Справа № 145/2664/13-ц
Провадження №2/145/110/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

( заочне )

28.02.2014 р. Тиврівський районний суд
Вінницької області

в складі: головуючий суддя Ліщишина М.
Ю.

за участю секретаря
Віценко К.А

розглянувши у відкритому
судовому засідання в смт Тиврів
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу , -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із
заявою, в якій вказує, що в 2010 році він
позичив ОСОБА_2 кошти у сумі 14 000 доларів
США, які мав повернути до 05 липня 2012
року. Однак ОСОБА_2 зазначені кошти не
повернув, постійно обіцяючи, що
поверне.

03 липня 2012 року ОСОБА_2 написав
власноручну розписку про визнання
боргу та її повернення до 05.07.2012 року.

Після 05 липня 2012 року він звернувся до
ОСОБА_2 в усній формі, щоб повернув
позичені гроші, однак ОСОБА_2 всіляко
відтягував їх повернення, запевняючи,
що кошти поверне.

Таким чином, ОСОБА_2 з незрозумілих
причин не повертає позичені кошти, що
змушує його звернутись до суду з даним
позовом.

Станом на 04.12.2013 року офіційний курс
долара США до національної валюти
склав 7,993 гривні за 1 долар.

Таким чином, станом на 04.12.2013 року борг
ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 з урахуванням
офіційного курсу складає 111 902 грн.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язується вчинити на користь
другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом ( ст.ст. 525, 526 ЦК
України) .

Приписи ст.527 ЦК України покладають на
боржника зобов'язання щодо виконання
свого обов'язку, а кредитора - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Оскільки предметом позики були грошові
кошти, а сам факт їх передачі та термін
повернення були зафіксовані у
написаній відповідачем розписці
складеній у письмовійформі, спірні
правовідносини є такими, що виникли
із договору позики, а тому правовими
підставами вирішення даного спору є
також приписи параграфа 1 глави 71 ЦК
України.

Крім того, ОСОБА_2 йому заподіяно
моральну шкоду, яка полягає у душевних
стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з
протиправною поведінкою ОСОБА_2, як
щодо нього так і членів його сім'ї.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на його
користь заборгованість по позичці у
сумі 111 902 (сто одинадцять тисяч
дев'ятсот дві ) грн., моральну шкоду у
сумі 40 000 (сорок тисяч) грн. та понесені
ним судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав, просить
позов задоволити, з підстав наведених в
позовній заяві .

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
повторно не з'явився, хоч про слухання
справи відповідно до абз.5 ч.5 ст.74 ЦПК
України судовий виклик вручено йому
належним чином. Заяви про відкладення
розгляду справи, чи про слухання
справи у його відсутності до суду не
надходило.

Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, зобов'язані
повідомляти суд про причини неявки у
судове засідання. У разі
неповідомлення суду про причини
неявки вважається, що сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, не
з'явились в судове засідання без
поважних причин.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення
при заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши
матеріали справи, вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити,
виходячи з наступного.

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що в 2010 році
уклав договір позики з ОСОБА_2 та
передав йому гроші в сумі 14000 доларів
США строком до 05.07.2012 року, що
стверджується наданою йому
відповідачем розпискою.

Як доказ укладеного договору, позивач
надав суду розписку, яку, зі слів
позивача, відповідач написав
власноручно.

Згідно п. 3 ст. 208 ЦК України правочини
фізичних осіб між собою на суму, що
перевищує у двадцять і більше разів
розмір неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян належить вчиняти у
письмовій формі.

В наданій позивачем розписці /а.с.10/
зазначається, що вона написана в
присутності двох свідків, прізвища
яких не зазначені і підписи відсутні,
позивач пояснив, що свідків при
написанні розписки не було; підпис
відповідача знаходиться на звороті
листа, де немає ніякого тексту.

Доказів того, що саме ОСОБА_2
власноручно написав дану розписку суду
не надано.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України позивач
зобов'язаний довести ті обставини, на
які він посилається, як на підставу
своїх вимог.

Керуючись ст. ст. 6, 10, 11, 60, 212 - 215, 223
- 226 ЦПК України, ст.208 ЦК України, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення боргу відмовити .

Заочне рішення може бути переглянуто
Тиврівським районним судом Вінницької
області за письмовою заявою
відповідача, поданою протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Вінницької області через
Тиврівський районний суд шляхом
подання апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене відповідачем в апеляційному
порядку .

Суддя
Ліщишина М. Ю.