Виноградівський районний суд
Закарпатської області
________________________________________________________________________
___________________________
Справа № 299/205/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2014
м.Виноградів

Виноградівський районний суд
Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Надопта
А.А.,

при секретарі - Чернянчук
К.П.,

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду м. Виноградів цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Виноградівської
міської ради про визнання права
власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовною заявою до Виноградівської
міської ради про визнання права
власності на нерухоме майно.

Вимоги позову мотивовано тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 року в АДРЕСА_1, померла
ОСОБА_2.

На випадок своєї смерті ОСОБА_2,
заповідального розпорядження не
залишила, своїх дітей не мала була
одинокою людиною.

Будучи одинокою людиною, часто
приходила в гості до батьків
позивача-ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Між батьками позивача з однієї сторони
та ОСОБА_2, було досягнуто згоди, що
житловий будинок в якому вона
проживала в АДРЕСА_1, після своєї смерті
залишить позивачу ОСОБА_1, шляхом
складання на нього заповідального
розпорядження.

Батьки позивача всіляко допомагали
ОСОБА_2, купували продукти харчування,
медикаменти, допомагали по
господарству та давали гроші.

За місяць до смерті ОСОБА_2, остання
передала позивачу ОСОБА_1 ключі від
будинку, поскільки була важко хвора, не
мала можливості самостійно
пересуватися та потребувала
сторонньої допомоги позивача ОСОБА_1

Після смерті ОСОБА_2, батько позивача
ОСОБА_3 та позивач провели поховання
ОСОБА_2

З того часу, по теперішній час, позивач
ОСОБА_1 на правах власника,
добросовісно та безперервно володіє та
відкрито користуються житловим
будинком, розташованому АДРЕСА_1,
доглядає за будинком та утримує його,
постійно робить в ньому поточний та
капітальний ремонт, веде господарство,
користуюся земельною ділянкою площею
0,06 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку, що
підтверджує той факт, що позивач
ставить до спірного майна як власник.

Позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався
до відповідача з приводу оформлення
право власності на дане домоволодіння,
оскільки позивач понад 10 років
безперервно користується даним майном,
однак відповідач відмовив позивачу в
цьому, мотивуючи це лише тим, що

змінилася процедура визнання права
власності, реєстрації та видачі
правовстановлюючих документів на
нерухоме майно, у зв'язку із чим
рекомендував позивачу звернутися до
суду із позовною заявою про визнання
права власності на нерухоме майно за
набувальною давністю.

Позивач ОСОБА_1, про день, час і місце
розгляду справи в судове засідання не
з"явився, однак до суду надійшла
письмова заява про розгляд справи за
його відсутності, та про те, що заявлені
позовні вимоги підтримує повністю та
просить суд такі задоволити.

Відповідач-представник
Виноградівської міської ради, про день,
час та місце розгляду справи будучи
належним чином повідомлений належним
чином своєчасно, в судове засідання не
з'явився, однак до суду подав письмову
заяву про розгляд справи за його
відсутності та про те, що не заперечує
проти задоволення позову (а.с.49).

Обстеживши матеріали справи та
клопотання сторін, визнаючи в порядку
ст.169 ЦПК України необов'язковим
відібрання особистих пояснень від
учасників процесу, і, враховуючи, що у
справі наявні достатні матеріали про
права і взаємовідносини сторін, суд
вважає за можливе провести розгляд
справи на підставі наявних у ній
матеріалів та доказів і приходить до
висновку, що позовні вимоги є
підставними та підлягають
задоволенню, оскільки в судовому
засіданні встановлені ті обставини на
які посилається позивач в своїй
позовній заяві, відповідачами позов
визнано повністю, що не суперечить
закону або порушує права, свободи чи
інтереси інших осіб, тому в порядку
ст.174 ЦПК України визнання ним позову
прийнято судом.

В судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 року в АДРЕСА_1, померла
ОСОБА_2(а.с.5).

На випадок своєї смерті ОСОБА_2,
заповідального розпорядження не
залишила, своїх дітей не мала була
одинокою людиною (а.с.11).

Будучи одинокою людиною, вона часто
приходила в гості до батьків
позивача-ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Між батьками позивача з однієї сторони
та ОСОБА_2, було досягнуто згоди, що
житловий будинок в якому вона
проживала в АДРЕСА_1, після своєї смерті
залишить позивачу ОСОБА_1, шляхом
складання на нього заповідального
розпорядження.

Батьки позивача всіляко допомагали
ОСОБА_2, купували продукти харчування,
медикаменти, допомагали по
господарству та давали гроші.

За місяць до смерті ОСОБА_2, остання
передала позивачу ОСОБА_1 ключі від
будинку, поскільки була важко хвора, не
мала можливості самостійно
пересуватися та потребувала
сторонньої допомоги позивача ОСОБА_1

Після смерті ОСОБА_2, батько позивача
ОСОБА_3 та позивач провели поховання
ОСОБА_2

З того часу, по теперішній час, позивач
ОСОБА_1 на правах власника,
добросовісно та безперервно володіє та
відкрито користуються житловим
будинком, розташованому АДРЕСА_1,
доглядає за будинком та утримує його,
постійно робить в ньому поточний та
капітальний ремонт, веде господарство,
користуюся земельною ділянкою площею
0,06 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку, що
підтверджує той факт, що позивач
ставить до спірного майна як власник
(а.с.12).

Позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався
до відповідача з приводу оформлення
право власності на дане домоволодіння,
оскільки позивач понад 10 років
безперервно користується даним майном,
однак відповідач відмовив позивачу в
цьому, мотивуючи це лише тим, що
змінилася процедура визнання права
власності, реєстрації та видачі
правовстановлюючих документів на
нерухоме майно, у зв'язку із чим
рекомендував позивачу звернутися до
суду із позовною заявою про визнання
права власності на нерухоме майно за
набувальною давністю (а.с.10).

Як вбачається із Інформаційної довідки
із Спадкового реєстру (спадкової
справи та видачі на їх підставі
підставі свідоцтва про право на
спадщину) за №36196443 від 23.12.2013 року,
вбачається, що спадкова справа
відносно ОСОБА_2, яка
померла-ІНФОРМАЦІЯ_3 року не заводилася
і відповідно ніхто із заявою про видачу
Свідоцтва про право власності не
звертався (а.с.26).

Відповідно до Свідоцтва про право
власності від 25.06.1987 року, виданного на
підставі

рішення виконкому Виноградівської
міської ради народних депутатів за №185
від 18.06.1987 року, житловий будинок, що
знаходиться в АДРЕСА_1, дійсно належить
ОСОБА_2, а згідно до Договору про
надання в безстрокове користування
земельної ділянки для будівництва
індивідуального будинку на праві
особистої власності від 17.11.1959 року,
власником земельної ділянки, площею 0,06
га в в АДРЕСА_1 є також ОСОБА_2 (а.с.14-22).

У відповідності до ч. 3. ст. 3 Закону
України від 01 липня 2004 року «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Згідно із ст.344 ЦК Украъни, особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом 10
років набуває права власності на це
майно (набувальна давність). Право
власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації.

Інститут набувальної давності захищає
права справжнього володільця і є одним
із способів набуття права власності,
який базується на сукупності таких
обставин, як тривалого, добросовісного,
відкритого та безперервного володіння
майном, як своїм власним.

При цьому п. 8 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України
встановлено, що правила ст.344 ЦК
України про набувальну давність
поширюються також на випадки, коли
володіння майном почалося за три роки
до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки ЦК України набрав чинності з
01 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК України
поширюються на правовідносини, що
виникли з 01 січня 2004 року, а отже
визнати право власності за набувальною
давністю суд може не раніше 01 січня 2011
року.

Набувальна давність поширюється на
випадки фактичного безперервного
володіння чужим майном.

Для набуття права власності на таке
майно володілець має звернутися у суд
із заявою про визнання за ним права
власності, що виникло внаслідок спливу
набувальної давності. В разі винесення
судового рішення, яким така заява
задоволена, та набранням таким
рішенням законної сили і є підставою
для виникнення права власності на таке
майно, крім тих видів нерухомого майна,
право власності на яке підлягає
реєстрації. Слід зазначити, що право
власності на нерухоме майно виникає
саме з моменту державної реєстрації.

Так, згідно із ст.344 ч.4 ЦК України право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно набувається за рішенням
суду.

Завданнями цивільного судочинства
відповідно до ст.1 ЦК України є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб.
Кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом (ст.16 ЦК),
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, одним із
способів захисту такого, зокрема є
визнання права.

Відповідно до норм ст.41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності, право приватної власності є
непорушним.

Право власності (ч.ч.1,2 ст.328 ЦК України)
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до статті 1 Першого
протоколу до Конвеціїї про захист прав
людини і основоположних свобод кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм

майном. Ніхто не може бути позбавлений
своєї власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

З урахуванням всього вищевикладеного,
суд приходить до переконання, що
існують обставини, які є підставою для
визнання за позивачем ОСОБА_1 права
власності на вище вказане нерухоме
майно.

Керуючись ст.ст. 10, 27, 60, 61, 169, 174, 209, 212-215,
218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
мешканцем АДРЕСА_2 (ІПННОМЕР_1) право
власності в цілому за набувальною
давністю на житловий будинок, що
розташований в АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
мешканцем АДРЕСА_2 (ІПННОМЕР_1) право
право власності в цілому на земельну
ділянку, площею 0,06 га для
обслуговування вищезазначеного
житлового будинку, яка розташована в
АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Закарпатської області через суд першої
інстанції. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийА. А. Надопта