Справа № 373/2614/13-ц
Головуючий у І інстанції Потоцький
В.В.Провадження № 22-ц/780/227/14
інстанції Мережко М.В.Категорія 21
УХВАЛА

Іменем України

23 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Суханової Є.М., Данілова О.М.,

При секретарі: Франюк Т.В.

розглянула в відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 16 жовтня 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування
моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_3 про відшкодування моральної
шкоди. Свої вимоги обґрунтовував тим,
що внаслідок ДТП пошкоджено його
автомобіль відповідачем ОСОБА_3

Позивач, вважав, що йому заподіяно
значну моральну шкоду, оскільки він
завжди підтримував автомобіль у
бездоганному стані, а тому для нього
факт пошкодження транспортного засобу
є дуже болючим. На даний час він не може
відремонтувати автомобіль у зв'язку з
браком коштів. Спостерігати такий його
стан кожного дня спричиняє позивачу
душевний біль та нагадує про події дня,
коли сталося ДТП. Це все стало
наслідком виникнення пригніченого
стану у позивача, він став нервово
відноситися до оточуючого світу. Це був
його перший і улюблений автомобіль, він
із сім'єю систематично виїздив за місто
на відпочинок після тяжкого робочого
тижня на вищезгаданому автомобілі,
однак після ДТП можливість
насолоджуватись законним відпочинком
зникла. Також, на тривалий час після
ДТП, позивачеві та його близьким
довелося пересісти на громадський
транспорт, що викликало суттєві
незручності у пересуванні. Багато
справ, запланованих раніше, що
потребували пересування власним
автотранспортом, довелося відкласти, а
від деяких з них він, взагалі, змушений
був відмовитись, що спричинило
проблеми з роботою.

Позивач просив, стягнути з відповідача
на його користь 20 000 грн. моральної
шкоди.

Рішенням Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 16 жовтня 2013 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач ОСОБА_2, подав апеляційну
скаргу, в якій просив скасувати рішення
суду першої інстанції та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог. В апеляційній скарзі посилався
на те, що рішення суду першої інстанції
ухвалене з порушення норм
матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повного і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 16 червня 2013 року
близько 22 години 30 хвилин по
вул. Б.Хмельницького в м.
Переяслав-Хмельницький Київської
області водій ОСОБА_3, перебуваючи у
стані алкогольного сп'яніння та
керуючи автомобілем «DAEWOO LANOS»,
реєстраційний номер НОМЕР_2, допустив
зіткнення передньою частиною свого
автомобіля із задньою частиною
автомобіля BA3-21063, реєстраційний номер
НОМЕР_1, чим завдав йому механічних
пошкоджень. Автомобіль BA3-21063,
реєстраційний номер НОМЕР_1, перебуває
в експлуатації та розпорядженні
позивача ОСОБА_4 на підставі
довіреності від 5 вересня 2012 року,
власником вказаного автомобіля є
ОСОБА_5

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає в душевних
стражданнях, яких особа зазнала у
зв'язку із знищенням чи пошкодженням її
майна.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. Особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Згідно із п. 13 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого Суду України №4 від 01
березня 2013 р. «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки», відповідно до статей 386, 395,
396 ЦК положення щодо захисту права
власності поширюються також на осіб,
які хоч і не є власниками, але володіють
майном на праві господарського
відання, оперативного управління або
на іншій підставі, передбаченій
законом чи договором (речове право),
такі особи також мають право вимагати
відшкодування шкоди, завданої цьому
майну.

Позивач посилається на ту обставину, що
він має у користуванні автомобіль
BA3-21063, яким розпоряджається відповідно
до довіреності від 05.09.2012 року, і який
був пошкоджений внаслідок ДТП, що мало
місце 16.06.2013 року. В зв'язку з
ушкодженням автомобіля, позивач
вважає, що йому заподіяна моральна
шкода.

При цьому, як на підставу обґрунтування
своїх позовних вимог позивач
посилається на правову позицію
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки». Проте, вказана постанова
регулює захист права власності осіб,
які хоч і не є власниками, але володіють
майном на праві господарського
відання, оперативного управління, або
на іншій підставі, передбаченій
законом, а тому такі особи також мають
право вимагати відшкодування шкоди,
завданої цьому майну. І позивач мав би
право на відшкодування шкоди в зв'яжу з
ушкодженням транспортного засобу, яким
він користується.

Колегія суддів, з огляду на зазначене,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку про задоволення
позовних вимог, оскільки позивачем не
надано належних доказів, які б
підтверджували, що неправомірними
діями відповідача йому було завдано
моральної шкоди, яка полягає у душевних
стражданнях, погіршенні стану здоров'я.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в порядку
ст. 303 ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги, в якій ставиться
питання про ухвалення нового рішення
про задоволення позовних вимог,
колегія суддів вважає, що рішення суду
є законним та обгрунтованим, підстави
для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303 ,307, 308, 313-315, 317,319, ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 16 жовтня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: