Справа №472/27/14-ц 13.11.2014 13.11.2014
Провадження №22-ц/784/2931/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у суді 1 інстанції Орленко
Суддя-доповідач апеляційного суду
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 листопада 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Леванчука О.М.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання Кудра
В.М.,

за участю

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
на рішення Веселинівського районного
суду Миколаївської області від 11
вересня 2014 року за позовом публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості
за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

11 січня 2014 року публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ
«Дельта Банк») звернулося з позовом до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Позивач зазначав, що 26 березня 2008 року
між товариством з обмеженою
відповідальністю «Комерційний банк
«Дельта» (далі - Банк), правонаступником
якого він є, та ОСОБА_4 був укладений
кредитний договір № 002-14084-260308.

За умовами цього договору Банк
зобов'язався відкрити ОСОБА_4 картковий
рахунок НОМЕР_1, випустити та надати
платіжну картку та здійснювати
обслуговування на умовах, викладених в
тарифному пакеті. Натомість,
позичальник зобов'язався щомісяця
погашати кредит та проценти за
користування коштами.

Банк зобов'язання виконав - відкрив
позичальнику рахунок та встановив
кредитний ліміт у 2500 грн.

Між тим, внаслідок неналежного
виконання зобов'язань з боку
позичальника, станом на 29 листопада 2013
року утворилася заборгованість за
кредитом на загальну суму 3497 грн. 50 коп.

Посилаючись на положення ст. ст. 526, 530,
631, 1046-1056 ЦК України, позивач просив
стягнути вказану заборгованість з
відповідача.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_4
зазначав, що позивач не повідомив його
про наявну заборгованість, не розірвав
достроково договір, а тому умисно
сприяв збільшенню розміру збитків,
завданих порушенням зобов'язання і не
вжив заходів щодо їх зменшення або
урегулювання спору шляхом переговорів
між сторонами. Також відповідач вважав
необґрунтованою суму заборгованості.
Посилаючись на викладене вважав
заявлені вимоги недоведеними та просив
відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Веселинівського районного
суду Миколаївської області від 11
вересня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк»,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, просив
оскаржуване рішення скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, з'ясувавши
обставини справи і перевіривши їх
доказами, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення частково з
таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк»
до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
належним чином виконував взяті на себе
зобов'язання, щомісячно до 15 числа
вносив обов'язковий мінімальний
платіж, а тому він не має
заборгованості перед позивачем за
кредитним договором. Натомість позивач
не надав жодного доказу на
підтвердження факту порушення
зобов'язань з боку відповідача.

Однак, колегія суддів апеляційного
суду не погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено,
що у разі порушення зобов'язання
настають встановлені договором або
законом правові наслідки.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
апеляційний суд виходить зі змісту
повноважень, визначених ст. 307 ЦПК
України та підстав перегляду судових
рішень в апеляційному порядку,
передбачених ст. ст. 308-311 ЦПК України, а
тому повинен з'ясувати, чи враховані
судом першої інстанції при ухваленні
рішення всі факти, що входять до
предмета доказування; чи підтверджені
обставини (факти), якими мотивовано
рішення, належними й допустимими
доказами та чи доведені вони; чи
відповідають висновки суду
встановленим фактам; чи дотримано та чи
правильно застосовані норми
матеріального й процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 26 березня 2008 року
між Банком та ОСОБА_4 був укладений
кредитний договір № 002-14084-260308, який
складався із договору на відкриття
карткового рахунку та обслуговування
платіжної картки, анкет, Тарифів на
обслуговування платіжних карток Visa
Classic Тарифний пакет «Швидкі гроші» та
Умов надання платіжної картки.

За умовами договору на відкриття
карткового рахунку Банк відкрив ОСОБА_4
картковий рахунок НОМЕР_1 в гривні,
оформив та надав в користування картку
з встановленим на неї кредитним
лімітом в сумі 2500 грн.

Натомість, ОСОБА_4 зобов'язався
щомісяця погашати кредит та 3,5%
проценти від суми кредитного ліміту за
користування коштами, згідно з
Тарифами.

Умовами договору на відкриття
карткового рахунку та обслуговування
кредитної картки встановлено, що
моментом надання кредиту є день
здійснення операції за допомогою
картки або день утримання платежів,
передбачених Тарифами, за умови
відсутності на рахунку власних коштів
Держателя (п. 2.1).

Відповідно до п. 5.2 цього ж Договору, він
набуває чинності з дня його укладання
сторонами та діє до повного виконання
сторонами зобов'язань за цим договором.

Згідно з випискою з особового рахунку
позичальника ОСОБА_4, 26 березня 2008 року
він отримав готівкою 2500 грн. (а. с. 104).

Після чого, починаючи з квітня 2008 року
по жовтень 2009 року протягом 19 місяців
сплачував по 210 грн., з яких 87 грн. 50 коп.
Банк відраховував на сплату процентів,
а 122 грн. 50 коп. - на погашення
заборгованості за кредитом.

Таким чином, ОСОБА_4 сплатив 3990 грн., з
яких 2327 грн. 50 коп. на погашення 2500 грн.
кредиту, не доплативши таким чином 172
грн. 50 коп.

Внаслідок чого, Банк за період з
листопада 2009 року по грудень 2012 року
нараховував позичальнику щомісяця по 87
грн. 50 коп. за користування кредитними
коштами.

З огляду на це, не відповідає дійсним
обставинам справи висновок суду першої
інстанції про те, що відповідач не має
заборгованості перед позивачем за
кредитним договором № 002-14084-260308 від 26
березня 2008 року. Оскільки з розрахунку
ціни позову та виписки з особового
рахунку вбачається, що ОСОБА_4 не
доплатив 172 грн. 50 коп. в рахунок
заборгованості за кредитом. Внаслідок
викладеного суд невірно застосував
норми матеріального права, а тому
правобезпідставно ухвалив рішення про
відмову в задоволенні позову.

Разом з тим, при вирішенні питання про
задоволення позову в повному обсязі
судова колегія враховує загальні
засади цивільного законодавства,
зокрема, справедливість,
добросовісність, розумність (ст. 3 ЦК
України) та положення ст. ст. 614, 616 ЦК
України, відповідно до яких суд має
право зменшити розмір збитків та
неустойки, які стягуються з боржника,
якщо кредитор умисно або з
необережності сприяв збільшенню
розміру збитків, завданих порушенням
зобов'язання, або не вжив заходів щодо
їх зменшення.

При цьому, колегія враховує умови,
узгоджені сторонами в пункті 5.8
Договору, відповідно до яких, у разі
невиконання та/або неналежного
виконання Держателем зобов'язань по
сплаті заборгованості за цим Договором
понад 91 день календарний день, Банк має
право в односторонньому порядку
достроково розірвати цей Договір
шляхом відправлення на адресу
Держателя відповідного листа. Через 10
календарних днів з дати відправлення
такого листа, цей Договір вважається
розірваним. Розірвання Договору не
звільняє Держателя від обов'язку
погасити в повному обсязі
заборгованість, що була нарахована до
дати розірвання договору, включаючи
пеню, яка нарахована за порушення
зобов'язань, а також платежами, які
можуть надходити до Банку протягом 30
календарних днів з моменту розірвання
Договору.

В той же час, ПАТ «Дельта Банк» не надав
доказів на підтвердження того, що
згідно з п. 5.8 Договору повідомляв
боржника про неналежне виконання ним
зобов'язання та наявну у нього
заборгованість; не застосував
визначених в договорі правових підстав
для розірвання договору в
односторонньому порядку, тривалий час
безпідставно зволікав з пред'явленням
в установленому законом порядку вимоги
про стягнення заборгованості з
боржника, що свідчить про не вжиття
заходів щодо її зменшення.

З огляду на таке, нарахування,
здійснювані позивачем на суму боргу
відповідача, колегія суддів
апеляційного суду вважає за можливе
обмежити періодом в 101 день (91 день для
повідомлення боржника про
заборгованість та 10 днів з дня
направлення такого повідомлення
боржнику) з 16 листопада 2009 року по 5
березня 2010 року.

Зазначених обставин суд першої
інстанції не врахував, внаслідок чого
ухвалив незаконне та необґрунтоване
рішення.

За таких обставин, оскаржуване рішення
місцевого суду підлягає скасуванню на
підставі пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України з ухваленням нового рішення
про задоволення позову частково та
стягнення з відповідача на користь
позивача 490 грн. 05 коп. = (172 грн. 50 коп.
заборгованості + 317 грн. 55 коп.
нарахувань 3,5% від кредитного ліміту за
101 день).

Відповідно до частин 1 і 5 ст. 88 ЦПК
України позивачу присуджуються судові
витрати пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задоволити частково

Рішення Веселинівського районного
суду Миколаївської області від 11
вересня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

Позов публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задоволити частково.

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» 490 (чотириста дев'яносто)
грн. 05 коп. заборгованості за кредитним
договором № 002-14084-260308 від 26 березня 2008
року, укладеним між товариством з
обмеженою відповідальністю
«Комерційний банк «Дельта» та ОСОБА_4.

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» 49 (сорок дев'ять) грн. 17
коп. на відшкодування судового збору,
сплаченого в судах першої та
апеляційної інстанцій.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий
Судді