБА_1 діяв
як повірений ОСОБА_2, він повинен,
відповідно до положень ст. 1006 ЦК
України негайно передати довірителеві
все одержане у зв'язку з виконанням
доручення.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги про порушення судом
першої інстанції про ігнорування вимог
ч.2 ст. 31 ЦПК України щодо зміни
позивачкою предмета та підстав позову
після початку розгляду справи по суті.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач, після зміни позивачкою
своїх вимог, які він отримав поштою
17.06.2014 року, тобто був ознайомлений з їх
змістом, подав додаткові заперечення
на позовну заяву ОСОБА_2 Розгляд справи
по суті був проведений після наданих
позивачкою змін до позову.

Окрім того, неврахування місцевим
судом положень ст. 31 ЦПК України не
призвело до неправильного вирішення
справи по суті, і згідно ч. 4 ст. 309 ЦПК
України, не може бути підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції.

Необґрунтованими є посилання
відповідача в апеляційній скарзі на
безпідставне застосування судом
положень Цивільного кодексу України,
які регулюють правовідносини, що
виникли з приводу укладення договору
доручення.

Так, договір доручення є юридичним
фактом, на підставі якого виникає
представництво, при цьому повноваження
повіреного можуть бути легалізовані
шляхом видачі доручення.

Мета договору доручення - здійснення
повіреним прав довірителя, набуття,
зміна і припинення для нього, прав та
обов'язків шляхом здійснення угод.
Характерним для договору доручення є
те, що повірений виступає як
представник свого довірителя перед
третіми особами.

При цьому, дії повірених щодо третіх
осіб, здійснені в межах повноважень,
визначених договором, створюють або
припиняють права та обов'язки
безпосередньо для довірителя. Сам
повірений, як представник, ніяких прав
та обов'язків із угод, здійснених
третьою особою, не набуває.

Як уже зазначалося, із довіреності № 4564
вбачається, що ОСОБА_2 надала ОСОБА_1
право укладення від її імені договорів
цивільно-правового характеру щодо
розпорядження та користування
автомобілем, тим самим легалізувавши
повіреного як представника перед
третіми особами.

Крім того, характер дій відповідача,
зокрема те, що він вчинив відчуження
автомобіля від імені ОСОБА_2, в межах
визначених дорученням повноважень,
вказує на доведеність факту укладення
договору доручення.

При цьому, за положеннями ч. 1 ст. 218 ЦК
України, недодержання сторонами
письмової форми правочину, яка
встановлено законом, не має наслідком
його недійсність, крім випадків,
встановлених законом.

Таким чином, недодержання сторонами
письмової форми договору у даному
випадку не тягне його недійсність, а
факт його укладення у усній формі
доводиться наданими позивачем та його
представником доказами, які є
належними і допустимими, та
підтверджується діями відповідача.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1
про помилкове застосування судом
першої інстанції положень ст. 1212 ЦК
України, необхідно зазначити, що
оскільки встановлено факт укладення
договору доручення, то відносини між
сторонами регулюються нормами
зобов'язального права, які
застосовуються до договору доручення,
на які суд вірно послався у рішенні.

В той же час, зазначення у рішенні суду
крім норм права, які регулюють
відносини щодо договору доручення і на
ст. 1212 ЦК України не потягло за собою
ухвалення неправильного рішення, а
тому не може бути підставою для
скасування по суті правильного рішення
суду, оскільки не мало наслідком
невірне вирішення справи по суті.

За вказаних обставин, доводи
апеляційної скарги не ставлять під
сумнів правильність рішення суду
першої інстанції та не дають підстави
для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 10 вересня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:
В.П. Пікуль

Судді:
С.Б. Бутенко

О.О. Панченко

З оригіналом згідно

суддя
В.П. Пікуль