Справа № 236/345/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2014 року Краснолиманський
міський суд Донецької області у складі:

Головуючого судді
Мірошниченко О.В.

при секретарі
Коровченко Г.В.

за участю:

представника позивача
Манукян Р.Я.

відповідача
ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Красний Лиман
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства
«Донецькоблгаз» до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення суми боргу, трьох
процентів річних та інфляційних
витрат,

В С Т А НО В И В :

07 лютого 2014 року позивач Публічне
акціонерне товариство «Донецькоблгаз»
(далі ПАТ «Донецькоблгаз») звернулося
до Краснолиманського міського суду
Донецької області з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми
боргу, трьох процентів річних та
інфляційних витрат, обґрунтувавши свої
доводи тим, що на підставі свідоцтва
про право власності на житло, виданого
Краснолиманським відділенням
Донецької залізниці ОСОБА_2 та його
дружині ОСОБА_6 належало по 1/2 частині
квартири кожному, яка розташована в
АДРЕСА_1. З цього часу у Слов'янському
УГГ на ім'я ОСОБА_2 було відкрито
особовий рахунок НОМЕР_2 та ПАТ
«Донецькоблгаз» в особі Слов'янського
УГГ забезпечує безперебійне
постачання природного газу за адресою
АДРЕСА_1 безперервно ОСОБА_2 та членам
його сім'ї згідно Правил надання
населенню послуг з газопостачання,
затверджених постановою КМУ №2246 від
09.12.1999 року. 25.12.2008 року договором
дарування ? частка цієї квартири, яка
належала дружині ОСОБА_6 була відчужена
ОСОБА_4. 15.10.2009 року на підставі
довіреності виданої ОСОБА_2 на ім'я
ОСОБА_6, остання від імені свого
чоловіка подарувала належну йому 1/2
частку квартири, розташованої по
АДРЕСА_1 своїй дочці ОСОБА_3. Рішенням
Краснолиманського міського суду від
08.07.13 року, залишеного без змін ухвалою
Апеляційного суду Донецької області
від 13.08.2013 року, було визнано недійсною
довіреність, що уповноважувала
подарувати ? частку квартири, належної
ОСОБА_2, та визнано недійсним договір
дарування від 15.10.2009 року. 20.09.2013 року
ОСОБА_2 зареєстрував у Реєстраційній
службі Краснолиманського міського
управління юстиції своє право
власності на 1/2 частку квартири, яка
розташована в АДРЕСА_1

За період з 15.10.2009 року по 13.08.2013 року за
користування послугами з
газопостачання утворилась
заборгованість в сумі 505,82 грн.
Власниками житла у період виникнення
боргу з вересня 2011 року були: з вересня
2009 - по вересень2013 року - ОСОБА_3 та
ОСОБА_4; вересень 2013 - по лютий 2014 року
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Проживає в квартирі та
користується послугами з
газопостачання одна особа - ОСОБА_2

Посилаючись на положення ст. ст. 322, 625 ЦК
України та ст. 64 ЖК України позивач
просить суд стягнути солідарно з
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
заборгованість за надані послуги в
сумі 505, 82 грн., 21,10 грн. - 3% річних від
простроченої суми, 14,57 грн. -
інфляційних втрат та понесені судові
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 243,60 грн.

В судовому засіданні представник
позивача Манукян Р.Я., яка діє на
підставі довіреності (а.с 95) позовні
вимоги підтримала в повному обсязі та
просить їх задовольнити, навела доводи
аналогічні викладеним в позовній
заяві.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не
визнав. Заперечуючи проти позову
зазначив, що дійсно в період виникнення
заборгованості з 15.10.2009 року по 13.08.2013
року був зареєстрований та проживав в
квартирі за адресою: АДРЕСА_1, та був
єдиним користувачем послуг з
газопостачання. На той час прилад
обліку спожитого газу в квартирі не був
встановлений, нарахування проводилося
виходячи з кількості осіб проживаючих
в квартирі. Відповідачі ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 в квартирі ніколи не проживали.
Однак вважає, що сплатити
заборгованість за спожитий газ
зобов'язані ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які на той
час були власниками квартири. На думку
відповідача обов'язок сплачувати за
спожитий газ у нього виник тільки після
визнання судом недійсним договору
дарування та реєстрації за ним права
власності на квартиру у вересні 2013
року. Просить суд в задоволенні
позовних вимог відмовити.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які
належним чином повідомлені
телефонограмою (а.с. 116) про дату час і
місце розгляду суду в судове засіданні
не з'явилися, про причину неявки суд не
повідомили, що відповідно до ст. 169 ЦПК
України не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши пояснення представника
позивача Манукян Р.Я., відповідача
ОСОБА_2, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши
та об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду спору по
суті, суд встановив фактичні обставини
та відповідні їм цивільні
правовідносини які регулюються
Законом України «Про
житлово-комунальні послуги» від 24
червня 2004 року № 1875-IV, Правилами
надання населенню послуг з
газопостачання, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
від 9 грудня 1999 року № 2246 та положеннями
Розділу І Книги п'ятої Цивільного
кодексу України.

Судом встановлено, що позивач Публічне
акціонерне товариство «По
газопостачанню та газифікації
«Донецькоблгаз» є юридичною особою (а.с
17). Слов'янське управління по
газопостачанню та газифікації є філією
(відокремленим підрозділом) ПАТ «По
газопостачанню та газифікації
«Донецькоблгаз» без права юридичної
особи (а.с 16).

29 травня 2000 року приватизаційною
комісією при Краснолиманському
відділенні Донецької залізниці ОСОБА_2
та ОСОБА_6 було видано свідоцтво про
право власності на житло, яке
підтверджувало право спільної
часткової власності на квартиру, яка
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с 10).

На підставі договору дарування від
05.12.2009 року ОСОБА_6, яка діла від імені
ОСОБА_2 на підставі нотаріально
посвідченої довіреності, подарувала
ОСОБА_3 1/2 частку квартиру, яка
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с 11).

Згідно з інформацією з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
Реєстру прав власності на нерухоме
майно, Державного реєстру іпотек,
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна 30.03.2009 року
був зареєстрований перехід права
власності 1/2 частки квартири від ОСОБА_6
до ОСОБА_4 на підставі договору
дарування від 25.12.2008 року. На підставі
договору купівлі-продажу від 09.12.2010
року право власності на ? частину
квартири перейшло до ОСОБА_7 (а.с.118-121).

Рішенням Краснолиманського міського
суду Донецької області від 08 липня 2013
року, залишеного без змін ухвалою
Апеляційного суду Донецької області
від 13 серпня 2013 року визнана недійсною
довіреність від 15.10.2009 року, від імені
ОСОБА_2, якою ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_3
належну ОСОБА_2? частку квартири
АДРЕСА_1 та визнаний недійсним
укладений ОСОБА_6 від імені ОСОБА_2
договір дарування зазначеної квартири,
посвідчений 15.12.2009 року. Сторони
повернути в первинний стан (а.с 12-13,
124-125).

03.09.2013 року реєстраційною службою
Краснолиманського міського управління
юстиції ОСОБА_2 зареєстрував право
спільної часткової власності на 1/2
частину зазначеної вище квартири (а.с.
122-123).

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом.

На підставі ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, є договори
та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК).

Стаття 526 ЦК України передбачає, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» споживачі
зобов'язані сплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.
Згідно п. 29 Правил надання населенню
послуг з газопостачання, затверджений
постановою Кабінету міністрів України
від 9 грудня 1999 року № 2246 споживач
зобов'язаний своєчасно вносити плату
за надані послуги. Відповідно до
Типового договору про надання
населенню послуг з газопостачання
споживачі зобов'язані своєчасно
оплачувати надані послуги за
встановленими тарифами (цінами).

Розрахунковим періодом для визначення
розміру оплати послуг з газопостачання
є календарний місяць, плата за надані
протягом розрахункового періоду
послуги з газопостачання вноситься не
пізніше останнього календарного дня
поточного місяця, про що зазначено п.17
зазначених Правил та п.4.2 Типового
договору про надання населенню послуг
з газопостачання, затвердженого
постановою НКРЕ України від 19.12.2006р №1673
та зареєстрованого Міністерством
юстиції України 25.12.2006р №1347/13221.

Судом достовірно встановлено, що
відповідач ОСОБА_4 була власником ?
частини квартири в період з 25 грудня 2008
року по 09 грудня 2010 року, а з 09 грудня 2010
року по теперішній час власником
зазначеної частини є ОСОБА_7

Згідно з довідкою від 20.09.2013 року,
виданою КП «Краснолиманська служба
єдиного замовника», ОСОБА_2, який є
власником ? частини квартири АДРЕСА_1,
проживає в квартирі один (а.с 9).

Суд не приймає до уваги доводи
відповідача ОСОБА_2 про те, що він
зобов'язаний виконувати зобов'язання
за договором газопостачання лише з
моменту реєстрації права власності на ?
частку квартири з вересня 2013 року з
наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний
правочин, визнаний судом недійсним, є
недійсним з моменту його вчинення.
Стаття 236 ЦК визначає загальне правило,
за яким правочини - як оспорювані, так і
нікчемні - вважаються недійсними не з
моменту встановлення або визнання
цього факту судом, а з моменту його
вчинення. Тобто судове рішення в цьому
випадку має свого роду "зворотну силу".
Тому правові наслідки, передбачені ст.
216, застосовуються як до дій учасників
правочину, які вже були вчинені до
моменту винесення судом рішення, так і
можуть поширюватися на дії, які ще не
були виконані одним з учасників
правочину.

Враховуючи, що рішенням
Краснолиманського міського суду
Донецької області від 08 липня 2013 року
на підставі ст. 255 ЦК України визнаний
недійсним укладений ОСОБА_6 від імені
ОСОБА_2 договір дарування зазначеної
квартири, посвідчений 15.12.2009 року, а
також те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ніколи не
були зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1,
не проживали у зазначеній квартирі та
відповідно не користувалися послугами
з газопостачання, суд приходить до
висновку про те, що у відповідача
ОСОБА_3 не виникли обов'язки по
утриманню майна та оплати відповідних
послуг, та не зважаючи на те, що ОСОБА_4
певний час була власником квартири,
вона не зобов'язана проводити оплату за
послуги газопостачання, тому що ці
витрати не відносяться до витрат
пов'язаних з утриманням майна, а є
платаю за надані послуги, якими
користувався лише відповідач ОСОБА_2

Враховуючи, що відповідачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на час виникнення
спірних відносин не були наймачами
житла розташованого за адресою АДРЕСА_1
та не були членами однієї сім'ї, суд
вважає хибними посилання позивача на
положення ст. 64 ЖК України як на правову
підставу обґрунтування позовних вимог,
тому що зазначена норма закону регулює
правовідносини, які випливають з
договору найма та передбачає солідарну
майнову відповідальність за
зобов'язанням наймача та повнолітніх
членів його сім'ї.

Таким чином суд приходить до висновку
про обов'язок сплатити заборгованість
за користування газом лише ОСОБА_2, як
єдиним власником житла, який
користувався наданими послугами з
газопостачання. Підстави для стягнення
заборгованості з відповідачів ОСОБА_3
та ОСОБА_4 відсутні.

Вирішуючи питання про стягнення трьох
процентів річних з урахуванням індексу
інфляції за час прострочення виконання
зобов'язання суд приходить до
наступного.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Вислухавши пояснення представника
позивача і дослідивши наданий
позивачем розрахунок трьох процентів
річних з урахуванням індексу інфляції
за час прострочення виконання
зобов'язання суд вважає його вірним та
проведеним в обсязі заборгованості
лише за кожний окремий місяць,
обмежений терміном 30 днів, а не за весь
час прострочення виконання
зобов'язання. Тому керуючись принципом
диспозитивності цивільного
судочинства суд приходить до висновку
про задоволення позовних вимог в цій
частині в межах заявлених позивачем
вимог в розмірі 21,10 грн. - 3% річних від
простроченої суми та 14,57 грн. -
інфляційних втрат.

Задовольняючи позовні вимоги
відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України суд стягує з відповідача
ОСОБА_2 на користь позивача
документально підтверджені понесені
судові витрати по сплаті судового
збору в розмірі 243,60 грн. (а.с.1-3).

Керуючись ст. ст. 11,14, 15, 16, 322, 509, 526,
530, 625 ЦК України, ст. 20, 32 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги», ст.
ст. 10, 11, 15, 60, 61, 88, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства
«Донецькоблгаз» до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення суми боргу, трьох
процентів річних та інфляційних витрат
- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер платника податків НОМЕР_1, на
користь Слов'янського управління по
газопостачанню та газифікації
Публічного акціонерного товариства
«Донецькоблгаз» на розрахунковий
рахунок № 3139, філія ОУ АТ
«Ощадбанк» МФО 335106
заборгованість за надані послуги в
сумі 505, 82 грн. (п'ятсот п'ять гривен 82
копійки); 21,10 грн. - 3% річних від
простроченої суми та 14,57 грн. -
інфляційних втрат.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3
та ОСОБА_4 - відмовити у зв'язку з
відсутністю підстав.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер платника податків НОМЕР_1, на
користь Слов'янського управління по
газопостачанню та газифікації
Публічного акціонерного товариства
«Донецькоблгаз» на розрахунковий
рахунок №4001 ПАТ КБ «Приватбанк»
м. Краматорська МФО 335548
понесені судові витрати по сплаті
судового збору в сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через
Краснолиманський міський суд
Донецької області в Апеляційний суд
Запорізької області, згідно
розпорядження Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014
року про визнання територіальної
підсудності справ, шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. У разі
якщо рішення було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга може бути подана
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя -