Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Подрєзова Г. О.
,

при секретарі - Александрова
А. С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Білій Церкві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості;

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу
за договором позики, укладеному між
сторонами 10.01.2011року, згідно з яким
відповідач позичив у позивача 30000грн.,
які зобов»язувався повернути в строк
до 31.12.2012р. Але, не зважаючи на
домовленість між сторонами, сума
позики не повернута і до цього часу, що
змусило позивача звертатися до суду з
вказаним позовом. Посилаючись на
зазначені обставини, просив суд
стягнути з відповідача суму позики
30000грн.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав в повному обсязі, поясни, що
дійсно між позивачем та відповідачем
було укладено в добровільному порядку
письмовий договір позики, який
підтверджено письмовою розпискою.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з»явився, але через канцелярію суду
подав заяву про визнання позову та
розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача,
розглянувши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає до
задоволення.

Так, виходячи з вимог ст.. 214 ЦПК
України, суд під час ухвалення рішення
вирішує питання: 1). чи мали місце
обставини, якими обґрунтовуються
вимоги і заперечення та якими доказами
вони підтверджуються; 2). Чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3). Які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4). Яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Суд при вирішенні даного спору
виходить з того, що за ст.. 1046 ЦК України
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов"язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 207 ч.1 ЦК
України письмовою формою вважається
фіксація змісту право чину в одному або
кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 208 ЦК
України у письмовій формі належить
вчиняти право чини фізичних осіб між
собою на суму, що перевищує у двадцять і
більше разів розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, крім право чинів,
передбачених частиною першою статті 206
цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України
на підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Суд виходить з того, що позивачу
належить вибір способу захисту своїх
прав, які порушені, не визнаються або
оспорюються іншою стороною ( ст.ст.10,11
ЦПК України), а саме суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
позивачем вимог та зазначених і
доведених ним обставин і в строки
встановлені законом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов"язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім, випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.218 ЦК України -
недодержання сторонами письмової
форми право чину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків
встановлених законом. Заперечення
одного із сторін факту вчинення право
чину або оспорювання окремих його
частин може доводитись письмовими
доказами, засобами ауді-,відеозапису та
іншими доказами. Рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків.

В судовому засіданні позивач
послався на те, що відповідач отримав
грошові кошти в сумі 30000грн. в день
укладення договору позики - 10.01.2011року,
про що свідчить підпис на письмовій
розписці, виданої особисто
відповідачем.

Відповідач в заяві
позовні вимоги визнав.

З врахуванням даних обставин, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст..ст. 15,60,61, 212-215,218, 223 ЦПК
України, ст..ст. 207,208,218, 1046, 1047 ЦК України,
суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на
користь ОСОБА_1 30000 грн.

Рішення може бути
оскаржене до Апеляційного суду
Київської області через
Білоцерківський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя Г. О. Подрєзова