АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22ц-791/323/2014
інстанції Скорик С.А.
Доповідач: Полікарпова О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року січня місяця 29 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:Полікарпової
О.М.Суддів:Базіль Л.В. Прокопчук Л.П.При
секретарі:Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Комсомольського
районного суду м. Херсона від 11
листопада 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_5, який діє в інтересах
малолітньої ОСОБА_6 до відділу
державної виконавчої служби
Комсомольського РУЮ у м. Херсоні,
публічного акціонерного товариства
«Фідокомбанк», треті особи: ОСОБА_7,
приватний нотаріус Херсонського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
орган опіки та піклування виконкому
Комсомольської районної у м. Херсоні
ради про про визнання недійсним і
скасування акту ВДВС Комсомольського
РУЮ у м. Херсоні та свідоцтва, виданого
нотаріусом,-

В С Т А Н О В И Л А:

В вересні 2013 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
17.12.2007 року ним за договором
купівлі-продажу було придбано
квартиру АДРЕСА_1 за рахунок коштів,
отриманих за кредитним договором,
укладеним 17.12.2007 року з ПАТ «Ерсте
Банк», правонаступником якого є ПАТ
«Фідокомбанк». На забезпечення
кредитного договору в цей же день
зазначена вище квартира передана ПАТ
«Ерсте Банк» в іпотеку. ІНФОРМАЦІЯ_1 у
позивача народилась дочка ОСОБА_6

У зв'язку з порушенням зобов'язань за
кредитним договором, за позовом Банку,
01.11.2010 року Комсомольським районним
судом м. Херсона ухвалено рішення про
стягнення з ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на
користь ПАТ «Ерсте Банк» 383 194 грн.

Під час примусового виконання рішення
суду на квартиру був накладений арешт.
Оскільки вона не була реалізована з
торгів, ПАТ «Ерсте Банк» виявило
бажання залишити її за собою. Державним
виконавцем складено протокол про те, що
прилюдні торги не відбулися, а також
акт про передачу майна стягувачу.

Позивач вказує, що державним
виконавцем порушено порядок
реалізації арештованого майна,
оскільки не отримано згоду органу
опіки та піклування на продаж з
прилюдних торгів квартири, в якій
проживає малолітня дитина, а правочин,
вчинений без дозволу органу опіки та
піклування є нікчемним та не створює
правових наслідків. На цій підставі
вважає, що акт про передачу майна
стягувачу в рахунок погашення боргу є
недійсним та підлягає скасуванню.
Також підлягає скасуванню й видане
Банку приватним нотаріусом свідоцтво
про передачу майна стягувачу.

Рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 11 листопада 2013 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_9 подав на нього
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
права, просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове, яким позов
задовольнити.

Письмових заперечень на доводи
апеляційної скарги до суду апеляційної
інстанції не надходило.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явились у судове засідання,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що вона підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що між
ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_9 17.12.2007 року
укладено кредитний договір про
надання останньому 40 000 доларів США на
придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1.
В цей же день ОСОБА_9 придбав
вищевказану квартиру і передав її в
іпотеку Банку за іпотечним договором.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача народилася
дитина - ОСОБА_6, яка зареєстрована і
проживає разом з батьками в квартирі
АДРЕСА_1.

01.11.2010 року рішенням Комсомольського
районного суду м. Херсона стягнуто
солідарно з ОСОБА_9 і ОСОБА_7 на користь
Банка 383 194 грн. З рішення суду
вбачається, що на момент звернення
Банку до суду - 16.04.2010 року - прострочена
заборгованість по кредитному договору
складала 704 долари США (а.с.18).

09.06.2011 року державним виконавцем
арештовано належну позивачу квартиру,
яка є предметом іпотеки і передано її
для реалізації на прилюдних торгах.
Торги проводились двічі - 25.01.2012 року і
22.03.2012 року.

27.03.2012 року до державного виконавця
надійшов протокол проведення
прилюдних торгів від ПП «Нива - В.Ш.», де
зазначено, що прилюдні торги з
повторної реалізації уціненого майна
не відбулися за відсутністю покупців.

28.04.2012 року державний виконавець
запропонував Банку залишити
нереалізоване на торгах майно за
собою, тоді як лист від Банку про те, що
нереалізовану 4-кімнатну квартиру, що
належить боржнику ОСОБА_9 він залишає
за собою надійшов до ВДВС
Комсомольського РУЮ ще 02.04.2012 року.

16.05.2012 року складено акт про передачу
майна стягувачу в рахунок погашення
боргу за ціною 165 344 грн, на підставі
якого 29.05.2012 року нотаріусом видано
Банку свідоцтво про передачу майна
стягувачу.

