У Х В А Л А

Іменем України

21 січня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска
В.В.

суддів -Чужі Ю.Г., Кондора
Р.Ю.

при секретарі - Пудак О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та стягнення моральної шкоди
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 22 жовтня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

29 травня 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з позовом до публічного акціонерного
товариства (надалі ПАТ)
«БРОКБІЗНЕСБАНК» про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди, який обгрунтував тим,
що наказом відповідача № 603/11-к від 6
серпня 2009 року був прийнятий на роботу
начальником відділу безпеки
Закарпатської філії ПАТ
«БРОКБІЗНЕСБАНК» з 7 серпня 2009 року.

Відповідно до постанови Наглядової
ради AT «БРОКБІЗНЕСБАНК» від 14 вересня
2012 року діяльність Закарпатської філії
AT «БРОКБІЗНЕСБАНК» припинена з 19
листопада 2012 року.

Наказом відповідача №132/64-РВ від 16
листопада 2013 року ОСОБА_1 було
переведено на посаду начальника
відділу безпеки Закарпатського
регіонального відділення АТ
«БРОКБІЗНЕСБАНК».

Наказом ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» № 83-РВ
від 30 квітня 2013 року позивача звільнено
з роботи у зв'язку зі зміною в
організації праці та скороченням
чисельності працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП
України.

Посилаючись на те, що ні до звільнення,
ні під час звільнення йому не було
надано постанови Наглядової Ради ПАТ
«БРОКБІЗНЕСБАНК», ні будь-яких інших
оригіналів або належним чином
засвідчених копій попереджень,
наказів, що повинні супроводжувати
таке звільнення у зв'язку з чим вважає
звільнення незаконним, ОСОБА_1 в
остаточних позовних вимогах просив суд
поновити його на роботі на посаді
начальника відділу безпеки
Закарпатського регіонального
відділення AT «БРОКБІЗНЕСБАНК»,
стягнути з ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» на
його користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 1 травня 2013 року до
дня поновлення на роботі, який на день
подання позову становив 31174,84 грн. та
стягнути з відповідча на його користь
15000 грн. у відшкодування моральної
шкоди.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 22 жовтня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим
рішенням позивач подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на
незаконність судового рішення із-за
порушення норм матеріального права,
неповного встановлення обставин
справи, просив скасувати оскаржуване
ним рішення та ухвалити нове рішення
про задоволення позову.

В запереченні ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК»
просить відхилити апеляційну скаргу
позивача як необгрунтовану та таку, що
не грунтується на вимогах чинного
законодавства України і залишити
рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача Дюрдь В.І.
просив відхилити апеляційну скаргу
позивача з підстав зазначених в
запереченні.

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Нормами ст. ст. 10, 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким
вимогам відповідає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Згідно із ст. 49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації.

Судом встановлено, що відповідно до
наказу № 603/11-к від 6 серпня 2009 року
ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на
посаду начальника відділу безпеки
Закарпатської філії AT
«БРОКБІЗНЕСБАНК».

Згідно ч. 3 ст. 64 ГК України -
підприємство самостійно визначає свою
організаційну структуру, встановлює
чисельність працівників і штатний
розпис.

Відповідно до п. 11.5.2 Статуту ПАТ
«БРОКБІЗНЕСБАНК» - наглядова рада
Банку, зокрема: затверджує
організаційну структуру банку,
положення про структурні підрозділи та
інші внутрішні положення банку,
персональний склад комітетів банку.

При вирішенні спорів про поновлення на
роботі осіб, звільнених за скороченням
штату на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП, суд
не вправі обговорювати питання про
доцільність проведення скорочення
штату.

Встановлено, що 19 листопада 2012 року
Закарпатську філію AT «БРОКБІЗНЕСБАНК»
було реорганізовано в Закарпатське
регіональне відділення.

У зв'язку з цим попередньо було
письмово повідомлено всіх працівників
філії, позивача в тому числі, про зміну
в організації праці, про скорочення
чисельності працівників AT
«БРОКБІЗНЕСБАНК». Зміна в організації
праці проводилась згідно Постанови
Наглядової ради від 14 вересня 2012
року та у відповідності до ст. 49-2 КЗпП
України.

Згідно поданої позивачем заяви його
було переведено на посаду начальника
відділу безпеки Закарпатського
регіонального відділення AT
«БРОКБІЗНЕСБАНК» з 17 листопада 2012 року,
що підтверджується наказом 132/64-РВ від 16
листопада 2012 року.

Судом встановлено, що у зв'язку із
змінами в організації праці, що
відбувалися на підставі Постанови
Наглядової ради від 12 лютого 2013
року було видано наказ № 77 від 14 лютого
2013 року «Про організаційно-штатні
зміни в Закарпатському РВ AT
«БРОКБІЗНЕСБАНК», згідно якого 18
квітня 2013 року ліквідувався відділ
безпеки Закарпатського РВ AT
«БРОКБІЗНЕСБАНК», що тягло за собою
скорочення посади начальника відділу
безпеки Закарпатського РВ AT
«БРОКБІЗНЕСБАНК».

Наказом № 77 від 14 лютого 2013 року з 19
квітня 2013 року створювався сектор
безпеки Закарпатського РВ AT
«БРОКБІЗНЕСБАНК» та вводилась до
штатного розпису посада завідувача
сектору безпеки Закарпатського РВ AT
«БРОКБІЗНЕСБАНК».

Судом встановлено, що 15 лютого 2013 року
об 11.30 год. позивач ознайомився з
вказаним вище наказом № 77, однак від
підпису про ознайомлення з наказом
ОСОБА_1 відмовився, що вбачається з акту
№ 1 від 15 лютого 2013 року. Згідно з
записом в журналі виходу на роботу,
який ведеться в Закарпатському РВ AT
«БРОКБІЗНЕСБАНК», ОСОБА_1 знаходився на
роботі 15 лютого 2013 року з ранку 08.45 год..

Отже є вірним висновок суду, що
відповідачем були виконані вимоги ч. 1
ст. 49-2 КЗпП України щодо повідомлення
працівника про наступне вивільнення не
пізніше ніж за два місяці.

Частиною 2 статті 40 КЗпП України
передбачено, що звільнення з підстав,
зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу, а згідно із частиною 3 не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності, а
також перебування працівника у
відпустці. Це правило не поширюється на
випадок повної ліквідації
підприємства, установи, організації.

Встановлено, що згідно Наказу № 77 від 14
лютого 2013 року звільнення позивача
повинно було відбутися 18 квітня 2013 pоку,
але з 15 квітня 2013 року останній
знаходився на лікарняному. Тому наказ
про звільнення позивача у зв'язку зі
зміною в організації праці та
скороченням чисельності працівників
був виданий 30 квітня 2013 року.

Судом встановлено, шо позивач вийшов з
лікарняного 27 квітня 2013 року, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи - копією лікарняного № 213035 від 27
квітня 2013 року

Абзацом 2 п. 2.26 Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників,
затвердженої наказом Міністерства
праці України, Міністерством юстиції
України, Міністерством соціального
захисту населення України від 29 липня
1993 року за N 58, зі змінами й доповненнями
визначено, що днем звільнення
вважається останній день роботи
працівника.

Встановлено, що 30 квітня 2013 ро ОСОБА_1
було видано наказ № 83-РВ про
звільнення, на якому він зазначив, що з
наказом ознайомлений в 10.45 год..

Відповідно до вимог 4.2 ст. 47 КЗпП
України у разі звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу, працівнику
видається копія наказу про звільнення
з роботи. На копії вищевказаного наказу
позивач власноруч зазначив: «Вручен не
оригинал приказа».

Наказом № 170/03-РВ від 09.09.2013 року «Про
внесення змін до наказу № 83-РВ від 30
квітня 2013 року та про звільнення
ОСОБА_1» перенесено дату звільнення
позивача на перший робочий день після
лікарняного - 7 травня 2013 року, оскільки
з 30 квітня 2013 року по 6 травня 2013
року ОСОБА_1 перебував на лікарняному.

Перевіряючи доводи позивача щодо
переважного права на залишення на
роботі, суд встановив, що ОСОБА_1
закінчив Свердловске вище
військово-політичне
танково-артилерійське училище за
спеціальністю військово-політична,
артилерійська. Разом з тим, згідно
посадових інструкцій тих посад, про які
вказував позивач: кваліфікаційні
вимоги посади завідувача сектору
організації продажів продуктів
індивідуального бізнесу передбачають
наявність повної вищої економічної
освіти або банківської справи, стаж
роботи за напрямком (профілем) від 3
років на підтвердження чого
представником було надано копію
Типової посадової інструкції від 23
січня 2013 року; кваліфікаційні вимоги
посади завідувача сектору підтримки
роботи відділень Закарпатського РВ
передбачають наявність повної вищої
економічної освіти або банківської
справи, стаж роботи за напрямком
(профілем) від 3 років; кваліфікаційні
вимоги посади провідного фахівця
сектору по роботі з проблемною
заборгованістю передбачають наявність
повної вищої економічної або юридичної
освіти, стаж роботи за напрямком
(профілем) від 1-го року; кваліфікаційні
вимоги посади заступника начальника
Управління економічної безпеки Служби
безпеки AT «БРОКБІЗНЕСБАНК»
передбачають наявність повної вищої
юридичної або фінансово-економічної
освіти, стаж роботи за напрямком
(профілем) не менше 5 років.

Враховуючи наведене, є вірним висновок
суду, що позивач не відповідає жодним
кваліфікаційним вимогам перерахованих
посад: не має необхідної освіти та не
працював за вказаними напрямками в
банках.

В апеляційному суді позивач пояснив, що
юридичної освіти не має.

Виконуючі вимоги ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України
відповідач запропонував ОСОБА_1 посаду
завідувача сектору безпеки
Закарпатського РВ AT «БРОКБІЗНЕСБАНК»,
про що складений акт відмови від
підпису наказу № 77 від 14 лютого 2013 року,
але позивач не надав згоди відповідачу
на його переведення на цю посаду,
оскільки, як вбачається з його
пояснення, не бажав цього із-за малої
заробітної плати, а відповідно до ст. 32
КЗпП України переведення на іншу
роботу допускається лише за згодою
працівника.

Таким чином, при звільненні позивача з
роботи відповідачем було дотримано
вимоги чинного трудового
законодавства та процедуру звільнення
працівника по п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Частина 1 ст. 47 КЗпП України передбачає,
що власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок.

Стаття 116 КЗпП України уточнює, що при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства
провадиться в день звільнення. Про
нараховані суми, належні працівникові
при звільненні, власник або
уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум.

Суд встановив, що нараховані суми,
належні позивачеві при звільненні,
зняті ОСОБА_1 з карткового рахунку
8386 - 26 800,00 грн., та 31.05.2013 р. в 14.12 год.
ще 1 370,00 грн., всього знято - 28 170,00 грн..
Цей факт не заперечувався і самим
позивачем, тобто розрахунок з ОСОБА_1
був проведений вчасно, що
стверджується випискою з його
карткового рахунку.

Згідно п. 4.2. Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників,
зареєстрованої в Мінюсті України 17
серпня 1993 року за № 110, якщо
працівник відсутній на роботі в день
звільнення, то власник або
уповноважений ним орган в цей день
надсилає йому поштове повідомлення із
вказівкою про необхідність отримання
трудової книжки. Пересилання трудової
книжки поштою з доставкою на зазначену
адресу допускається тільки за
письмовою згодою працівника.

Позивач відмовився в день звільнення
отримати трудову книжку, тому йому було
направлено письмове повідомлення про
необхідність явки у відділення
особисто або надання згоди у письмовій
формі на відправлення трудової книжки
поштою, що підтверджується наявним в
матеріалах справи копією повідомлення
№ 111 від 7 травня 2013 року.

Встановлено, що 16 травня 2013 року
відповідач отримав від позивача заяву,
згідно якої ОСОБА_1 просив Банк
виконати вимоги ст.47 КЗпП України та
видати йому належно оформлену трудову
книжку в день звільнення. Дозволу на
відправления трудової книжки поштою з
доставкою на зазначену адресу в заяві
не було. Як встановив суд на день
розгляду справи трудова книжка
позивача знаходилася в AT
«БРОКБІЗНЕСБАНК» із-за небажання
ОСОБА_1 отримати таку.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань.
Враховуючи вищенаведене є
обгрунтованим висновок суду, що
звільнення позивача проведено з
дотриманням вимог трудового
законодавства і підстав для
відшкодування моральної шкоди не
наведено.

Висновки суду достатньо мотивовані і
підтверджені доказами, наявними в
матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам
процесуального та матеріального права,
обставинам справи, доводи скарги
висновків суду не спростовують, тому
колегія суддів підстав для скасування
рішення не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 22 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:
Судді: