Справа № 448/509/2011 Головуючий у 1 інстанції: Кічак Ю.В.
Провадження № 22-ц/783/2607/14 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів - Кабаля І.І.., Шумської Н.Л.

секретаря - Бадівської О.О.

з участю ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_6, його представника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 5 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Раденицької сільської ради Мостиського району Львівської області, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 (правонаступник ОСОБА_6) про визнання права власності на спадкове майно, позовом ОСОБА_11 (правонаступник ОСОБА_6) до Раденицької сільської ради Мостиського району, треті особи Мостиська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2011 року ОСОБА_3, ОСОБА_9 звернулись в суд з позовом до Раденицької сільської ради про визнання права власності на 2/6 частки житлового будинку. З посиланням на ст. 126, 563 ЦК України (в редакції 1963 року), ст. 392 ЦК України просили постановити рішення, яким визнати за ОСОБА_3 право власності на 2/6 частки житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1.

У квітні 2012 року ОСОБА_11 звернулась в суд з позовом до Раденицької сільської ради Мостиського району Львівської області, треті особи Державна нотаріальна контора Мостиського району, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно. Просила ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на ? частину будинковолодіння АДРЕСА_1 після смерті матері - ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 5 грудня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 2/6 частини будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні позову ОСОБА_11 (правонаступник ОСОБА_6) відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_11 - ОСОБА_7 Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_11 задовольнити, визнати за ОСОБА_6 право власності на ? частину будинковолодіння у АДРЕСА_1. Мотивує тим, що 30.08.1977 року мати ОСОБА_11 склала заповіт, яким ? частину спірного будинковолодіння заповіла своєму синові - ОСОБА_12, другу частину - одну кімнату - дочці - ОСОБА_11 та синові - ОСОБА_10 Згідно погосподарської книги станом на 1977 рік господарство відносилось до суспільної групи - колгоспний двір, де проживали ОСОБА_11 з сином ОСОБА_12 Відповідно до діючого на той час законодавства, вони в рівних частках по ? були власниками даного будинковолодіння.

Згідно погосподарської книги станом на 1980-1990 роки спірне будинковолодіння являло собою два колгоспні двори - кожний по ? частині. Головою колгоспного двору №383 являлась ОСОБА_11 і проживала одна, а №384 - ОСОБА_12 Факт існування двох колгоспних дворів у спірному будинковолодінні станом на 1980-1990 роки вважає беззаперечним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11, єдиний і останній член колгоспного двору №383 померла. У відповідності до ст. 563 ЦК в редакції 1963 року з моменту її смерті відкрилася спадщина на ? частину будинковолодіння колгоспного двору №383, що припинив своє існування у зв'язку із смертю останнього члена. Спадкоємці за заповітом ОСОБА_10 та ОСОБА_11, правонаступником якої є ОСОБА_6 у встановлений законом строк не звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте остання, на відміну від іншого спадкоємця, з моменту відкриття спадщини вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки час від часу проживала, зберігала свої речі, утримувала помешкання в належному стані, а також обробляла земельну ділянку. З моменту виходу на пенсію /2001 року/ фактично стала там проживати.

При розгляді справи в апеляційній інстанції апелянт просив визнати право власності на 2/6 частини будинковолодіння.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, пояснення сторін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Матеріалами справи встановлено, що будинковолодіння АДРЕСА_1 на момент введення в дію Закону України «Про власність» /15.04.1991 року/ належало до майна суспільної групи господарства - колгоспний двір. Дані обставини стверджуються довідкою Раденицької сільської ради, погосподарськими книгами.

Згідно довідки Раденицької сільської ради №764 від 20.10.2011 року у 1958-1959 р.р. в даному житловому будинку були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_13 - голова двору, ОСОБА_11 - дружина, ОСОБА_12 - син, ОСОБА_14 - дочка, ОСОБА_10 - син.

Із погосподарських книг станом на 1986-01.06.1990 роки вбачається, що будинковолодіння АДРЕСА_1 являло собою два колгоспні двори - кожний по ? частині. Зокрема головою колгоспного двору №383 являлась ОСОБА_11-1909 р.н., що проживала одна, а головою колгоспного двору №384 - ОСОБА_12.

Із довідки Раденицької сільської ради №730 від 14.10.2011 року, вбачається, що згідно запису погосподарських книг за 1986-1990 р.р. в житловому будинку значилось два колгоспні двори № 383 та № 384.

Під погосподарським номером № 383 проживала ОСОБА_11, 1909 р.н. Під погосподарським номером № 384 проживав ОСОБА_12 та його сім»я: ОСОБА_15 - дружина, ОСОБА_16, - дочка, ОСОБА_17 - син, який в 1989 році вибув на службу в Армію.

Тому з мотивами рішення суду першої інстанції про те, що господарство АДРЕСА_1 являло собою один господарський двір, оскільки існував один прилад обліку електроенергії та не було реального розподілу між сім»єю ОСОБА_12 і його матір»ю ОСОБА_11 щодо сплати окремих платежів, оброблення окремих земельних ділянок, колегія суддів не погоджується, оскільки дана обставина не підтвердилась в ході розгляду справи в апеляційній інстанції.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що згідно ст. 131 ЦК України, в редакції 1963 року, право вимагати розділу /утворення двох і більше дворів/ колгоспного двору мали лише повнолітні члени і такий розділ проводився добровільно, а при наявності незгоди - народним або товариським судами. Якщо розділ був проведений у відповідності до закону і не носив фіктивного характеру, сільська рада реєструвала роздільний запис. Нові колгоспні двори реєструвались в погосподарських книгах сільських рад. Розділи господарств, не зареєстровані у встановленому законом порядку, не мали юридичного значення і двори, які здійснили такі розділи, вважалися, які і раніше, єдиними.

В мотивувальній частині оскаржуваного рішення суд вірно зазначав, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухвалення органами місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Надаючи правову оцінку погосподарським книгам, колегія суддів виходить з того, що відсутність запису в погосподарських книгах назви та виду документа, яким оформлено розподіл господарства, не може бути підставою, для визнання їх неналежним доказом, оскільки суд першої інстанції вірно зазначив, що погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні із 1979 року і записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право власності.

Тому спростованими вважає колегія суддів зазначення в оскаржуваному рішенні про існування одного колгоспного двору.

Однак дана обставина не впливає на правильність висновків суду в цілому.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 грудня 1989 року, у віці 80 років, будучи головою та єдиним членом двору №383 ОСОБА_11 померла.

Після смерті ОСОБА_11 відкрилась спадщина на спадкове майно.

Спадкоємцями першої черги по закону є її діти: ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_11

За час свого життя, а саме 30.08.1977 року, коли колгоспний двір був єдиним, ОСОБА_11 склала заповіт, яким ? належного їй будинку №27, а саме дві кімнати заповіла синові - ОСОБА_12, який в подальшому став головою колгоспного двору №384, а одну кімнату синові ОСОБА_10 та дочці ОСОБА_11.

Нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_10 повідомив, що у встановлений законом термін спадщини не прийняв, оскільки на неї не претендує та поновлювати пропущений термін не буде.

В силу положень ст. 548, 549 ЦК 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як вбачається з Акту обстеження житлового будинку по АДРЕСА_1 від 13 вересня 2011 року, який колегія суддів вважає належним та допустимим доказом, бабця ОСОБА_3 - ОСОБА_11, 1909 р.н., являлась головою бувшого колгоспного двору до часу її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_11, 1939 р.н. - дочка ОСОБА_11, 1909 р.н., проживає щорічно в період весни по осінь в житловій кімнаті площею 14,4 м.кв. без реєстрації в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1.

Зазначене також підтверджується довідкою Раденицької сільської ради №730 від 14.10.2011 року, де вказано, що ОСОБА_11, 1939 р.н., щорічно на вихідні дні приїжджала до батьківської хати до досягнення пенсійного віку разом із сином ОСОБА_6, 1970 р.н. на період літніх канікул, допомагали по господарству. Син ОСОБА_6 виховувався в бабці ОСОБА_11, 1909 р.н., навчався в 1 класі Раденицької школи.

Зазначені докази дають підстави для висновку, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_11 не може вважатися такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до ст. 549 ЦК України, оскільки на час смерті своєї матері ОСОБА_11, остання не була зареєстрована разом з нею, протягом часу встановленого для прийняття спадщини не вчинила жодних дій, передбачених ст. 549 ЦК в редакції 1963 року і не довела факту постійного проживання із спадкодавцем.

Щодо мотивів позову про те, що ОСОБА_11 вступила в управління спадковим майном, то на підтвердження вступу в управління спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини позивач суду не надав жодних доказів, а тому підстав вважати, що вона вступила в управління спадковим майном за ст. 549 ЦК (1963 року) немає.

Враховуючи недоведеність факту прийняття спадщини за правилами ст. 549 ЦК в редакції 1963 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_11 за позивачем.

Тому доводи апелянта про те, що ОСОБА_11 вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті 14 грудня 1989 своєї матері, оскільки час від часу проживала у спірному майні, зберігала свої речі, утримувала помешкання в належному стані, а також обробляла земельну ділянку не спростовують правильності висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав щодо набуття за правом спадкування на частку у спірному будинковолодінні, як майні колгоспного двору.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_12 прийняв спадщину шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном після смерті матері ОСОБА_11 у строк передбачений вимогами ст. 549 ЦК в редакції 1963 року.

Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР №885-ХІІ був введений в дію Закон України «Про власність».

Відповідно до ст. 120, 123 ЦК в редакції 1963 року, чинної на час введення Закону України «Про власність», майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток всіх членів двору.

Як роз'яснено у п.6 Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20 право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Як встановлено матеріалами справи, саме ОСОБА_12, ОСОБА_15, ОСОБА_3 та ОСОБА_9, які проживали однією сім»єю та спільно вели господарство двору, мали право на майно цього двору і на час введення в дію Закону України «Про власність» такого права не втратили.

Рішенням виконавчого комітету №21 від 26 квітня 2005 року «Про оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1» за заявою ОСОБА_12, за ОСОБА_12, ОСОБА_15, ОСОБА_3 та ОСОБА_9 оформлено право власності на спірне будинковолодіння АДРЕСА_1 по 1/6 за кожним.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд виходив з доведеності її позовних вимог. Зокрема виходив з того, що на 2/6 частки спірного будинковолодіння, на які відсутні правовстановлюючі документи, ніхто не звертався з будь-якими вимогами про витребування таких часток, а тому такі в рівних частках перейшли і належали саме ОСОБА_12, ОСОБА_18, ОСОБА_3, ОСОБА_9, які своєю спільною працею та коштами брали участь у веденні господарства двору АДРЕСА_1. Оскільки ОСОБА_12 та ОСОБА_18 померли, а ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину, що відкрилася після їх смерті, в тому числі частки у спірному будинковолодінні, і оскільки ОСОБА_9 не претендує на оспорювані 2/6 частки будинковолодіння АДРЕСА_1, то такі слід визнати за ОСОБА_3

З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки такий ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Вирішуючи спір в межах позовних вимог, суд повно та всебічно дослідив докази по справі, вірно встановив характер спірних правовідносин та прийняв законне рішення. Тому колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 314 , ст. 315 , 317 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 5 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий М.М. Шандра

Судді І.І.Кабаль

Н.Л. Шумська