Провадження № 6/161/769/14
У Х В А Л А

24 грудня 2014 року
місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд
Волинської області

у складі:

судді
Івасюти Л.В.

при секретарі
Сидоренко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Луцьку
подання Другого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції про тимчасове
обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі
України, -

В С Т А Н О В И В :

Головний держаний виконавець Другого
відділу державної виконавчої служби
Луцького міського управління юстиції
звернувся в суд з поданням про
тимчасове обмеження виїзду за межі
України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Своє подання мотивує тим, що на
виконанні у Другому відділі ДВС
Луцького міського управління юстиції
перебуває виконавчий лист Луцького
міськрайонного суду №161/17187/13-ц, про
стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2
181955,70грн. боргу. По даному виконавчому
документу державним виконавцем
відкрито виконавче провадження 24.02.2014
року та надано боржнику добровільний
строк для виконання. Рішення суду в
добровільному порядку ОСОБА_1 не
виконано.

З метою встановлення майнового стану
боржника ( виявлення майна) державним
виконавцем Другого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції подано запити до
органів та установ, що реєструють право
власності, майно та доходи фізичних
осіб про надання відповідної
інформації. Згідно отриманих
відповідей на запити державного
виконавця встановлено, що
сільськогосподарська техніка,
самохідні сільськогосподарські,
дорожньо-будівельні і меліоративні,
причіпи та начіпні машини,
автотранспортні засоби не
зареєстровані . Відповідно до
відповіді ОДПІ інформація про джерела
отримання доходів боржника відсутні.
На грошові кошти, які містяться на
відкритих рахунках накладено арешт.
Пенсію не отримує. Згідно
інформаційної довідки з Реєстру прав
на нерухоме майно, державного реєстру
іпотек, нерухоме майно зареєстроване,
проте знаходиться в іпотеці публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк». 06.11.2014 року винесено
постанову про примусовий привід
боржника. 03.12.2014 року надійшов рапорт із
Луцького МВ УМВС сержанта міліції, в
якому зазначено, що ОСОБА_1 не проживає
за даною адресою. Станом на 05.12.2014 року
борг не сплачено. На неодноразові
виклики державного виконавця боржник
не з'являється та не реагує.

Посилаючись на наведене, просить суд
тимчасово обмежити право виїзду за
межі України боржника ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за
адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сторони в судове засідання не
з’явились, хоча належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
заяви.

Аналізуючи матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що в задоволенні
подання слід відмовити за
безпідставністю.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконанні у Другому відділі ДВС
Луцького міського управління юстиції
перебуває виконавчий лист Луцького
міськрайонного суду №161/17187/13-ц, про
стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2
181955,70грн. боргу. По даному виконавчому
документу державним виконавцем
відкрито виконавче провадження 24.02.2014
року та надано боржнику добровільний
строк для виконання.

Судом встановлено, що рішення суду в
добровільному порядку ОСОБА_1 не
виконано, станом на день розгляду
подання борг в сумі 181955,70грн. в
добровільному порядку боржником не
погашається.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України «Про виконавче
провадження». Зокрема, державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
установлених цим законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

За змістом п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Закону
України “Про порядок виїзду з України
і в’їзду в Україну громадян України”
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадку, якщо він ухиляється від
виконання зобов’язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), до
виконання зобов’язань.

Частиною 4 вказаної статті Закону
передбачено, що паспорт може бути
тимчасово затримано чи вилучено в
випадках, передбачених п.п. 1-9 ч. 1 цієї
статті. Тимчасове затримання або
вилучення паспорта в таких випадках
здійснюється судом, органами
прокуратури, внутрішніх справ, служби
безпеки, Державної прикордонної служби
України, військовими комісаріатами та
консульською службою України.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України “Про
виконавче провадження”, ч.1 ст. 377-1 ЦПК
України, державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи за межі
України - до виконання зобов'язань за
рішенням.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України
“Про виконавче провадження”
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

В матеріалах подання відсутні докази
на підтвердження тих обставин, що
державний виконавець здійснив всі
необхідні заходи для своєчасного і
повного виконання рішення суду.

Зокрема, на час розгляду подання
державним виконавцем не встановлено,
за якою адресою проживає боржник, не
з’ясовано в повній мірі коло належного
їй майна, не вирішено питання про
порядок виконання виконавчого листа, а
також про виклик боржника до
державного виконавця, як це
передбачено п.11 ч.3 ст.11 Закону України
“Про виконавче провадження”.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, будь-які належні та допустимі
докази на підтвердження того, що ОСОБА_1
умисно ухиляється від виконання
обов’язку сплатити належні до
стягнення з неї кошти в матеріалах
справи відсутні.

Із змісту вимог ст. 33 Конституції
України, ст. 313 ЦК України, п.18 ч.3 ст.12
Закону України “Про виконавче
провадження”, ст. 6 Закону України “Про
порядок виїзду з України, і в’їзду в
Україну громадян України”, в їх
системному зв’язку, вбачається, що
право ОСОБА_1 на свободу пересування
може бути обмежено лише у виключних
випадках, у зв’язку з навмисними діями
останньої, що спрямовані на ухилення
від виконання обов’язків по виконанню
рішення суду.

Державним виконавцем у відповідності
до ст. 11 Закону України “Про виконавче
провадження” не використано надані
йому права у точній відповідності із
Законом та допущено порушення прав та
законних інтересів боржника, не надано
доказів на підтвердження обставин
умисного ухилення боржника від
виконання рішення суду та його намір
вибути за межі України з метою
невиконання рішень суду, а тому суд
приходить до висновку, що зазначене
подання є передчасним і в його
задоволенні слід відмовити за
безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 119, 210-215, 377-1 ЦПК
України, ст. 33 Конституції України, ст.
313 Цивільного кодексу України, ст. 6
Закону України “Про порядок виїзду з
України, і в’їзду в Україну громадян
України”, ст.11 Закону України “Про
виконавче провадження”, суд –

у х в а л и в :

В задоволенні подання головного
державного виконавця Другого відділу
державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції про
тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України – відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подання апеляційної скарги на ухвалу
суду протягом п’яти днів з дня її
проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги на ухвалу суду. У
разі подання апеляційної скарги,
ухвала, якщо її не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Івасюта Л.В.