Ухвала

іменем україни

5 листопада 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Кафідової О.В., Умнової
О.В.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, про визнання спільним майном
подружжя, поділ спільного майна
подружжя та стягнення компенсації
частини його вартості, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору - комунальне
підприємство «Верхньодніпровське
БТІ», за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 5 травня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 17 липня 2014 року,

встановила:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись
на те, що з липня 2005 року він проживав
однією сім'єю з ОСОБА_4, а 14 липня 2007 року
між ними було зареєстровано шлюб, і
остання змінила прізвище на «ОСОБА_4».
У власності відповідача на момент
спільного проживання був житловий
будинок по АДРЕСА_1, загальною площею 33
кв.м., вартість якого станом на 4 квітня
2006 року склала 17 174 грн. З серпня 2006 року
в даному будинку ними проводилися
будівельні роботи, які було закінчено
в травні 2012 року. Згідно з технічним
паспортом станом на 22 листопада 2012 року
загальна площа будинку складала 65,4
кв.м., а вартість будинку становила 134 815
грн. Зазначав, що 11 грудня 2012 року шлюб
між ними було розірвано.

Вважав, що за час спільного життя з
відповідачем житловий будинок по
АДРЕСА_1 став їх спільною сумісною
власністю, а тому просив суд встановити
факт проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу його з ОСОБА_4 в період
з 3 липня 2005 року до 14 липня 2007 року,
визнати вказаний житловий будинок
спільним майном подружжя та в порядку
розподілу даного майна подружжя
стягнути з відповідача на його користь
половину вартості будинку, яка
становить 58 820,50 грн.

Рішенням Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 5 травня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 липня
2014 року, позов задоволено.

Встановлено факт проживання однією
сім'єю без укладення шлюбу ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 в період з 3 липня 2005 року до 14
липня 2007 року; визнано житловий будинок
по АДРЕСА_1 об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя; в порядку
поділу спільного сумісного майна
подружжя стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 58 820,50 грн. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився апеляційний
суд, виходив із того, що позивачем
доведено спільне проживання однією
сім'єю з ОСОБА_4 саме з липня 2005 року та
факт, що за час спільного проживання за
спільні кошти ними проведено
поліпшення будинку, тому ОСОБА_3 має
право на отримання компенсації в
розмірі Ѕ частини вартості спірного
будинку.

Проте повністю з таким висновком
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом спільної
сумісної власності жінки та чоловіка,
які не перебувають у шлюбі між собою
або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюється положення глави 8 цього
Кодексу.

Аналіз указаних норм дає підстави для
висновку, що ст. 74 СК України
поширюється на правовідносини між
чоловіком та жінкою, які проживають у
фактичних шлюбних відносинах, і для
визнання майна, придбаного під час
фактичних шлюбних відносин, спільною
сумісною власністю необхідні докази:
ведення спільного господарства,
наявності у сторін спільного бюджету,
проведення спільних витрат, придбання
іншого майна в інтересах сім'ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України якщо
майно дружини, чоловіка за час шлюбу
істотно збільшилося у своїй вартості
внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат або затрат другого з
подружжя, воно у разі спору може бути
визнане за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених
зазначеною нормою правил, збільшення
вартості майна повинно відбуватися
якраз внаслідок затрат подружжя,
незалежно від інших факторів (зокрема,
тенденцій до загального подорожчання
конкретного майна) і суттєвою ознакою
повинно бути істотне збільшення
вартості майна як об'єкта, його якісних
характеристик.

Збільшення вартості майна та
істотність такого збільшення підлягає
з'ясуванню шляхом порівняння станом на
час вирішення спору вартості об'єкта в
стані, що існував до поліпшення, та його
вартості після поліпшення; при цьому
сам по собі розмір грошових затрат
подружжя чи одного з них, а також
визначена на час розгляду справи
вартість ремонтних робіт не є тим
фактором, який єдиний безумовно
свідчить про істотність збільшення
вартості майна як об'єкту.

Установлено, що з липня 2005 року до 14
липня 2007 року

ОСОБА_3 проживав однією сім'єю з ОСОБА_4
без реєстрації шлюбу.

Згідно свідоцтвом про шлюб від 14 липня
2007 року між

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було зареєстровано
шлюб. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_4
змінила прізвище на «ОСОБА_4».

Рішенням Верхньодніпровського
районного суду від 11 грудня

2012 року шлюбу між сторонами розірвано.

Згідно рішення Верхньодніпровського
районного суду від 5 червня 2007 року
розподілено спільне сумісне майно
подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_4, за ОСОБА_4
визнано право власності на житловий
будинок, розташований в АДРЕСА_1. Дане
рішення сторонами не оспорено.

Встановлюючи факт спільного
проживання однією сім'єю

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з липня 2005 року по 14
липня 2007 року та визнаючи житловий
будинок об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, суд
виходив із того, що спірне
домоволодіння істотно збільшилось у
своїй вартості внаслідок спільних
трудових та грошових затрат подружжя,
при цьому не врахував, що спірний
будинок був придбаний під час
попереднього шлюбу відповідачки та
ОСОБА_6 за договором купівлі - продажу
від 20 жовтня 2001 року, був їх спільною
сумісною власністю, до ухвалення
судового рішення про розподіл будинку
в натурі від 5 червня 2007 року власником
спірного будинку був ОСОБА_6

Відповідно до ч .4 ст. 10 ЦПК суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обовязки, попереджає про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

У порушення зазначеної норми суд не
роз'яснив сторонам про право
призначення експертизи та не
встановив, чи не зв'язано змінення
фактичної вартості спірного будинку у
зв'язку з інфляційними процесами в
державі.

Крім того, у рішенні суд обмежився
лише зазначенням зміни площі споруди,
при цьому, не зазначив, які саме
проведені поліпшення та у який час, не
дав належної оцінки технічній
документації на спірний будинок (а.с.19),
у якій зазначено, що будівництво споруд
проводилося до визнання права
особистої власності за відповідачкою.

Оскільки при вирішенні спору судом
порушені норми процесуального права,
судом неповно з'ясовані фактичні
обставини справи, що призвело до
неправильного вирішення справи, тому в
силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалені в
справі судові рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 5 травня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 17 липня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:В.С.
Висоцька В.М. Колодійчук О.В. Кафідова
О.В. Умнова