у х в а л а

іменем україни

29 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В. О.,

суддів: Ізмайлової Т. Л.,
Мостової Г. І.,

Мартинюка В. І.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення боргу за договором позики, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне
рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 26 липня 2011 року
та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 14 серпня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, у якому,
посилаючись на те, що відповідач,
отримавши від нього позику в сумі 6 600
доларів США, в установлений строк борг
не повернув, просив стягнути з ОСОБА_4
на свою користь 6 600 доларів США та
судові витрати.

Заочним рішенням Рівненського
міського суду Рівненської області від
26 липня 2011 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 14 серпня 2013 року, позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
6 600 доларів США, що еквівалентно 52 602
грн, та 649 грн судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалені у
справі судові рішення просить
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в позові.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився і
апеляційний суд, виходив із того, що
відповідач, отримавши від позивача у
борг грошові кошти, взятого на себе
зобов'язання з повернення коштів не
виконав.

Проте з такими висновками судів
повністю погодитись не можна з огляду
на наступне.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу,
ОСОБА_5 посилався на те, що він є
спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_4, щодо якого у даній справі
ухвалено рішення про стягнення боргу.

Факт смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року
підтверджується свідоцтвом про смерть,
виданим 29 липня 2011 року відділом
записів актів цивільного стану в м.
Рибчевіце Республіки Польщі (а. с. 47).

Частиною 4 ст. 25 ЦК України
передбачено, що цивільна
правоздатність фізичної особи
припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України
боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст. 37 ЦПК України у разі
смерті фізичної особи, припинення
юридичної особи, заміни кредитора чи
боржника у зобов'язанні, а також в інших
випадках заміни особи у відносинах,
щодо яких виник спір, суд залучає до
участі у справі правонаступника
відповідної сторони або третьої особи
на будь-які стадії цивільного процесу.

Із матеріалів справи вбачається, що
03 липня 2011 року ОСОБА_4 до
суду першої інстанції подано
клопотання про відкладення розгляду
справи у зв'язку з перебуванням його на
лікуванні (а. с. 11).

Клопотання відповідача було
задоволено, розгляд справи відкладено
на 26 липня 2011 року (а. с. 13).

26 липня 2011 року Рівненським міським
судом Рівненської області у зв'язку з
неявкою відповідача було ухвалено
заочне рішення про задоволення позову
ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 суми
боргу.

У той же час, вирішуючи спір по суті
та відмовляючи у перегляді заочного
рішення, на порушення приписів ст. ст. 37,
212-214, 231 ЦПК України суд першої
інстанції не звернув уваги на те, що на
час ухвалення судового рішення ОСОБА_4
помер, та, не залучивши до участі у
справі його правонаступників, ухвалив
рішення щодо фізичної особи,
правоздатність якої припинилась.

Залишаючи без змін зазначене
рішення суду, на порушення приписів
ст. 303 ЦПК України на зазначене не
звернув уваги і апеляційний суд.

Зазначені порушення процесуального
закону унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи та є
відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування ухваленого у
справі рішення суду першої інстанції
та ухвали апеляційного суду з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Заочне рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від
26 липня 2011 року та ухвалу
апеляційного суду Рівненської області
від 14 серпня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. О. Кузнєцов

Судді:
Т. Л. Ізмайлова

В. І. Мартинюк

Г. І. Мостова

Д. О. Остапчук