Відмовляючи позивачу у задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що малолітня дитина не має права
на користування квартирою, оскільки
народилася після передачі квартири в
іпотеку.

Суд також вважав, що у даному випадку не
підлягає застосуванню п.4.5.9 Інструкції
з примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 року, яка
покладає на державного виконавця, при
вирішенні питання про передачу на
реалізацію нерухомого майна, право
власності на яке або право
користування яким мають діти,
отримувати дозвіл органів опіки та
піклування, виходячи з того, що
зазначена Інструкція набула чинності
після проведення виконавчих дій по
реалізації майна та передачі його у
власність Банку.

Колегія суддів не може погодитись з
викладеною позицією з таких підстав.

Передача майна, яке нереалізоване на
прилюдних торгах стягувачу є одним із
способів його реалізації, який
регламентовано ст.62 Закону України
«Про виконавче провадження».

Виходячи з аналізу правової природи
процедури реалізації арештованого
майна, яка полягає в забезпеченні
переходу права власності на майно
боржника, на яке звернено стягнення, до
покупця - учасника прилюдних торгів або
до стягувача, у разі, якщо воно не
продане, і складання за результатами
акта про проведення прилюдних торгів
або про передачу майна стягувачу є
оформленням договірних відносин по
відчуженню майна, а отже, є правочином.

Такий висновок узгоджується з нормами
ст. 655 та ст. 658 ЦК України, які відносять
до договорів купівлі-продажу випадки
примусового продажу майна та інші
випадки, встановлені законом, коли
майно відчужує не його власник.
Результатом примусового відчуження є
видача нотаріусом свідоцтва про
придбання майна з прилюдних торгів.

Ст. 34 Закону України «Про нотаріат»
передбачено, що нотаріуси:

5) видають свідоцтва про придбання
майна з прилюдних торгів (аукціонів);

6) видають свідоцтва про придбання
майна з прилюдних торгів (аукціонів),
якщо прилюдні торги (аукціони) не
відбулися;

Отже, в обох випадках видається
свідоцтво, яке підтверджує перехід
права власності.

Посилання суду на те, що державний
виконавець не повинен був отримувати
дозвіл органу опіки та піклування на
відчуження майна, оскільки його дії по
передачі майна у власність Банку
проведені до набрання чинності п.4.5.9
Інструкції з організації примусового
виконання рішень спростовуються
матеріалами справи, оскільки
зазначене положення закону набуло
чинності 02.04.2012 року, тоді як дії
спрямовані на передачу майна стягувачу
відбулися після 28.04.2012 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що угода, спрямована на
відчуження майна, право на
користування яким має малолітня
дитина, без згоди органу та піклування
є порушенням положень ч. 4 ст. 12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей», яка передбачає
для вчинення будь-яких правочинів щодо
нерухомого майна, право власності на
яке або право користування яким мають
діти, обов'язковість отримання дозволу
органів опіки та піклування, що
надається відповідно до закону.

Виключень щодо майна, яке є предметом
іпотеки законодавство не містить.
Більш того, у даному випадку державним
виконавцем виконувалось рішення суду
про стягнення коштів, а не про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, спосіб виконання якого для
державного виконавця чітко
регламентовано.

Посилання суду на те, що при укладенні
договору іпотеки батьки стверджували,
що неповнолітні діти не мають права на
користування майном колегія суду
вважає безпідставним, оскільки у
даному випадку не оспорюється
дійсність договору іпотеки.

Ст. 224 ЦК України зазначає, що правочин,
укладений за відсутності дозволу
органу опіки та піклування є нікчемним.

Така угода може визнаватись
недійсною в судовому порядку з підстав
недодержання в момент її вчинення
вимог, які встановлені чч. 1-3 та 6 ст. 203
ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

Колегія суддів вважає, що обраний
позивачем спосіб захисту не суперечить
закону, оскільки на підставі угоди та
правовстановлюючого документу
нотаріуса, які він оскаржує, порушено
права його малолітньої дитини.

Вважаючи, що судом першої
інстанції постановлено рішення при
неправильному застосуванні норм
матеріального права, що вплинуло на
правильність вирішення спору, колегія
суддів скасовує оскаржуване рішення і
ухвалює нове, про задоволення позову.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України, колегія суддів судової палати

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9
задовольнити.

Рішення Комсомольського
районного суду м. Херсона від 11
листопада 2013 року скасувати і ухвалити
нове, яким позовні вимоги ОСОБА_9
задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати
акт про передачу майна стягувачу від 16
травня 2012 року у виконавчому
провадженні № 25740575 та скасувати
свідоцтво про передачу майна
стягувачу, видане приватним нотаріусом
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, зареєстроване в реєстрі
за № 510.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: