Ухвала

іменем україни

15 жовтня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Євграфової
Є.П., Євтушенко О.І.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Бердянського міжрайонного прокурора в
інтересах держави до Бердянської
міської ради, Управління
Держземагентства у Бердянському
районі Запорізької області, ОСОБА_3,
третя особа - Реєстраційна служба
Бердянського міськрайонного
управління юстиції, про визнання
незаконним та скасування рішення
Бердянської міської ради, визнання
недійсним державного акта на право
власності на земельну ділянку,
скасування його державної реєстрації
та повернення земельної ділянки,

за касаційною скаргою
заступника прокурора Запорізької
області на рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від

27 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Запорізької області
від

28 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року Бердянський
міжрайонний прокурор звернувся до суду
з позовом в інтересах держави до
Бердянської міської ради, Управління
Держземагентства у Бердянському
районі Запорізької області, ОСОБА_3 про
визнання незаконним та скасування
рішення Бердянської міської ради,
визнання недійсним державного акта на
право власності на земельну ділянку,
скасування його державної реєстрації
та повернення земельної ділянки.

Посилався на те, що
рішенням 78 сесії 5 скликання
Бердянської міської ради від 28 січня 2010
року № 38 «Про передачу в оренду,
продовження терміну розробки проекту
відведення та надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок»
затверджено проект відведення
земельної ділянки та передано ОСОБА_3 у
власність земельну ділянку площею 0,1
га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, для
індивідуального дачного будівництва в
межах норм безоплатної приватизації.
На підставі зазначеного рішення 15
квітня

2010 року за ОСОБА_3 була проведена
державна реєстрація державного акта
серії ЯК № 822056 на право власності на
зазначену земельну ділянку. У процесі
прокурорської перевірки встановлено,
що проект відведення земельної ділянки
погоджено та затверджено з порушенням
водного, земельного та містобудівного
законодавства. Земельна ділянка
належить до земель рекреаційного
призначення. У порушення вимог ст. 118 ЗК
України проектна документація з
землеустрою щодо відведення
зазначеної земельної ділянки
затверджена без проведення
обов'язкової державної експертизи
землевпорядної документації. Крім
того, зазначений проект землеустрою
погоджений Мелітопольським сектором
регулювання природокористування
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Запорізькій області, тоді як такий
висновок повинна була видавати
Державна екологічна інспекція
Азовського моря.

У зв'язку з викладеним прокурор просив
визнати незаконним та скасувати

п. п. 5, 5.42 рішення Бердянської міської
ради від 28 січня 2010 року № 38; визнати
недійсним державний акт серії ЯК № 822056
на право власності на земельну ділянку
площею 0,1 га, що виданий на ім'я ОСОБА_3
для ведення індивідуального дачного
будівництва в АДРЕСА_1; скасувати запис
про державну реєстрацію вказаного акта
на право власності на земельну ділянку
та зобов'язати ОСОБА_3 повернути спірну
земельну ділянку територіальній
громаді м. Бердянська.

Рішенням Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від

27 березня 2014 року в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного
суду Запорізької області від 28 травня
2014 року рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від

27 березня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі заступник
прокурора Запорізької області просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити, мотивуючи свої
вимоги неправильним застосуванням
судами норм матеріального права та
порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.
324 ЦПК України підставами для
касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судами встановлено, що рішенням 78 сесії
5 скликання Бердянської міської ради
від 28 січня 2010 року № 38 «Про передачу в
оренду, продовження терміну розробки
проекту відведення та надання дозволу
на розроблення проекту землеустрою
щодо відведення земельних ділянок»
затверджено проект відведення
земельної ділянки та передано

ОСОБА_3 у власність земельну ділянку
площею 0,1 га, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1, для індивідуального дачного
будівництва в межах норм безоплатної
приватизації.

На підставі зазначеного рішення 15
квітня 2010 року за

ОСОБА_3 була проведена державна
реєстрація за реєстраційним номером
43 державного акта серії ЯК № 822056
на право власності на зазначену
земельну ділянку.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що позивачем не надано доказів, що
спірна земельна ділянка належить до
земель водного фонду. Також суди
виходили з того, що спірна земельна
ділянка відводилась за рахунок земель
житлової та громадської забудови, а
тому проект землеустрою проведенню
обов'язкової державної експертизи не
потребує.

Таким висновкам судові рішення не
відповідають виходячи з наступного.

Відповідно до статті 4 ВК України та
частини 1 статті 58 ЗК України (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) до земель
водного фонду, серед іншого, належать
землі, зайняті прибережними захисними
смугами, прибережними захисними
смугами вздовж морів, річок та навколо
водойм, крім земель, зайнятих лісами.

Відповідно до статті 60 ЗК України та
статті 88 ВК України (у редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин) вздовж річок, морів і
навколо озер, водосховищ та інших
водойм з метою охорони поверхневих
водних об'єктів від забруднення і
засмічення та збереження їх водності
встановлюються прибережні захисні
смуги, а саме уздовж морів та навколо
морських заток і лиманів
встановлюється прибережна захисна
смуга шириною не менше двох кілометрів
від урізу води. Прибережні захисні
смуги встановлюються за окремими
проектами землеустрою.

Водночас за змістом пункту 2.9 Порядку
погодження природоохоронними органами
матеріалів щодо вилучення (викупу),
надання земельних ділянок,
затвердженого наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 05 листопада 2004
року № 434, у разі відсутності
землевпорядної документації та
встановлених у натурі (на місцевості)
меж щодо прибережних захисних смуг
водних об'єктів природоохоронний орган
забезпечує їх збереження шляхом
урахування при розгляді матеріалів
щодо надання цих земельних ділянок
нормативних розмірів прибережних
захисних смуг, встановлених статтею 88
ВК України, та орієнтовних розмірів і
меж водоохоронних зон відповідно до
Порядку, зважаючи на конкретну
ситуацію.

Таким чином, землі, зайняті
поверхневими водами: природними
водоймами (озерами), водотоками
(річками, струмками) штучними водоймами
(водосховищами, ставками), каналами та
іншими об'єктами, і землі прибережних
захисних смуг є землями водного фонду
України, на яких знаходиться водний
фонд України та на який поширюється
окремий порядок надання та
використання.

Відповідно до положень статті 84 ЗК
України (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин) у
державній власності перебувають усі
землі України, крім земель комунальної
та приватної власності.

Право на землі водного фонду,
передбачене статтею 59 ЗК України (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), передбачає
можливість передачі юридичним особам
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування земельних
ділянок прибережних захисних смуг із
земель водного фонду на умовах оренди
(частина 4 статті 59 цього Кодексу). При
цьому згідно з положеннями статті 83 ЗК
України (у редакції, чинній на час
прийняття рішення про продаж спірної
земельної ділянки) до земель
комунальної власності, які не можуть
передаватися у приватну власність,
належать землі водного фонду, крім
випадків, визначених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, за змістом
зазначених норм землі, зайняті водним
фондом України, а також прибережні
захисні смуги вздовж річок, морів і
навколо озер, водосховищ та інших
водойм не можуть передаватися у
власність, оскільки є землями водного
фонду України.

Така ж позиція викладена в постанові
Судової палати у господарських справах
і Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від

2 вересня 2014 року у справі № 3-52гс14.

За таких обставин, коли фактичні
обставини належним чином не
встановлені та не перевірені,
направильно застосовані норми
матеріального права, ухвалені у справі
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу

ст. 338 ЦПК України є підставою для їх
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою
для скасування судових рішень судів
першої та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України
справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення, зазначені у частинах першій
і другій цієї статті, допущені тільки
цим судом. У всіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора
Запорізької області задовольнити
частково.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від

27 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Запорізької області
від

28 травня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік Судді:Є.П.
Євграфова О.І. Євтушенко В.І. Журавель
Ю.Г. Іваненко