Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/478/14
Головуючий у 1 інстанції: Галчанський
Суддя-доповідач: Бабак А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів
Бабак А.М.

Полякова
О.З.

При секретарі: Бабенко
Т.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» на рішення Оріхівського
районного суду Запорізької області від
29 жовтня 2013 року

у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості , -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» (далі ТОВ «Кредитні
ініціативи») звернулося до суду із
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості.

В обґрунтування позову зазначав, що 31
липня 2008 року між ТОВ «Простофінанс»
(правонаступником якого відповідно до
укладеного 18 травня 2012 року між ТОВ
«Простофінанс» та ТОВ «Кредитні
Ініціативи» договору купівлі-продажу
кредитного портфелю ТОВ
«Простофінанс» на користь ТОВ
«Кредитні Ініціативи», є ТОВ «Кредитні
Ініціативи») та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 7 на суму 91886,40
грн. Відповідно до умов кредитного
договору відповідач зо бов'язався в
порядку та на умовах, визначених
кредитним договором повернути кредит,
сплатити з відсотки за користування
кредитом, сплачувати неустойки та інші
передбачені платежі в сумі, строках та
на умовах, передбачених договором та
додатком №1 до нього - графіком
платежів.

Відповідач належним чином умови
кредитного договору не виконав,
внаслідок чого виникла заборгованість,
яка станом на 10 травня 2013 року
становить 49185,72 грн., та складається із
заборгованості за кредитом у розмірі
48422,58 грн., заборгованості за відсотками
у розмірі 579,37 грн., заборгованості за
комісією у розмірі 183,77 грн.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив суд стягнути з
відповідача на свою користь
заборгованість в сумі 49185,72 грн. та
судові витрати.

Рішенням Оріхівського районного суду
Запорізької області від 29 жовтня 2013
року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ТОВ
«Кредитні ініціативи» подало
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на те, що рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, ухвалено з порушенням
норм процесуального права, судом
неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи, має місце
недоведеність обставини, які суд
вважав встановленими, оскільки
прийнявши до уваги розрахунок, який
наданий позивачем, залишив поза увагою,
що в розрахунку вказана заборгованість
виходячи із відсоткової ставки 15,04%,
однак відповідач сплачував кредит та
відсотки за ним не в повному обсязі. Про
збільшення відсоткової ставки
відповідач був повідомлений належним
чином 08.12.2008 року. Крім того, розгляд
справи був проведений без представник
позивача, що позбавило його можливості
надати пояснення та додаткові докази.
Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга ТОВ
«Кредитні ініціативи» підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
31 липня 2008 року між ТОВ «Простофінанс»
та ОСОБА_3 укладений кредитний договір
№ 7 за яким, Банк надав ОСОБА_3
грошові кошти у сумі 91886,40 гривень, а
ОСОБА_3 прийняла їх та зобов'язалася
повернути кредит, виплачувати проценти
за користування кредитом у розмірі 9,9
процентів річних від непогашеної суми,
сплачувати комісію, неустойки та інші
передбачені платежі у розмірі, строк на
умовах, передбачених Договором та
Додатком № 1 до нього -графіком
погашення кредиту. Датою остаточного
повернення кредиту є 10.08.2014 року (а.с.
5-10).

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ
«Кредитні Ініціативи», суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
належним чином виконує взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором,
відповідно до графіку здійснює
платежі, заборгованості по кредиту не
допускає та не порушує умови договору.
За період з 04 вересня 2008 року по 07
жовтня 2013 року з дотриманням строків,
встановлених графіком сплачено банку
118031,82 грн.

Судова колегія вважає, що висновок суду
є вірним. Розглядаючи спір, суд першої
інстанції, у відповідності до вимог ст.
212-214 ЦПК України, повно, всебічно та
об'єктивно з'ясував обставини справи на
які посилалися сторони, дав належну
правову оцінку правовідносинам, які
склалися між учасниками процесу, та
закон, що їх регулює.

Відповідно до статті 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або
інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується
надати грошові кошти (кредит)
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України
укладений між сторонами договір є
обов'язковим для виконання. Згідно з п. 1
ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 509 ЦК України
зазначений договір є підставою
виникнення зобов'язань.

Відповідно ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору або
інших умов та вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
дослідивши надані сторонами докази -
кредитний договір та додаток до нього -
графік платежів, що надані позивачем,
платіжні документи - копії квитанцій
про сплату кредиту, що надані
відповідачем, з урахуванням вимог
діючого законодавства, дійшов
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позову.

Із наданих відповідачем до суду копій
квитанцій вбачається, що нею в період з
04 вересня 2008 року по 07 жовтня 2013 року з
дотриманням строків, встановлених
графіком сплачено банку 118031,82 грн.(а.с.
40-57), що відповідає заявленим позовним
вимогам та доданим на підтвердження
позову доказам - кредитному договору та
графіку платежів (а.с.5-10).

Судова колегія не погоджується з
висновком суду відносно того, що не
повідомлення відповідача про
переуступку боргу та зміну кредитора з
ТОВ «Простофінанс» на ТОВ «Кредитні
Ініціативи» є підставою для відмови у
позові, оскільки відповідно до
положень статей 1077, 1078 ЦК України за
договором факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Предметом договору факторингу може
бути право грошової вимоги, строк
платежу за якою настав (наявна вимога),
а також право вимоги, яке виникне в
майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт
відповідає перед фактором за дійсність
грошової вимоги, право якої
відступається, якщо інше не
встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник
зобов'язаний здійснити платіж
факторові за умови, що він одержав від
клієнта або фактора письмове
повідомлення про відступлення права
грошової вимоги факторові і в цьому
повідомленні визначена грошова вимога,
яка підлягає виконанню, а також
названий фактор, якому має бути
здійснений платіж. Боржник має право
вимагати від фактора надання йому в
розумний строк доказів того, що
відступлення права грошової вимоги
факторові справді мало місце. Якщо
фактор не виконає цього обов'язку,
боржник має право здійснити платіж
клієнтові на виконання свого обов'язку
перед ним.

Виконання боржником грошової вимоги
факторові відповідно до цієї статті
звільняє боржника від його обов'язку
перед клієнтом.

Отже, за змістом наведених положень
закону боржник, який не отримав
повідомлення про передачу права вимоги
іншій особі, не позбавляється обов'язку
погашення заборгованості, а лише має
право на погашення заборгованості
первинному кредитору і таке виконання
зобов'язання є належним.

Однак, як вбачається із наданих
відповідачем квитанцій про сплату
кредиту, починаючи з серпня 2012 року
кредит нею сплачується ТОВ «Кредитні
Ініціативи» та належним чином
виконуються умови кредитного договору,
тобто вона погодилася на заміну
кредитора та кредит сплачувала ТОВ
«Кредитні Ініціативи».

Таким чином, висновок суду про не
повідомлення боржника про зміну
кредитора не впливає на правильне по
суті і справедливе рішення.

Щодо доводів апелянта відносно того, що
суд розглянув справу без належного
повідомлення позивача, то вони є
необґрунтованими та безпідставними
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
разом з позовною заявою, позивач надав
суду клопотання про розгляд справи за
його відсутності та надав згоду на
ухвалення заочного рішення у разі
неявки у судове засідання відповідача
(а.с. 29). Попри вказаного, в матеріалах
справи наявна повістка про виклик
представника позивача у судове
засідання на 29 жовтня 2013 року за
вказаною у позовній заяві адресою та
поштове повідомлення про не вручення
судової повістки так як адреса вказана
не повна (а.с. 34-37-38).

В силу ч.3 ст. 27 ЦПК України, особи, які
беруть у справі, зобов'язані
добросовісно здійснювати свої
процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки. Недобросовісне
відношення позивача до своїх
обов'язків та не вірно зазначена адреса
у позовній заяві призвели до не
вручення судової повістки.

Разом з цим довід апелянта про те, що
під час розгляду справи він міг би
надати додаткові докази не ґрунтується
на Законі.

Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України
позивач має право подача свої докази до
або під час попереднього судового
засідання у справі, а якщо попереднє
судове засідання не проводиться, - до
початку розгляду справи по суті.

Як вбачається з матеріалів справи,
попереднє судове засідання не
проводилося (а.с. 33), а в судове
засідання, призначене на 29 жовтня 2013
року представник позивача не з'явився.

Крім того, до апеляційної скарги
апелянтом надані нові докази, які не
були підставою позову та не входили в
предмет дослідження судом першої
інстанції.

Зокрема, апелянтом надана копія
повідомлення № 7 від 08 грудня 2008
року на ім'я ОСОБА_3 про зміну
процентної ставки за кредитним
договором до 15,04% , копія поштового
повідомлення про вручення вказаного
повідомлення, копія графіка платежів в
новій редакції від 26.12.2008 року (додаток
до договору) та грошові надходження за
кредитним договором.

Судова колегія вважає, що надання до
апеляційного суду нових додаткових
доказів, на підставі яких не заявлялися
позовні вимоги та вони не
досліджувалися в суді першої інстанції
є порушенням норм процесуального
закону, зокрема ст. 11 ЦПК України,
відповідно якої суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Оскільки, питання зміни відсоткової
ставки та укладення у зв'язку з цим
нового графіку погашення платежів не
досліджувалися у суді першої
інстанції, в силу ч.2 ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд позбавлений
можливості їх дослідження, оскільки це
виходить за межі позовних вимог.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що рішення є законним та
обґрунтованим, ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому
підстав для скасування рішення та
ухвалення нового рішення, колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» відхилити.

Рішення Оріхівського районного
суду Запорізької області від 29 жовтня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: