У х в а л а

20 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Журавель В.І., Лесько
А.О.,

Завгородньої І.М., Черненко
В.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21
листопада 2013 року у справі за позовом
Прилуцького міжрайонного прокурора в
інтересах держави в особі Івковецької
сільської ради, Прилуцького району,
Чернігівської області до ОСОБА_3, третя
особа - Державна інспекція сільського
господарства в Чернігівській області,
про стягнення матеріальних збитків,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року Прилуцький
міжрайонний прокурор звернувся до суду
з вказаним позовом в інтересах держави
в особі Івковецької сільської ради,
Прилуцького району, Чернігівської
області, посилаючись на те, що ОСОБА_3
має у власності нежитлову будівлю
(приміщення магазину), що розташована
за адресою: АДРЕСА_1 та у період з 2010 по
2013 рік неправомірно, без
правовстановлюючих документів
використовувала земельну ділянку
площею 0,0240 га, яка їй була виділена для
обслуговування магазину, у зв'язку з
чим Івковецькій сільській раді,
Прилуцького району, Чернігівської
області заподіяні збитки у вигляді
упущеної вигоди, а саме: ненадходженя
до сільського бюджету коштів у
загальній сумі 900 грн. 58 коп., які
прокурор просив стягнути з
відповідачки на користь Івковецької
сільської ради.

Заочним рішенням Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської
області від 27 червня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Чернігівської області від 06 вересня 2013
року, позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь Івковецької
сільської ради, Прилуцького району,
Чернігівської області матеріальні
збитки у розмірі 900 грн. 58 коп. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21 листопада 2013
року касаційну скаргу ОСОБА_3
відхилено. Заочне рішення Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської
області від 27 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Чернігівської
області від 06 вересня 2013 року
залишено без змін.

У січні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 листопада 2013 року з підстав
неоднакового незастосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, зокрема
ст. 1166 ЦК України та Порядку
визначення та відшкодування збитків
власникам землі та землекористувачам,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 284 від 19 квітня 1993
року.

На підтвердження своїх доводів
заявниця долучила до заяви ухвалу
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 жовтня 2012 року та
ухвалу Верховного Суду України від 31
жовтня 2007 року.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до роз'яснень п. 7 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 вересня 2011
року «Про судову практику застосування
ст. ст. 353-360 Цивільного процесуального
кодексу України» постановлення
касаційною інстанцією ухвали про
скасування рішення судів нижчих
інстанцій із передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення справи спору у справі й не
відбулося застосування норм
матеріального права для вирішення
спору по суті, тому відповідні ухвали
не можуть бути предметом перегляду в
порядку, передбаченому главою 3 розділу
5 ЦПК України, і на них не може
здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Зі змісту доданої ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 жовтня 2013 року вбачається,
що судові рішення нижчестоящих судів
скасовано, справу передано на новий
розгляд, тобто остаточного вирішення
спору судом касаційної інстанції не
відбулося, тому на вказану ухвалу не
може здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Згідно із п. 6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалою Верховного Суду України від 31
жовтня 2007 року залишено в силі судове
рішення, якими позов про відшкодування
збитків власнику землі задоволено
частково, з тих підстав, що земельна
ділянка позивача була приведена у стан,
непридатний для цільового
використання, внаслідок самовільного
зайняття цієї ділянки ВАТ «Кіровський»
для виробничих потреб, а тому з
урахуванням неможливості її
відновлення, обміну на рівнозначну
земельну ділянку та наявності винних
дій товариства, потрібно стягнути з
останнього грошову компенсацію у
розмірі її вартості, а також
недоотриманий прибуток за її
використання, припинивши право
власності позивача на об'єкт
нерухомості.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21 листопада 2013
року касаційну скаргу відхилено та
залишено в силі судові рішення, якими
позов про стягнення матеріальних
збитків задоволено, з тих підстав, що
договір оренди земельної ділянки
відповідачка з сільською радою не
уклала, та з моменту набуття у
власність нежитлової будівлі фактично
користувалась земельною ділянкою без
оформлення правовстановлюючих
документів, що унеможливлювало
нарахування орендної плати і що тягне
за собою безоплатне (у порушення вимог
ст. 206 ЗК України) користування ОСОБА_3
землею та призводить до порушення прав
позивача на отримання орендної плати
за землю.

Таким чином судами встановлені різні
фактичні обставини, а наведені
заявником доводи не містять ознак, які
відповідно до вимог вищевказаної норми
є підставами для перегляду судового
рішення, тому у допуску справи до
провадження слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом
Прилуцького міжрайонного прокурора в
інтересах держави в особі Івковецької
сільської ради, Прилуцького району,
Чернігівської області до ОСОБА_3, третя
особа - Державна інспекція сільського
господарства в Чернігівській області,
про стягнення матеріальних збитків до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна Судді:

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

А.О. Лесько

В.А. Черненко