У х в а л а

іменем україни

29 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної
О.О.Суддів:Кафідової О.В.,Коротуна В.М.,
Ступак О.В.,Штелик С.П.розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 що діє в інтересах малолітньої
доньки - ОСОБА_11, треті особи: Головне
управління юстиції м. Києва, приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_12, Київське
міське бюро технічної інвентаризації,
КПУЖГ Святошинського району м. Києва
філія № 807 ЄДРЦ, орган опіки і
піклування Святошинської районної в
м. Києві державної адміністрації, про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу, визнання майна
спільною сумісною власністю подружжя,
визнання права власності на Ѕ частину
майна та вселення, за касаційними
скаргами ОСОБА_10 що діє в своїх
інтересах та інтересах малолітньої
доньки - ОСОБА_11, та ОСОБА_8 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 11червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 05
вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_8 звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, що діє в
інтересах малолітньої доньки - ОСОБА_11,
треті особи: Головне управління
юстиції м. Києва, приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_12, Київське міське бюро
технічної інвентаризації, КПУЖГ
Святошинського району м. Києва філія №
807 ЄДРЦ, орган опіки і піклування
Святошинської районної в м. Києві
державної адміністрації, про визнання
недійсним договору купівлі-продажу,
визнання майна спільною сумісною
власністю подружжя, визнання права
власності на Ѕ частину майна та
вселення.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що 24 вересня 1993 року
він уклав шлюб з ОСОБА_8 За час шлюбу 05
листопада 1999 року сторони придбали
квартиру АДРЕСА_1, покупцем якої
вказано ОСОБА_8 22 листопада 2007
року шлюб між сторонами було розірвано,
а позивач продовжував проживати у
спірній квартирі. 05 серпня 2010 року
ОСОБА_8 дізнався, що власником квартири
є ОСОБА_7, який 17 липня 2010 року
продав вказану квартиру.

Посилаючись на те, що спірна квартира є
спільною сумісною власністю подружжя,
а йому належить 1/2 частина вказаного
майна, позивач просив суд задовольнити
позов.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 11 червня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 05
вересня 2013 року, позов задоволено.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_8.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який
укладений 17 липня 2010 року між ОСОБА_7 та
ОСОБА_9.

Витребувано 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 від добросовісного набувача
ОСОБА_10 що діє в інтересах малолітньої
доньки - ОСОБА_11.

Вселено ОСОБА_6 у квартиру АДРЕСА_1 та
зобов'язано ОСОБА_10 не чинити йому
перешкод у здійсненні права
користування, володіння та
розпоряджання вказаною квартирою.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_10 що діє в
своїх інтересах та інтересах
малолітньої доньки - ОСОБА_11, порушує
питання про скасування рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 11 червня 2013 року та ухвали
апеляційного суду м. Києва від 05
вересня 2013 року і направлення справи на
новий розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 порушує
питання про скасування рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 11червня 2013 року та ухвали
апеляційного суду м. Києва від 05
вересня 2013 року і ухвалення нового
рішення про відмову у позові, мотивуючи
свою вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційні скарги підлягають
відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб
та сім'ю (який діяв на момент придбання
спірної квартири) майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку.

Відповідно до частини 1 статті 71 СК
України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом.

Згідно із частиною 2 статті 72 СК України
до вимоги про поділ майна, заявленої
після розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки. Позовна
давність обчислюється від дня, коли
один із співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності.

Судами встановлено, що 24 вересня 1993
року ОСОБА_8 уклав шлюб з ОСОБА_8

За час шлюбу 05 листопада 1999 року
подружжя придбало квартиру
АДРЕСА_1, покупцем якої вказано ОСОБА_8

22 листопада 2007 року шлюб між сторонами
було розірвано, а позивач продовжував
проживати у спірній квартирі.

05 серпня 2010 року ОСОБА_8 дізнався, що на
підставі рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 24 березня 2010
року власником квартири є ОСОБА_7
Рішенням апеляційного суду м. Києва від
14 березня 2012 року скасовано вказане
рішення суду першої інстанції про
визнання ОСОБА_7 власником квартири.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 17 липня 2010 року ОСОБА_7 продав
спірну квартиру ОСОБА_9

21 жовтня 2010 року ОСОБА_9 звернулась до
суду із позовом до ОСОБА_8 про
усунення перешкод в користуванні
власністю та виселення. Рішенням
Святошинського районного суду м. Києва
від 11 листопада 2010 року позов
ОСОБА_9 задоволено, виселено ОСОБА_8 з
квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 25 лютого 2011 року ОСОБА_9 продала
спірну квартиру ОСОБА_10, яка діяла в
інтересах малолітньої доньки - ОСОБА_11

Відповідно до статті 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Крім того, відповідно до статті 387 ЦК
України власник має право витребувати
своє майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Згідно із частиною 1 статті 388 ЦК
України якщо майно за відплатним
договором придбане в особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач
не знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача лише у разі, якщо
майно: 1) було загублене власником або
особою, якій він передав майно у
володіння; 2) було викрадене у
власника або особи, якій він передав
майно у володіння; 3) вибуло з володіння
власника або особи, якій він передав
майно у володіння, не з їхньої волі
іншим шляхом.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що спірна квартира була
придбана ОСОБА_8 та ОСОБА_8 у період
перебування в шлюбі та є їх спільною
сумісною власністю, що встановлено
рішенням апеляційного суду м. Києва від
14 березня 2012 року, а тому право
власності на 1/2 частину вказаної
квартири необхідно визнати за
позивачем. При цьому, спірний договір
купівлі продажу квартири від 17 липня 2010
року суди визнали недійсним на
підставі частин 1 та 2 статті 215 ЦК
України, оскільки ОСОБА_7 не мав права
продавати вказане майно.

До таких висновків суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилались як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Наведені в скаргах доводи не дають
підстав для скасування або зміни
оскаржуваних судових рішень.

За таких обставин колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що судові рішення
відповідають вимогам закону й підстави
для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 337, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_10 що діє в своїх
інтересах та інтересах малолітньої
доньки - ОСОБА_11, та ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 11червня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05
вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді:О.В.
Кафідова В.М. Коротун О.В. Ступак С.П.
Штелик