РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2014

Хмельницький міськрайонний суд в
складі :

головуючої - судді Порозової І.Ю.

секретаря Гарячої Д.А.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 з участю третьої особи ОСОБА_3
про виселення,

ВСТАНОВИВ :

25.09.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про виселення та
зняття з реєстрації з квартири АДРЕСА_1,
посилаючись на те, що відповідач
являється колишнім чоловіком її матері
ОСОБА_3, яка є співвласником спірної
квартири. Шлюб між ними розірвано
рішенням Хмельницького міськрайонного
суду від 29.07.2014 року і станом на
теперішній час спільне проживання з
ним є неможливим, оскільки відповідач
систематично вживає спиртні напої,
вчиняє сварки, нецензурно
висловлюється в присутності
малолітньої дитини та піднімає руки на
позивача та її матір.

В судовому засіданні позивач
наполягає на задоволенні позову.

Представник третьої особи на стороні
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 вважав позов
обгрунтованим, а в останнє судове
засідання не з'явився, причину неявки
суду не повідомив, про день та час
слухання справи повідомлений належним
чином.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову
заперечив. Підстави, зазначені
позивачем вважає надуманими та
необ'єктивними.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку прго відсутність
підстав для задоволення позову,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 23.07.1993 року
відповідач по справі перебував в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 27.03.1995
року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (ОСОБА_1) отримали
свідоцтво про право власності на житло
на 13/20 частини квартири по АДРЕСА_1, в
рівних частках кожному, на підставі
розпорядження про приватизацію. Іншим
співвласником квартири є бабуся
позивачки ОСОБА_6, яка отримала
свідоцтво про право власності на
житло-7/20 частини квартири- 09.02.1995 року. З
04.07.2002 року ОСОБА_2 прописаний в спірній
квартирі. Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 29.07.2014 року
шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.
Внаслідок неприязних відносин між
учасниками справи, в квартирі часто
виникають сварки та 30.05.2014 року ОСОБА_2
було притягнуто до адміністравтиної
відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП з
накладенням стягнення за насильство в
сім'ї, зокрема нецензурну лайку в
квартирі відносно ОСОБА_1.

Вказані обставини підтверджуються:
довідкою про склад сім'ї; свідоцтвами
про право власності; рішенням суду про
розірвання шлюбу між сторонами;
постановою про притягнення до
адміністративної відповідальності від
30.05.2014 року; поясненнями сторін та
свідків.

Відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст.383 ЦК та ст.150 ЖК,
які передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст. 157 ЖК України членів
сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
ст. 116 цього кодексу, а саме
систематичне руйнування чи псування
жилого приміщення, використання його
не за призначенням, або систематичним
порушенням соціального співжиття, що
робить неможливим для інших проживання
з ними в одній квартирі, а заходи
запобігання і громадського впливу
виявились безрезультатними.

З аналізу ч.3 ст. 64 ЖК України слідує,
що у разі припинення сімейних відносин
з власником колишні члени його сім'ї не
позбавляються права користування
житловим приміщенням.

З досліджених судом обставин
вбачається, що позивач ОСОБА_1 не довела
фактів систематичного порушення
правил співжиття ОСОБА_2 Представлені
нею, як докази, висновки ДІМ
Зарічанського ВМ ХМВ УМВС України
свідчать лише про її бачення певних
подій і не підтверджені належними та
допустимими доказами. При цьому,
пояснення свідків не беруться до уваги
судом як докази, оскільки ці особи є
близькими позивачу людьми, а ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 заінтересовані у виселенні
відповідача. Крім того інформаційне
навантаження цих пояснень зводиться до
того, що ОСОБА_2 пиячить і через це його
спільне проживання в квартирі з сім'єю
позивача є неможливим. Разом з тим, на
думку суду, позивач не довела
систематичного порушення правил
співжиття відповідачем, що робить
неможливим проживання для інших членів
сім'ї, відсутні також докази того, що
заходи запобігання і громадського
впливу на нього виявились
безрезультатними.

Керуючись ст.ст. 11, 209, 212-215, 60, 88 ЦПК
України, ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 379, 383, 386, 391
ЦК України, ст.ст. 64, 150, 156, 116, 157 ЖК
України, суд

В И Р І Ш И
В :

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про
виселення відмовити.

На рішення може бути подано
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя

копія вірна

суддя підпис