У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Нагорняка В.А., Писаної
Т.О.,

Леванчука А.О.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Одеської міської
ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, треті особи: виконавчий комітет
Одеської міської ради, Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, про знесення самочинно
збудованих об'єктів та звільнення
земельної ділянки та за позовом ОСОБА_8,
ОСОБА_9 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: Управління
архітектури та містобудування
виконавчого комітету Одеської міської
ради, про усунення перешкод у
користуванні та знесення самочинно
збудованих споруд та за зустрічним
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа -
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області, про усунення
перешкод у здійсненні права
користування майном, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного
суду Одеської області від 18 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2007 року ОСОБА_8, ОСОБА_9
звернулися до суду з вищевказаним
позовом, який надалі уточнили, і
остаточно просили: усунути перешкоди в
користуванні ними проїзду до квартири
НОМЕР_3 по АДРЕСА_1, з боку санаторію
«Магнолія», шляхом проведення за
рахунок ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7: а) демонтажу огороджуючих
конструкцій веранди «12» квартири
НОМЕР_2 та переносу зовнішніх стін
самочинно збудованої літньої кухні
літ. «О», з верандою літ. «о» вправо на
0,23 м в сторону правої бокової межі; б)
розібрання огорож земельних ділянок
біля квартири НОМЕР_2 (в районі сараю
літ. «н»); в) знесення самочинно
зведених власниками квартири НОМЕР_2
споруд під літ. «О» - літня кухня, літ.
«о» - веранда, літ. «Н», літ. «н» - сараї,
літ. «Г» - гараж; 2) заборонити будь-якій
особі перешкоджати їм користуватися
загальним проїздом до їх квартири
НОМЕР_3 та двору будинку з боку
санаторію «Магнолія».

В обґрунтування позовних вимог
зазначали, що вони є власниками
квартири НОМЕР_3 по АДРЕСА_1.
Відповідачі - власники суміжної
квартири НОМЕР_2 самочинно захопили
земельну ділянку площею 100 кв. м, у дворі
будинку побудували на ній господарчі
споруди. Без їх згоди на місці квартири
НОМЕР_2 збудували новий двоповерховий
будинок, повністю перекрили проїзд до
належної їм квартири НОМЕР_3 з боку
санаторію «Магнолія», встановивши
металеву огорожу з воротами.

У квітні 2007 року ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до
суду із зустрічним позовом, в якому
просили зобов'язати ОСОБА_8, ОСОБА_9 не
перешкоджати їм, як власникам квартири
НОМЕР_2 по АДРЕСА_1, у здійсненні права
користування належним їм майном,
зокрема, не перешкоджати: 1)
узгодженню у відповідних державних та
недержавних установах і закладах
проектної документації; 2) проведенню
реконструкції належної їм квартири
НОМЕР_2; 3) отриманню
документів про право власності на
квартиру НОМЕР_2. Встановити порядок
виконання рішення суду, відповідно до
якого у разі набрання ним законної сили
розглянути питання про затвердження
проекту реконструкції квартири НОМЕР_2
без письмової згоди власників квартири
НОМЕР_3.

В обґрунтування позовних вимог
посилалися на те, що вони є власниками
квартири НОМЕР_2 по АДРЕСА_1. З метою
збільшення житлової площі квартири, за
згодою сусідів, у тому числі ОСОБА_10 -
попереднього власника квартири НОМЕР_3,
та з дозволу Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради
вони протягом 1998 - 2001 років провели
реконструкцію квартири. Проект
реконструкції був розроблений у 1998
pоці. Він передбачав будівництво
другого поверху в межах існуючих
розмірів квартири. Проект був
погоджений у відповідних службах і у 1998
році був переданий на затвердження до
Одеської міської ради. Не з їх вини
проект своєчасно затверджений не був. У
2001 році вони отримали технічний
висновок щодо можливості збереження
реконструйованої квартири. У 2007 році
вони звернулися до Одеської міської
ради про видачу дозволу на збереження
реконструйованої квартири, однак у
цьому їм було відмовлено у зв'язку з
наявністю скарг відповідачів.

У жовтні 2011 pоку Одеська міська рада
звернулася до суду з вищевказаним
позовом, в якому просила зобов'язати
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7: 1) привести належну їм квартиру
НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 до первісного стану
шляхом знесення самочинно здійсненої
надбудови другого поверху з верандою
над квартирою НОМЕР_2 за власний
рахунок; 2) знести самочинно зведені
споруди під літ. «О» - літня кухня, літ.
«Н», літ. «н» - сараї, літ. «Г» - гараж,
огорожу, ворота; 3) звільнити самочинно
захоплену земельну ділянку по АДРЕСА_1.
У позові Одеська міська рада вказувала,
що відповідачі самочинно провели
реконструкцію належної їм квартири
НОМЕР_2, самовільно збудували
господарчі споруди (літню кухню, два
сараї, гараж, огорожу, ворота), зайняли
загальний проїзд до будинку АДРЕСА_1.
Самочинно побудовані споруди
розміщені на земельній ділянці, яка
знаходиться в комунальній власності
територіальної громади м. Одеси. Згідно
з висновком експертизи відсутність
проїзду до будинку грубо порушує
правила пожежної безпеки, чинне
законодавство в галузі
землекористування.

Справа розглядалася судом
неодноразово.

Рішенням Приморського районного
суду м. Одеси від 13 червня 2013 року позов
ОСОБА_8, ОСОБА_9 задоволено частково.
Заборонено будь-якій особі
перешкоджати їм користуватися
загальним проїздом до їх квартири
НОМЕР_3 та двору будинку АДРЕСА_1 з боку
санаторію «Магнолія». У задоволенні
іншої частини позовних вимог
відмовлено. У задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 відмовлено. Позов Одеської
міської ради задоволено. Зобов'язано
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 за власний рахунок: привести
квартиру до первісного стану,
загальною площею 49,20 кв. м, згідно зі
свідоцтвом про право власності на
житло від 12 квітня 1996 року, видного УЖКГ
міськвиконкому Одеської міської ради,
та технічним паспортом на квартиру
НОМЕР_2 станом на 20 березня 1996 рок,
шляхом знесення самочинно здійсненої
надбудови другого поверху з верандою
над квартирою НОМЕР_2; знести самочинно
зведені споруди під літ. «О» - літня
кухня, літ. «Н», літ. «н» - сараї, літ. «Г»
- гараж, огорожу, ворота; звільнити
самовільно захоплену земельну ділянку
по АДРЕСА_1. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Одеської області від 18 жовтня 2013 року
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 13 червня 2013 року в частині
задоволення позову Одеської міської
ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про знесення самочинно
збудованих об'єктів та звільнення
земельної ділянки, часткового
задоволення позову ОСОБА_8, ОСОБА_9 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
про усунення перешкод у користуванні
та знесення самочинно збудованих
споруд скасовано. Позов Одеської
міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про знесення
самочинно збудованих об'єктів та
звільнення земельної ділянки та позов
ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у
користуванні та знесення самочинно
збудованих споруд задоволено частково.
Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 знести за власний
рахунок самочинно зведені та
розташовані на земельній ділянці по
АДРЕСА_1 споруди: сарай літ. «Н»; сарай
літ. «н»; гараж літ. «Г»; металеву
огорожу разом з воротами, які
закривають прохід до придомової
території з АДРЕСА_1 з боку санаторію
«Магнолія». Заборонено ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
перешкоджати ОСОБА_8 та ОСОБА_9
користуватися загальним проходом
шириною 3,17 м, висотою 2 м до придомової
території з АДРЕСА_1 з боку санаторію
«Магнолія». У задоволенні решти
позовних вимог Одеської міської ради,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду в частині
зобов'язання ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 знести за власний
рахунок самочинно зведені та
розташовані на земельній ділянці по
АДРЕСА_1 споруди: сарай літ. «Н», сарай
літ. «н», гараж літ. «Г»; металеву
огорожу разом з воротами, які
закривають прохід до придомової
території з АДРЕСА_1 з боку санаторію
«Магнолія». В іншій частині рішення
суду залишити без змін.

Обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають
вказаним вимогам.

Судами встановлено, що відповідно
до свідоцтва про право власності на
житло від 12 квітня 1996 року ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 є
власниками квартири НОМЕР_2 по АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право
власності від 06 травня 2006 року ОСОБА_8,
ОСОБА_9 є власниками квартири НОМЕР_3 по
АДРЕСА_1.

Відповідно до схематичного плану
земельної ділянки, яка знаходиться
біля житлового будинку за адресою:
АДРЕСА_1, починаючи з 1947 року і в
подальші роки існував наскрізний
проїзд через вказану земельну ділянку.
Один прохід був з боку санаторію
«Магнолія».

На вказаній земельній ділянці
знаходяться самовільно побудовані
господарські споруди, якими
користуються власники квартири НОМЕР_2
по АДРЕСА_1 - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, а саме: сарай літ.
«Н», сарай літ. «н»; гараж літ. «Г».

З метою покращення житлових умов
власників квартири НОМЕР_2 у житловому
будинку, Приморська районна
адміністрація Одеської міської ради
листом від 22 червня 1998 року повідомила
ОСОБА_3 про те, що районна адміністрація
не заперечує проти відновлювального
ремонту її квартири. Однак, остаточно
рішення буде прийнято після надання
висновків про узгодження згідно із
запитами. Приморська районна
адміністрація Одеської міської ради не
заперечувала проти того, щоб родина
ОСОБА_3 під час проведення ремонту
квартири тимчасово проживала у
підсобному приміщенні. Після
закінчення ремонту підсобне
приміщення необхідно було звільнити.

Також встановлено, що було
розроблено Проект № 222 надбудови
другого поверху квартири НОМЕР_2 по
АДРЕСА_1, яким не передбачено
будівництво веранди, яка з'єднує
існуючу квартиру НОМЕР_2 з підсобним
приміщенням, яке знаходиться на іншій
стороні проїзду. Вказаний проект
затверджений у встановленому порядку
не був.

Під час проведення
ремонтно-відновлювальних робіт ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
побудували веранду, яка з'єднала
квартиру НОМЕР_2 з підсобним
приміщенням, яке знаходиться на іншій
стороні проїзду. Проїзд було закрито
ними металевою огорожею з воротами. Тим
самим, було закрито вільний
прохід/доступ до двору житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1, з боку
санаторію «Магнолія».

11 лютого 2013 року Інспекцією ДАБК в
Одеській області на ім'я ОСОБА_3 було
зареєстровано Декларацію про
готовність об'єкта до експлуатації ОД
№ . Реконструкція квартири без
зміни геометричних розмірів та
цільового призначення АДРЕСА_1,
квартираё НОМЕР_2. У вказаній
декларації вказано загальну площу
квартири - 161,5 кв. м.

19 червня 2013 року складено технічний
паспорт на квартиру НОМЕР_2 по АДРЕСА_1,
з якого вбачається, що до складу
вказаної квартини входять побудована
веранда - 22,0 кв. м. та колишнє підсобне
приміщення (літ. «О», літ. «о») - 13/19,6 кв. м
та 16/17,7 кв. м.

На реконструйовану квартиру НОМЕР_2
по АДРЕСА_1 ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 отримали свідоцтво про
право власності та зареєстрували свої
права власності.

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи від 21
січня 2009 року № 9388 житловий будинок по
АДРЕСА_1 є багатоквартирним,
зблокованим, малоповерховим житловим
будинком. Квартира НОМЕР_2 входить до
складу житлового будинку і не є окремим
житловим будинком. До двору житлового
будинку існував проїзд з боку
санаторію «Магнолія». У зв'язку з
проведеною реконструкцією квартири
НОМЕР_2, вказаний проїзд відсутній.

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи від
24 листопада 2009 року №? 6253/6254 на
підсобні будівлі у дворі будинку по
АДРЕСА_1, правовстановлюючі документі
відсутні, вони є самовільно
побудованими.

Також встановлено, що згідно з
приписом Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради
від 13 березня 2007 року самовільно
встановлені мешканцями житлового
будинку у дворі металеві огорожі, якими
були відокремлені окремі земельні
ділянки, на час розгляду справи
апеляційним судом були знесені.

Задовольняючи позовні вимоги
Одеської міської ради та частково
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_8,
ОСОБА_9, суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 самочинно здійснили
реконструкцію належної їм квартири
НОМЕР_2 по АДРЕСА_1. Побудували веранду
над загальним проїздом до двору з боку
санаторію «Магнолія». Встановили
металеві ворота на місці проїзду.
Самовільно зайняли частину земельної
ділянки загального користування
(двору). Самочинно побудували на
захопленій частині земельної ділянки
господарські споруди, у дворі
житлового будинку, чим порушили права
Одеської міської ради та шканців
будинку.

Скасовуючи рішення суду в частині
задоволення позову Одеської міської
ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про знесення самочинно
збудованих об'єктів та звільнення
земельної ділянки, часткового
задоволення позову ОСОБА_8, ОСОБА_9 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
про усунення перешкод у користуванні
та знесення самочинно збудованих
споруд та ухвалюючи рішення про
часткове задоволення позовних вимог,
апеляційний суд виходив з того, що з
прийняттям квартири НОМЕР_2 по АДРЕСА_1
до експлуатації відсутні підстави
вважати вказану квартиру самочинно
реконструйованою та такою, що порушує
права інших осіб та відповідно
відновлення її стану на підставі ст. 376
ЦК України.

Також апеляційний суд виходив з
відсутності підстав для задоволення
позовних вимог Одеської міської ради
та ОСОБА_8, ОСОБА_9 про знесення
самочинно зведених власниками
квартири НОМЕР_2 споруд під літ. «О» -
літня кухня, літ. «о» - веранда, оскільки
вказані приміщення увійшли до складу
реконструйованої квартири НОМЕР_2 по
АДРЕСА_1.

Зобов'язуючи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 знести за власний
рахунок сарай літ. «Н», сарай літ.
«н», гараж літ. «Г», металеву огорожу
разом з воротами, які закривають прохід
до придомової території з АДРЕСА_1 з
боку санаторію «Магнолія», апеляційний
суд виходив з того, що вказані
самочинно побудовані відповідачами
будівлі, встановлена металева огорожа
з воротами, з боку санаторію
«Магнолія», порушують права власності
на земельну ділянку Одеської міської
ради та права користування ОСОБА_8,
ОСОБА_9 земельною ділянкою загального
користування.

Вирішуючи спір в частині позовних
вимог ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про заборону
будь-якій особі перешкоджати останнім
користуватися загальним проїздом до їх
квартири НОМЕР_3 та двору будинку з боку
санаторію «Магнолія», суд апеляційної
інстанцій виходив з того, право ОСОБА_8
та ОСОБА_9 на користування проходом з
боку санаторію «Магнолія» порушено
саме відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, а тому саме
відповідачів необхідно зобов'язати
усунути вказані вище порушення.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна, оскільки вони
зроблені судами без належного
з'ясування дійсних обставин справи,
прав та обов'язків сторін, оцінки
наданих ними доказів, з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Відповідно до ч. ч. 1,7 ст. 376 ЦК
України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотним порушенням
будівельних норм і правил. У разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво.

Як вбачається з матеріалів справи, 25
лютого 2013 року між КП ЖКС «Фонтанський»
та ОСОБА_3 був укладений договір про
визначення порядку користування
тимчасово встановленого гаражу, що
розташований по АДРЕСА_1,
згідно з умовами якого ОСОБА_3
зобов'язалась щомісячно здійснювати
оплату за користування вказаний
гаражем.

13 квітня 2013 року КП ЖКС
«Фонтанський» та ОСОБА_3 був укладений
договір про визначення порядку
користування підсобним приміщенням
(сараєм), розташованим по АДРЕСА_1,
згідно з умовами якого ОСОБА_3
зобов'язалась щомісячно здійснювати
оплату за займане підсобне приміщення.

Вирішуючи спір, суд не звернув уваги
на те, що на підставі договору від 25
лютого 2013 року № 4/315 та договору від 13
квітня 2013 року (б/н) відповідачі
користуються приміщеннями (сарай та
гараж) та сплачують за користування
ними та фактично зобов'язав ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 знести за
власний рахунок сарай та гараж, які їм
не належать.

Такими чином, суду слід було
встановити зазначені фактичні
обставини, оскільки вони впливають на
правильне вирішення спору й відповідно
дати їм належну правову оцінку.

Оскільки місцевим та апеляційним
судами рішення ухвалені з порушенням
процесуальних норм права, що призвело
до неправильного вирішення справи,
відповідно до частин 2, 3 ст. 338 ЦПК
України вони підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 13 червня 2013 року та
рішення апеляційного суду Одеської
області від 18 жовтня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді:
В.А. Нагорняк

А.О. Леванчук

Т.О. Писана

І.М. Фаловська

8

Справа № 6-47292св13

Головуючий у першій інстанції Абухін
Р.Д.

Доповідач Нагорняк В.А.