АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7015/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Порошина О. О. Доповідач -
Петешенкова М.Ю. Категорія 39
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

17 листопада 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Петешенкової М.Ю.

суддів - Дерев'янка
О.Г., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Кириченко
М.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Синельниківського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 24 червня
2014 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третьої
особи: Першої Синельниківської
державної нотаріальної контори про
визначення додаткового строку для
прийняття спадщини та визнання права
власності на земельну ділянку у
порядку спадкування за законом, -

В С
Т А Н О В И Л А :

У травні 2013 року позивачка
звернулася до суду з вищезазначеним
позовом, обгрунтовуючи його тим, на
підставі рішення Синельниківської
міської ради народних депутатів від 21
січня 1998 року № 25 її батькові ОСОБА_4
передано у приватну власність земельну
ділянку площею 0,0913 га в межах згідно з
планом. Земельна ділянка розташована
на території АДРЕСА_1 та передана для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
споруд. У серпні 2004 року її батько став
власником автомобіля марки ЗАЗ 110307, 2004
року випуску. ІНФОРМАЦІЯ_1 року її
батько ОСОБА_4 помер. У встановлений
законом шестимісячний строк вона
звернулася до Першої синельниківської
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини, але у
зв»язку з навантаженням
документообігу та періоду відпусток,
співробітниками нотаріату було
запропоновано звернутися до
приватного нотаріуса
Синельниківського районного
нотаріального округу
Дніпропетровської області, який згідно
до чинного законодавства має право
вчиняти нотаріальні дії щодо прийняття
заяви про прийняття спадщини та
відкриття спадкової справи. У червні 2011
року вона звернулася до приватного
нотаріуса Синельниківського районного
округу ОСОБА_5, який з 01 червня 2009 року
отримав повний обсяг прав реєстратора
спадкового реєстру у зв»язку з
прийняттям змін до ЗУ «Про нотаріат» в
частині надання однакових прав
нотаріусам щодо вчинення нотаріальних
дій. Зазначає, що після надання
відповідної заяви про прийняття
спадщини, нотаріус повідомив, що вона
має право прийняти спадок тільки через
шість місяців з часу відкриття
спадщини та отримати свідоцтво про
право на спадщину. Оскільки, вона
працює в режимі ненормованого робочого
дня, та на її утриманні знаходяться
малолітні діти, вона була позбавлена
можливості звернутися до нотаріальної
контори своєчасно за свідоцтвом про
прийняття спадщини. Зазначає, що з
батьком ОСОБА_4 вони проживали разом в
будинку АДРЕСА_1, але вона не єдиним
спадкоємцем, оскільки має ще рідного
брата ОСОБА_3, який на момент смерті
батька проживав в м.П»ятихатки
Дніпропетровської області. Вказує, що
брат на момент смерті батька разом з
ним не проживав та не звертався до
нотаріуса з заявою про прийняття
спадщини, він фактично відмовився від
прийняття спадщини. Інших осіб, які б
претендували на майно немає. А тому
вважає себе єдиним спадкоємцем за
законом на майно батька ОСОБА_4 У квітні
2013 року вона звернулася з письмовою
заявою до державного нотаріуса Першої
синельниківської державної
нотаріальної контори про видачу
свідоцтва про право на спадщину і
отримала постанову від 05 квітня 2013 року
про відмову у вчиненні нотаріальної
дії, так як заяву про прийняття
спадщини у встановлений законом
шестимісячний строк вона не подала,
документів які б підтверджували
фактичне прийняття спадщини теж,
будь-яких документів що підтверджують
право власності на майно, що належало
померлому батькові також не надала.
Зазначає, що має право на визначення їй
додаткового строку для прийняття
спадщини, що відкрилася після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 року її батька ОСОБА_4, так
як пропустила встановлений
шестимісячний строк для прийняття
спадщини, у зв»язку з юридичною
необізнаністю, її не було відомо, що
нотаріус повинен відкрити спадкову
справу, так як є спадкоємцем, бо
фактично проживала разом з батьком на
момент смерті, піклувалася про нього,
приймала участь у похованні. Просить
визнати причини пропуску строку для
прийняття спадщини після смерті батька
ОСОБА_4 поважними та визнати за нею
право власності на земельну ділянку
площею 0,0913 га в межах згідно з планом,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1
вартістю 63 700 грн.

Рішенням Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 24 червня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмолено (а.с. 92-95).

В апеляційній скарзі позивачка
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким її позов задовольнити в
повному обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін з
наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України -
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема
питання про те, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4, який є
батьком позивача ОСОБА_2 (а.с.11). Після
смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка
складається з земельної ділянки, що
розташована на території АДРЕСА_1 та
автомобіля марки ЗАЗ 110307, 2004 року
випуску.

Постановою державного нотаріуса
Першої синельниківської державної
нотаріальної контори Монич Н.Д. від 05
квітня 2013 року, ОСОБА_2 відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом на земельну ділянку, що
розташована в АДРЕСА_2 у зв»язку з тим,
що у встановлений шестимісячний строк
вона не надала документів, що
підтверджують фактичне прийняття нею
спадщини, а також інші документи, що
підтверджують право власності на майно
яке належало померлому ОСОБА_4 (а.с.9).

Із листа № 43/01-16 від 17 квітня 2013
року приватного нотаріуса
Синельниківського районного
нотаріального округу ОСОБА_5
вбачається, що заява ОСОБА_2 від 15
червня 2011 року про прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_4 була дійсно
посвідчена приватним нотаріусом
ОСОБА_5 та було роз»яснено про
необхідність в шестимісячний строк від
часу відкриття спадщини дану заяву
направити до нотаріуса за місцем
відкриття спадщини (а.с.12).

Звертаючись до суду з даним
позовом, ОСОБА_2 зазначала, що прийняла
спадщину після смерті батька у
розумінні вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України
шляхом постійного проживання разом із
спадкодавцем на час відкриття спадщини
і не заявляла про свою відмову від
спадщини, тому не ставить питання про
визначення додаткового строку для
прийняття спадщини, а просить лише
визнати причини пропуску строку для
прийняття спадщини поважними та
визнати за нею право власності на
вищевказану земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270
ЦК України спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини. Для прийняття
спадщини встановлюється строк у шість
місяців, який починається з часу
відкриття спадщини.

За таких обставин, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що позивач пропустив без
поважних причин встановлений законом
строк для прийняття спадщини та
фактично не просить визначити йому
додатковий, достатній для поданням ним
заяви про прийняття ним спадщини, а
тому його позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Таким чином, вирішуючи даний спір,
який виник між сторонами, суд першої
інстанції правильно встановив, що
позивачкою не надано достатніх доказів
на підтвердження поважності причин
пропуску строку для прийняття
спадщини. Висновки суду достатньо
обґрунтовані і підтверджені наявними в
матеріалах справи письмовими доказами,
а також поясненнями самих сторін.

Приведені в апеляційній скарзі
доводи ОСОБА_2 не можуть бути прийняті
до уваги, оскільки вони зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці та
особистого тлумачення апелянтом норм
права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування рішення суду,
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 24 червня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді:
М.Ю. Петешенкова

О.Г. Дерев’янко

Л.А. Черненкова