Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2565/14 Головуючий у
суді І-ї інстанції Забуранний Р. А.
Доповідач Авраменко Т. М.
УХВАЛА

01.10.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

головуючої судді:
Авраменко Т.М.,

суддів:
Кіселика С.А., Суровицької Л.В.,

при секретарі:
Пономаренко А.О.

за участю ОСОБА_2 та представника банку
«Надра»

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на ухвалу Новомиргородського
районного суду Кіровоградської
області від 03 вересня 2014 року.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які прибули в судове засідання,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів, -

В С Т А Н
О В И Л А:

В серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду зі скаргою на дії начальника
відділу державної виконавчої служби
Новомиргородського районного
управління юстиції (далі - ВДВС) Чупика
Віктора Васильовича.

Зазначала, що на виконанні у ВДВС
знаходиться виконавчий лист, виданий
Новомиргородським районним судом
Кіровоградської області про стягнення
солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 на
користь ПАТ КБ «Надра» кредитної
заборгованості в розмірі 82 203 грн. 26 коп.
За вказаним виконавчим листом
начальником ВДВС Чупиком В.В. відкрито
виконавче провадження, під час
здійснення якого ним допущено ряд
порушень законодавства про виконавче
провадження, а саме: на її адресу не
направлена постанова про відкриття
виконавчого провадження, її не було
повідомлено про можливість
добровільного виконання рішення суду,
та не встановлено строк для
добровільного виконання, одразу
розпочато примусове стягнення та
накладено арешти на рахунки в банку, по
яких вона отримує зарплату та пенсію.

Просила суд визнати неправомірними дії
начальника ВДВС Чупика В.В. в частині
накладення арешту на її банківські
рахунки, визнати неправомірною
бездіяльність в частині затягування з
направленням їй копії постанови про
відкриття виконавчого провадження та
копії постанови про накладення арешту
на кошти, скасувати постанову про
накладення арешту на банківські
рахунки, зобов'язати направити на її
адресу копію постанови про відкриття
виконавчого провадження з
ідентифікатором для доступу до
матеріалів виконавчого провадження в
Єдиному реєстрі виконавчих проваджень
та копію постанови про накладення
арешту на кошти боржника.

Ухвалою Новомиргородського районного
суду Кіровоградської області від 03
вересня 2014 року в задоволенні скарги
ОСОБА_2 на дії начальника ВДВС
Новомиргородського районного
управління юстиції
відмовлено,оскільки виконання рішення
суду проводиться відповідно до вимог
законодавства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати ухвалу суду, постановлену з
порушенням норм права, та задовольнити
її скаргу в повному об'ємі. Зазначає, що
суд дійшов помилкового висновку, що
наклавши арешт на рахунки в банках,
державний виконавець не порушив її
права на отримання заробітної плати та
пенсійного забезпечення.

В засіданні апеляційного суду
ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної
скарги, пояснила, що Державна виконавча
служба України повідомила її, що за
результатами перевірки виконавчого
провадження 16 травня 2014 року винесена
постанова, якою дії державного
виконавця визнані такими, що вчинені з
порушенням Закону України «Про
виконавче провадження» та Інструкції з
організації примусового виконання
рішень (а.с.15), в даний час виконавче
провадження передано до відділу
державної виконавчої служби
Маловисківського районного управління
юстиції .

Представник банку просив
відхилити апеляційну скаргу, оскільки
ухвала суду є законною, а рішення суду
до цього часу не виконано.

Державний виконавець повідомлений
про час та місце розгляду справи під
розписку ( а.с.133), в судове засідання не
прибув, подав письмове заперечення про
відхилення апеляційної скарги та
клопотання про розгляд справи за його
відсутності (а.с.127-130).

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.9 ч.3 ст.129
Конституції України однією із основних
засад судочинства є обов'язковість
судових рішень. Судові рішення, що
набрали законної сили , обов'язкові для
всіх органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України, а у випадках, встановлених
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є
підставою для відповідальності,
встановленої законом (стаття 14 ЦПК
України).

Разом з тим, згідно з ч.2 ст.19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та Законами України. Дії
державного виконавця під час
здійснення виконавчого провадження
повинні проводитися у відповідності до
вимог чинного законодавства.

Відмовляючи в задоволенні скарги,
суд виходив з того, що ОСОБА_2
пропустила процесуальний строк
звернення із скаргою до суду, не надала
суду доказів поважності причин
пропуску строку, а також належних та
допустимих доказів порушення
державним виконавцем під час
виконання судового рішення її прав та
свобод.

Проте погодитися з таким
висновком суду не можна з наступних
підстав.

Правомірність своїх дій під час
виконання судового рішення та
відсутність порушення прав сторін
виконавчого провадження доводить
державний виконавець.

Відповідно до ч.2 ст.387 ЦПК України
у разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи .

Якщо оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність були прийняті або
вчиненні відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби і права чи свободи
заявника не було порушено суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги (ч.3 ст.387 ЦПК
України).

Наведені норми права свідчать, що
за результатами розгляду скарги, суд
постановляє ухвалу або про задоволення
скарги або про відмову в задоволенні
скарги і єдиною підставою для відмови в
задоволенні скарги є правомірність
рішень, дій державного виконавця та
відсутність порушень прав чи свобод
заявника, а не пропуск строку звернення
із скаргою до суду.

Строки для звернення із скаргою до
суду передбачені ст.385 ЦПК України,
зокрема, скаргу може бути подано до
суду у десятиденний строк з дня, коли
особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення її прав чи
свобод. Пропущений з поважних причин
строк для подання скарги може бути
поновлено судом.

Таким чином, у разі пропуску
процесуального строку для звернення
із скаргою (ч.2 ст.72 ЦПК України),
встановленого ст.385 ЦПК України, строк
на подання якої не поновлено в порядку,
передбаченому ст.73 ЦПК України, скарга
залишається без розгляду.

Державний виконавець в суді першої
інстанції заявляв клопотання про
залишення скарги ОСОБА_2 без розгляду у
зв'язку з пропущенням десятиденного
строку подання скарги до суду, однак
ухвалою Новомиргородського районного
суду від 03 вересня 2014 року в
задоволенні клопотання та в залишенні
скарги без розгляду відмовлено (а.с.98).

Крім того, ч.4 ст.57 Закону України
«Про виконавче провадження»
встановлено, що копія постанови про
арешт коштів надсилається не пізніше
наступного робочого дня після її
винесення боржнику, а постанова може
бути оскаржена до відповідного суду в
десятиденний строк з дня її отримання
(а.с.44), відомості про отримання ОСОБА_2
копії постанови про арешт коштів в
справі відсутні.

Матеріалами справи підтверджується,
що на виконання рішення суду
Новомиргородським районним судом 30
травня 2012 року видано виконавчий лист
про стягнення солідарно з ОСОБА_4,
ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» кредитну заборгованість в
сумі 82203 грн.26 коп. (а.с.28).

26 вересня 2012 року державний
виконавець відкрив виконавче
провадження, запропонував боржнику
ОСОБА_2 добровільно до 02 жовтня 2012 року
виконати рішення суду , копія постанови
про відкриття виконавчого провадження
за вих.№ 4974,4975 направлена за адресою
боржника (а.с.30).

05 грудня 2012 року виконавчий лист
направлено за місцем нарахування
пенсії боржника управлінню Пенсійного
Фонду України в Новомиргородському
районі для утримання в розмірі 20%
пенсії (а.с.32), також 11 лютого 2014 року
виконавчий лист направлено за місцем
роботи боржника в районне
територіальне медичне об'єднання
«Новомиргородське» для утримання в
розмірі 20% від всіх видів заробітку
(а.с.37).

Матеріалами справи також
підтверджується, що пенсія після
утримання 20 % перераховувалася ОСОБА_2
на пенсійний картковий рахунок,
відкритий в Новомиргородському
відділенні банку «Аваль» (а.с.7), а
заробітна плата після утримання 20%
перераховувалася на картковий
рахунок, відкритий в
Новомиргородському відділенні
Державного Ощадного банку України на
підставі договору №77 від 02 січня 2014
року про надання послуг по зарахуванню
заробітної плати працівникам
бюджетних установ та державної
соціальної допомоги на поточні
карткові рахунки (а.с.5 - 6).

27 березня 2014 року державний
виконавець відділу державної
виконавчої служби Новомиргородського
районного управління юстиції виніс
постанову про арешт коштів ОСОБА_2, що
містяться на всіх її рахунках (а.с.44) та
направив зазначену постанову для
виконання в банк «Аваль» та Державний
Ощадний банк України.

На виконання постанови про арешт
рахунки боржника, на які
перераховувалися пенсія та зарплата
були заблоковані, що підтверджується
повідомленнями банків (а.с.14,21,45,46), в
тому числі і пенсія в сумі 1840 грн. 29 коп.,
зарахована їй на рахунок 03 квітня 2014
року після утримання 20% (а.с.70).
Зазначену суму пенсії ОСОБА_2 отримала
в липні 2014 року після винесення 02 липня
2014 року державним виконавцем постанови
про вивільнення коштів в сумі 1840 грн. 29
коп. (а.с.56).

Порядок звернення стягнення на
заробітну плату та пенсію боржника
здійснюється в порядку, передбаченому
ст.ст.68-70 Закону України «Про виконавче
провадження». Обмеження розміру
відрахувань із заробітної плати
встановлюється законодавством про
працю. Звернення стягнення на пенсію
здійснюється відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Ст.128 Кодексу законів про працю
України встановлено, що при кожній
виплаті заробітної плати загальний
розмір усіх відрахувань не може
перевищувати двадцяти відсотків. Ст.115
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що з пенсії
може бути відраховано не більш як
двадцять відсотків.

Виходячи з принципу верховенства
права, встановленого ст.8 Конституції
України, колегія суддів приходить до
висновку, що державний виконавець,
накладаючи арешт на рахунки в банку, на
які перераховувалися заробітна плата
та пенсія ОСОБА_2, допустив порушення
Закону України «Про виконавче
провадження», Кодексу законів про
працю України та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо обмеження при
виконанні рішення суду розміру
відрахувань із заробітної плати та
пенсії, що призвело до порушення права
ОСОБА_2 на отримання пенсії та
заробітної плати.

Доводи державного виконавця, що
права боржника на отримання зарплати
та пенсії в даний час не порушуються, бо
їй пенсія виплачується в поштовому
відділенні, а заробітна плата
надсилається поштовим переказом
(а.с.63-64), є безпідставними, оскільки
ОСОБА_2 внаслідок арешту банківських
рахунків змушена була шукати інші
варіанти отримання належних їй пенсії
та зарплати, нести додаткові витрати,
тому що вартість поштового переказу
оплачується за її рахунок (а.с.64,135).

Посилання державного виконавця про
правомірність своїх дій, бо на
зазначені рахунки можливе надходження
і інших коштів, не можуть бути взяті до
уваги, оскільки арешт на рахунки
державним виконавцем накладено на всі
кошти на всіх її рахунках без
виключення коштів, перерахованих як
зарплата та пенсія (а.с.44).

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що дії
державного виконавця по накладенню
арешту на рахунки боржника є
неправомірними, а її права підлягають
поновленню шляхом скасування
постанови від 27 березня 2014 року
державного виконавця.

В задоволенні іншої частини
скарги слід відмовити, оскільки з
матеріалів справи вбачається, що копія
постанови про відкриття виконавчого
провадження за вих.№ 4974,4975 направлена
за адресою боржника (а.с.30), повторно
копія направлена 05 жовтня 2012 року, що
підтверджується квитанцією про
відправлення рекомендованого листа
(а.с.31). Не підлягає задоволенню скарга в
частині зобов'язання начальника
відділу державної виконавчої служби
Новомиргородського районного
управління юстиції надіслати їй копію
постанови про відкриття виконавчого
провадження, оскільки виконавче
провадження передано до відділу
державної виконавчої служби
Маловисківського районного управління
юстиції, а в апеляційній скарзі ОСОБА_2
зазначила, що копію поставнови про
відкриття виконавчого провадження
вона отримала 16 серпня 2014 року (а.с.112).

Керуючись п.2 ч.2 ст.307, п.2 ч.1
ст.312, п.6 ч.1 ст.314, ст. 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Скасувати ухвалу
Новомиргородського районного суду
Кіровоградської області від 03 вересня
2014 року .

Скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково. Визнати неправомірними дії
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Новомиргородського районного
управління юстиції по накладенню
арешту на кошти ОСОБА_2, що містяться на
всіх відомих рахунках.

Скасувати постанову від 27 березня
2014 року державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Новомиргородського районного
управління юстиції про арешт коштів
ОСОБА_2.

В задоволенні іншої частини
скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча суддя:

судді: