№ 2-5152-14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року
Солом'янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді
Бобровник О. В.

при секретарі:
Мурга Н. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Перший
український експертний центр», третя
особа: Солом'янська районна в м. Києві
державна адміністрація - про
встановлення порядку користування
квартирою, зобов'язання укласти
окремий договір найму частини
квартири, зобов'язання відкрити
окремий особовий рахунок на частину
квартири,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Перший український
експертний центр», третя особа:
Солом'янська районна в м. Києві
державна адміністрація - про
встановлення порядку користування
квартирою, зобов'язання укласти
окремий договір найму частини
квартири, зобов'язання відкрити
окремий особовий рахунок на частину
квартири.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилалась на те, що вона перебувала в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 08
жовтня 1999 року по 17 травня 2010 року.

Фактично подружні відносини між
позивачем та відповідачем припинено з
січня 2010 року.

Від шлюбу сторони мають двох
малолітніх синів: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За спільним рішенням адміністрації та
профспілкового комітету Державної
податкової адміністрації України,
затвердженого Розпорядженням № 1596 від
03.11.2008р. Шевченківської районної в м.
Києві державної адміністрації
позивачу було надано двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1.

Ордер № 03507 серії Б був виданий 12
листопада 2008 року Шевченківською
районною в м. Києві державною
адміністрацією для вселення у вказану
квартиру позивача та її синів: ОСОБА_3
та ОСОБА_4.

Позивач та її сини зареєстровані у
вказаній квартирі як за постійним
місцем проживання з 21 листопада 2008
року.

Відповідач у вказаній квартирі
зареєстрований з 19 грудня 2008 року.

Квартира АДРЕСА_1 була передана
позивачу в експлуатацію в
незавершеному стані та непридатною для
проживання, в зв'язку з чим позивач з
дітьми продовжували проживати в
квартирі матері позивача, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідач одноосібно, окремо від
позивача, вселився в квартиру АДРЕСА_1 в
грудні 2009 року.

З того часу ОСОБА_1 одноосібно проживає
та користується вказаною квартирою, не
допускаючи позивача з синами до
проживання в цій квартирі.

За період проживання у вказаній
квартирі ОСОБА_1 без згоди та дозволу
позивача, а також без дозволу
балансоутримувача ТОВ «Перший
український експертний центр»
здійснював систематичні самовільні
несанкціоновані перепланування
вказаної квартири.

Балансоутримувач неодноразово вимагав
усунути порушення.

В жовтні 2013 року позивач звернулась до
ОСОБА_1 з проханням надати

позивачу згоду на приватизацію
квартири АДРЕСА_1, однак звернення
позивача залишились без реагування.

Позивач зазначає, що ні вона ні її сини
жодного разу не приймали участь в
приватизації житла.

Позивач зазначає, що з початку 2010 року і
по даний час, ОСОБА_1 перешкоджає їй
користуватись наданою позивачу
квартирою.

Позивач має ключ від квартири, але як
тільки вона намагається затриматись в
квартирі, щоб переночувати одну ніч,
ОСОБА_1 починає вчиняти скандали,
принижувати позивача та наносити їй
побої.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 12 грудня 2011 року місце
проживання синів позивача та
відповідача визначено судом з матір'ю.

Позивач зазначає, що вільно та мирно
користуватись квартирою без
визначення конкретних житлових кімнат
для проживання, позивач з відповідачем
не можуть, оскільки відповідач
перешкоджає позивачу у вільному
користуванні квартирою.

Також позивач зазначає, що на даний час
їхньому з відповідачем спільному сину
ОСОБА_3 виповнилось 14 років і тому він
вже не може проживати з позивачем в
одній кімнаті, тому позивач вважаю за
можливе, щоб ОСОБА_3 проживав (ночував) в
одній кімнаті зі своїм батьком ОСОБА_1

Вказує, що з її сторони жодних перешкод
ОСОБА_3 в користуванні житловим
приміщенням, яке буде виділено
позивачу та молодшому сину ОСОБА_4 в
користування, чинитись не буде.

В зв'язку із зазначеним позивач
просила суд:

- встановити конкретний порядок
користування житловою площею в
квартирі АДРЕСА_1, виділивши: житлову
кімнату площею 21,3 кв.м. в користування
ОСОБА_1 та малолітньої дитини
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2; житлову кімнату
площею 19,3 кв. м. в користування ОСОБА_2
та неповнолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1;

- зобов'язати Товариство з обмеженою
відповідальністю «Перший український
експертний центр» укласти з ОСОБА_1, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах її
синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,
2007р.н., окремий договір найму 3/4 частин
житлової площі в квартирі АДРЕСА_1;

- зобов'язати Товариство з обмеженою
відповідальністю «Перший український
експертний центр» відкрити на ім'я
ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах її синів ОСОБА_3, 2000 р.н., та
ОСОБА_4, 2007р.н., окремий особовий рахунок
на 3/4 частин житлової площі в квартирі
АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовну заяву підтримала в повному
обсязі, просила суд про задоволення
позову.

Відповідач ОСОБА_1 та його
представник в судовому засіданні проти
задоволення позову заперечували в
повному обсязі, подавши до суду
письмові заперечення відповідно до
яких просили суд відмовити в
задоволенні позову повністю.

ТОВ «Перший український експертний
центр» в судове засідання свого
представника не направили, надавши до
суду заяву про розгляд справи у
відсутність представника відповідача
в якій також зазначили, що при
вирішенні справи по суті покладаються
на розсуд суду.

Третя особа: Солом'янська районна в
м. Києві державна адміністрація в
судове засідання свого представника не
направили, надавши до суду заяву про
розгляд справи у відсутність
представника третьої особи.

Заслухавши пояснення сторін, присутніх
в судовому засіданні, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
відповідно до розпорядження
Шевченківської районної в м. Києві
державної адміністрації від 03.11.2008 року
№ 1596, яким затверджено спільне рішення
адміністрації та профспілкового
комітету ДПА України про надання
ОСОБА_1 на сім'ю з трьох осіб (вона та
двоє дітей) двокімнатної квартири
АДРЕСА_1, 12.11.2008 року було видано ордер
серії Б № 03507 для вселення у вказану
квартиру.

Реалізуючи своє право на житло ОСОБА_1
разом з синами вселилася у надане житло
та 21.11.2008 року здійснила реєстрацію
свого постійного місця проживання.

Вбачається, що пізніше в спірній
квартирі був зареєстрований і
відповідач, як член сім'ї позивач.

Встановлено, що на момент видачі ордеру
для вселення у спірну квартиру остання
була фактично непридатною для
проживання, оскільки перебувала без
внутрішніх оздоблювальних робіт, а
тому вся сім'я вимушено продовжувала
проживати по АДРЕСА_2 в трикімнатній
квартирі, яка на той час належала її
матері.

Вбачається, що ОСОБА_1 розпочав за
власний рахунок здійснювати у спірній
квартирі ремонтно-оздоблювальні
роботи, про що позивач знала, оскільки у
здійсненні ремонтних робіт ОСОБА_1
іноді допомагала сама ОСОБА_1

Таким чином, посилання позивача на те,
що нібито відповідач без її згоди та
дозволу, а також без дозволу
балансоутримувача, на той час ЖУ
«Південне» ДП «Екос» AT XK
Київміськбуд»ТОВ, здійснював
систематичні самовільні
несанкціоновані перепланування
вказаної квартири не відповідають
дійсності.

Посилання позивача на те, що
балансоутримувачем неодноразово
вимагалося від відповідача усунення
порушень, також не відповідає
дійсності, оскільки Припис № 802 від
12.03.2012 року адресований на ім'я ОСОБА_1,
інших приписів не було, що свідчить про
не правдиві твердження позивача.

Також позивач в позові зазначала, що у
жовтні 2013 року вона письмово
звернулася до відповідача з проханням
надати їй згоду на приватизацію
квартири АДРЕСА_1, яке нібито
відповідачем було повністю
проігноровано.

Такі твердження позивача також не
відповідають дійсності та не мають
нічого спільного з предметом позову. У
додатках до позову відсутня вказана
заява.

Окрім зазначеного, позивач в позові
стверджує, що починаючи з 2010 року і до
моменту подання позову відповідач
перешкоджає їй користуватися наданою
їй з синами квартирою, шляхом
застосування до неї фізичного та
психологічного насилля, принижуючи її
та вчиняючи бійки.

Проте, такі твердження позивача є не
доведеними, оскільки не мають жодних
доказів, які б підтверджували
порушення її права користуватися
квартирою, на особисту недоторканість,
честь і гідність, здоров'я та життя.

Встановлено, що рішенням Апеляційного
суду м.Києва від 11 квітня 2013 року, яким
скасовано рішення Солом'янського
районного суду м.Києва від 21 липня 2013
року про виселення ОСОБА_1 з квартири
АДРЕСА_1.

З вищезазначеного рішення суду
вбачається відсутність перешкод у
користуванні позивачем вказаною
квартирою.

У прохальній частині позову позивач,
посилаючись на ч.2 ст. 48, ч.2 ст.50, ст. 103 ЖК
України, просить суд встановити
конкретний порядок користування
житловою площею квартири АДРЕСА_1,
виділяючи житлову кімнату 21,3 кв.м. в
користування ОСОБА_1 та малолітньому
сину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5, а кімнату 19,3 в
користування ОСОБА_2 та
неповнолітнього сина ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_6.

Також позивач просить суд зобов'язати
ТОВ «Перший український експертний
центр» укласти з позивачем окремий
договір найму та відкрити на її ім'я
окремий особовий рахунок на 3/4 частини
житлової площі цієї квартири.

Слід зазначити, що посилання позивача
на вищезазначені норми житлового
законодавства в обґрунтування позову є
безпідставними.

Так, за правилами ст.103 ЖК України зміна
договору найму житлового приміщення
можлива лише за умови згоди наймача,
членів його сім'ї і наймодавця, за
винятком випадків, передбачених
основами житлового законодавства СРСР
і союзних республік, іншими
законодавчими актами СРСР та цим
Кодексом.

Конструкція вказаної норми ЖК України
визначає коло осіб, які повинні надати
згоду на зміну договору найму: - наймач,
члени сім'ї та наймодавець.

У даному випадку позивач не надала суду
письмових доказів того, що члени її
сім'ї (неповнолітні сини) та
наймодавець надали згоду на зміну
договору найму жилого приміщення.

Оскільки неповнолітні сини позивача в
силу ст.ст.30-35 ЦК України не можуть
самостійно здійснювати свої права щодо
надання згоди на зміну договору найму
житлового приміщення, їх інтереси у
такому випадку захищає орган опіки та
піклування за місцем проживання - ст.12
Закону України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей», ст.17 Закону
України «Про охорону дитинства» та ст.
117 СК України.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази що підтверджують звернення
позивача з відповідною заявою до
наймодавця.

Крім того, вказана норма ЖК України не
передбачає можливості звернення
наймача з позовом до суду, а визначення
порядку користування квартирою у
спосіб запропонований позивачем,
суперечить чинному законодавству.

Так, згідно з Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 12.04.1985 року
№ 2 «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового Кодексу України» при поділі
жилого приміщення за вимогою члена
сім'ї наймача йому може бути виділене
ізольоване жиле приміщення розміром,
меншим за жилу площу, що припадає на
нього. Однак, поділ не може бути
допущений, коли це призведе до штучного
погіршення житлових умов позивача і
викличе необхідність постановки його
на облік як такого, що потребує
поліпшення житлових умов.

Вимагаючи зобов'язати укласти окремий
договір найму та відкрити особовий
рахунок на 3/4 частини житлової площі
квартири позивач не враховує того, що у
такий спосіб вона погіршує свої
житлові умови до стану, який викличе
необхідність постановки на облік з
одного боку, а з іншого буде суперечити
вимогам ст.63 ЖК України, за якою не може
бути самостійним предметом договору
найму частина кімнати, адже окремого
ізольованого жилого приміщення, яке б
відповідало розміру 1/4 житлової площі
спірної квартири не існує. Житлова
площа двох ізольованих кімнат складає
40,6 кв.м. Житлова площа, що за задумом
позивача повинна залишитися
відповідачу складає 1/4, тобто 10,15 кв.м.
Ізольованої житлової кімнати
вказаного розміру у квартирі нема.

Вищезазначене підтверджується
рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 21.07.2010 року про відмову у
задоволені позову ОСОБА_7 до ОСОБА_1, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
Житлового управління ДП по
експлуатації та ремонту житлового
фонду та об'єктів
соціально-побутового призначення
«Екос» ЖУ «Південне», третя особа:
відділ з питань захисту прав дітей
служби у справах дітей Солом'янської
районної у м.Києві державної
адміністрації, про визначення порядку
користування жилим приміщенням,
визнання наймачем та зобов'язання
укласти окремий договір найму.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
кодексу.

Відповідно до ч. 4 цієї ж статті
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За таких обставин та враховуючи, що
позивачем не було доведено обставин на
які вона посилалась, як на підставу
позову, суд вважає вимоги позивача
необґрунтованими та не доведеними, в
зв'язку з чим не вбачає підстав для
задоволення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. , 63, 103-106 ЖК України , ст. ст. 10, 11, 57-60, 88,
209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: