Провадження № 6/522/363/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого судді - Домусчі
Л.В.,

при секретарі - Герасименко
Ю.С.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні подання Першого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції Міністерства
Юстиції України про тимчасове
обмеження виїзду за межі України
громадянину Китаю - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до виконання зобов'язань
за виконавчим документом, -

ВСТАНОВИВ:

16.09.2014 року до Приморського
районного суду м. Одеси надійшло
подання Першого Приморського відділу
ДВС ОМУЮ про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України
громадянину Китаю - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса мешкання: АДРЕСА_1
до виконання зобов'язань за виконавчим
документом. Подання надійшло до судді
17.09.2014 року.

Подання заявник надав до суду з
метою вжиття заходів виконання
зобов'язань за виконавчим документом №
022753, виданого 20.05.2014 року Відділом
прикордонної служби «Одеса-Аеропорт»
про стягнення з ОСОБА_2 штрафу у розмірі
1 020,00 грн. в дохід держави.

В судове засідання представник
заявника не з'явився, але разом з
поданням надав суду клопотання про
розгляд справи за його відсутністю.
Інші сторони справи також не з'явилися.

Згідно ч.2 ст. 377-1 ЦПК України суд
негайно розглядає подання, зазначене в
частині першій цієї статті, без виклику
чи повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України суд під
час судового розгляду справи здійснює
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобуу разі неявки в
судове засідання всіх осіб, які беруть
участь у справі, чи в разі якщо
відповідно до положень цього Кодексу
розгляд справи здійснюється судом за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши вказане вище
подання, дослідивши письмові матеріали
справи вважає, що подання підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Подання подане з додержанням
чинного законодавства України.

Судом встановлено, що Відділом
прикордонної служби «Одеса-Аеропорт»
Одеського прикордонного загону 20.05.2014
року постановою про накладення
адміністративного стягнення № 022753 від
20.05.2014 року було постановлено визнати
громадянина Китаю - ОСОБА_2 винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення за ч.2 ст.203 КпАП України
та накласти на нього адміністративне
стягнення у вигляді штрафу у розмірі
510,00 грн., який не був сплачений та
згідно ст. 307 КпАП України був стягнутий
у подвійному розмірі, а саме 1 020,00 грн..

З матеріалів справи вбачається, що
вказана постанова не була оскаржена у
встановленому порядку та набрала
законної чинності.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право: у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2
вказаної вище постанови та несплатою
на користь держави штрафу, Відділ
прикордонної служби «Одеса-Аеропорт»
Одеського прикордонного загону 05.06.2014
року звернувся до Першого Приморського
відділу ДВС ОМУЮ з заявою про примусове
виконання постанови про накладення
адміністративного стягнення № 022753 від
20.05.2014 року.

На підставі вказаної заяви,
державний виконавець Першого
Приморського відділу ДВС ОМУЮ своєю
постановою «Про відкриття виконавчого
провадження» від 19.06.2014 року відкрив
виконавче провадження з виконання
постанови про накладення
адміністративного стягнення № 022753 від
20.05.2014 року, щодо стягнення
заборгованості з боржника ОСОБА_2
штрафу у розмірі 1 020,00 грн. на користь
держави. Вказаному виконавчому
провадженню було присвоєно № 43708076.

Згідно вказаної постанови боржник
у семиденний термін повинен самостійно
був виконати вимоги виконавчого
документа, шляхом перерахування коштів
на розрахунковий рахунок ДВС.

Вказана вище постанова була
направлена боржнику за адресою його
мешкання, для виконання та до відома, що
підтверджується наявними у матеріалах
справи доказами про таку відправку,
однак залишилася поза увагою боржника.

Заявником також були вчинені
відповідні дії щодо виявлення у
боржника майна, звернення стягнення на
це майно. Однак, згідно довідок
державного виконавця з бази даних УДАІ
УМВС України в Одеській області від
18.06.2014 року; відповіді на запит
державного виконавця від 19.06.2014 року до
державної податкової служби України;
інформаційної довідки з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
від 12.09.2014 року; інформаційної довідки з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно, Державного реєстру іпотек,
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна в порядку
доступу державних виконавців від 12.09.2014
року вбачається, що відомості про
наявність у боржника будь-якого
рухомого і нерухомого майна, речових
прав, джерел отримання доходів, тощо -
відсутні. Крім того, 03.07.2014 року
державним виконавцем було здійснено
вихід за адресою мешкання боржника, а
саме: АДРЕСА_1, за яким встановити місце
перебування боржника не вдалося, що
підтверджується актом державного
виконавця від 03.07.2014 року, який доданий
до матеріалів справи.

Також судом встановлено, що
постановою державного виконавця
Першого Приморського відділу ДВС ОМУЮ
«Про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження» від 08.07.2014 року було
накладено арешт на все майно, яке
належить боржнику ОСОБА_2, у межах суми
звернення стягнення 1 222,00 грн. та
заборонено здійснювати відчуження
будь-якого майна, яке належить боржнику
ОСОБА_2, лише в межах суми боргу.

Зазначена вище постанова була
направлена боржнику за адресою його
мешкання, для відома, що
підтверджується наявними у матеріалах
справи доказами про таку відправку,
однак залишилася також поза його
увагою.

На підставі вищезазначеного суд
вважає, що заявником були вжиті усі
заходи щодо примусового виконання
виконавчого документа, які не дали
відповідного результату у зв'язку з чим
він звернувся до суду з зазначеним
поданням.

Відповідно до преамбули Закону
України № 606-ХIV від 21.04.1999 року «Про
виконавче провадження» цей Закон
визначає умови і порядок виконання
рішень судів, що відповідно до закону
підлягають примусовому виконанню у
разі невиконання їх у добровільному
порядку. Відповідно до ст. 11 цього
Закону, державний виконавець
зобов'язаний вживати заходів
примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Судом встановлено, що заявник
звернувся до суду з метою реалізації
повноважень, наданих йому п. 18 ст. 11
Закону України «Про виконавче
провадження», якою до функцій органів
державної виконавчої служби віднесено
право звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про щодо: захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин; інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень в
Україні покладається на Державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України.

Умови і порядок виконання рішень
судів та інших органів, що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі їх невиконання у
добровільному порядку, визначає Закону
України «Про виконавче провадження».
Зокрема державний виконавець
зобов'язаний вживати заходів
примусового виконання рішень,
установлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії (ст.11).

Верховний Суд України роз'яснив, що
вірною судовою практикою щодо
вирішення питання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України іноземців та осіб без
громадянства є судова практика, яка з
узгодженням Закону України № 3773-VI від
«Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства» застосовує
положення ст. 377-1 ЦПК України та п.18 ч.3
ст. 11 Закону України № 606-ХIV від 21.04.1999
року «Про виконавче провадження», які
передбачають вирішення у судовому
порядку питань про тимчасове обмеження
у праві виїзду боржників без
урахування їх громадянства.

Пунктом 8 ст. 19 Закону України «Про
державну прикордонну службу України»
встановлено, що на Державну
прикордонну службу України відповідно
до визначених законом завдань
покладається, зокрема, запобігання та
недопущення в'їзду в Україну або виїзду
з України осіб, яким згідно із
законодавством не дозволяється в'їзд в
Україну або яких тимчасово обмежено у
праві виїзду з України.

Крім інших покладених на органи
Державної прикордонної служби України
завдань, вони також мають право,
зокрема, з'ясовувати підстави в'їзду в
Україну або виїзду з України, не
пропускати через державний кордон
України осіб без дійсних документів на
право його перетинання, осіб, які
надали завідомо неправдиві відомості
під час одержання зазначених
документів, осіб, які мають невиконанні
зобов'язання покладених на них
судовим рішенням, у тому числі і
судовим наказом.

Отже, наявність в особи
невиконаних зобов'язань, покладених на
неї судовим рішенням, у тому числі і
судовим наказом, є підставою для
обмеження її у праві виїзду за межі
України.

Суд вважає, що заявником доведений
факт ухилення боржника від виконання
зобов'язання, так як заявник, знаючи що
на нього накладений штраф, що
підтверджується його підписом у
протоколі, не вчинив дій щодо сплати
такого штрафу та жодного разу не
з'явився до ДВС для вирішення цього
питання.

Згідно ч.2 ст. 10 ЦПК України сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Вивчивши подання заявника та
додані до нього матеріали і враховуючи
те, що незастосування заходів щодо
забезпечення виконання виконавчого
документу може унеможливити його
виконання, вимоги є співмірними із
заявленими вимогами, суд вважає за
можливе задовольнити зазначене
подання стосовно застосування до
боржника заходу у вигляді тимчасового
обмеження права виїзду за кордон
України, до погашення ним боргу.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст.ст.. 1, 3, 11, 15, 57, 60, 197, 208-210, 217,
377-1 ЦПК України; Закону України № 3773-VI
від «Про правовий статус іноземців та
осіб без громадянства»; ст.ст.. 1, 2, 5, 7, 8,
11 ч.3 п.18 Закону України «Про виконавче
провадження»; ст. 19 Закону України «Про
державну прикордонну службу України», -

УХВАЛИВ:

Подання Першого Приморського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
Міністерства Юстиції України про
тимчасове обмеження виїзду за межі
України громадянину Китаю - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до виконання зобов'язань
за виконавчим документом -
задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду
за кордон України громадянину Китаю -
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (АДРЕСА_1) до
виконання зобов'язань за виконавчим
документом.

Копію ухвали направити для
виконання до Державної прикордонної
служби України (м. Київ, вул.
Володимирівська, буд. 26).

Ухвала про забезпечення позову
підлягає негайному виконанню в
порядку, встановленому для виконання
судових рішень.

Оскарження ухвали про
забезпечення позову не зупиняє її
виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали,
згідно ч.2 ст.294 ЦПК України.

Суддя Приморського

районного суду м. Одеси
Домусчі Л.В.