АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/28/2014
інстанції: Корецький Д.Б.
Доповідач: Капітан І.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року січня місяця 15 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Капітан
І.А.Суддів:Колісниченка А.Г.
Вадзінського П.О.При
секретарі:Герасименко І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційними
скаргами Публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Надра» та
ОСОБА_5 на рішення Суворовського
районного суду м. Херсона від 19
листопада 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_5 до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Надра»
про захист конституційного права,
гарантованого Конституцією України,
стягнення грошових коштів,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди та захист прав
споживача,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з вищезазначеним позовом. В
обґрунтування своїх вимог позивач
зазначала, що 07 грудня 2007 року вона
підписала Анкету клієнта та Заяву про
відкриття рахунків в іноземній валюті
та підтвердження про приєднання до
Договору про комплексне банківське
обслуговування фізичних осіб в
Публічному акціонерному товаристві
комерційний банк «Надра» (далі - Банк). В
2009 році, під час перевірки залишку
коштів на власних рахунках, позивачкою
встановлено нестачу коштів у розмірі
800,00 доларів США. Посилаючись на те, що
заяву на видачу готівки у розмірі 800,00
доларів США від 14 березня 2008 року вона
не підписувала і зазначених коштів
ніколи не отримувала, а Банк, на її
неодноразові звернення, відмовлявся
надати будь-які пояснення щодо
зникнення коштів та повернення їй
вкладу, ОСОБА_5 просила суд: визнати
протиправними дії Банку в частині
зняття грошових коштів у розмірі 800,00
доларів США з її рахунку НОМЕР_1;
стягнути з Банку на її користь 26 102,00
грн. в тому числі: матеріальної шкоди
(упущена вигода, три відсотка річних
від простроченої суми, інші витрати) - 16
102,00 грн. та моральної шкоди - 10 000,00 грн.;
зобов'язати Банк зарахувати 6 394,40 грн.
на її рахунок; стягнути з Банку
понесені нею судові витрати.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 19 листопада 2013 року позов
ОСОБА_5 задоволено частково. Вирішено:
стягнути з Банку на користь ОСОБА_5 в
рахунок матеріальної шкоди в розмірі -
800,00 доларів США, що еквівалентно 4 040,00
грн.; зобов'язати Банк зарахувати 800,00
доларів США, що еквівалентно 4 040,00 грн.,
на поточний рахунок ОСОБА_5 за НОМЕР_1;
стягнути з Банку на користь держави
судовий збір у розмірі 229,40 грн. В
задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_5 відмовлено

В апеляційній скарзі Банк, посилаючись
на незаконність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення, а також на
неправильне застосування судом норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення скасувати і ухвалити
нове, яким у задоволенні позовних вимог
відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, а також на неправильне
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, просить
рішення змінити, задовольнивши позовні
вимоги у повному обсязі.

В письмових запереченнях Банк,
посилаючись на безпідставність
доводів апеляційної скарги ОСОБА_5,
просить її скаргу відхилити, а скаргу
Банку задовольнити в повному обсязі.

В письмових запереченнях ОСОБА_5,
посилаючись на безпідставність
доводів апеляційної скарги Банку,
просить його скаргу відхилити.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга Банку підлягає
задоволенню, а апеляційну скаргу
ОСОБА_5 слід відхилити з наступних
підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з
наявності достатніх і належних доказів
для зарахування Банком на рахунок
позивачки грошових коштів, які за
твердженням ОСОБА_5 було безпідставно
списані з її рахунку, а також - з
відсутності правових підстав для
стягнення з Банку інших грошових
коштів на відшкодування ОСОБА_5
матеріальної та моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду в частині відмови
ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог
про стягнення з Банку упущеної вигоди,
трьох відсотків річних від
простроченої суми, інших витрат по
справі та моральної шкоди і вважає, що
рішення в цій частині є законним і
підстави для його скасування відсутні.

Проте колегія суддів не погоджується з
рішенням суду в частині стягнення з
Банку на користь ОСОБА_5 в рахунок
матеріальної шкоди 800 доларів США, що
еквівалентно 4 040,00 грн., та зобов'язання
Банку зарахувати вказану суму на
поточний рахунок ОСОБА_5 і вважає, що
даного висновку суд дійшов з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, що відповідно до
п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду в цій частині з
ухваленням нового рішення.

Судом встановлено, що відповідно до
Анкети клієнта 07 грудня 2007 року ОСОБА_5
Банком було відкрито поточний
накопичувальний рахунок НОМЕР_2 та
поточний картковий рахунок НОМЕР_1 в
іноземній валюті - доларах США (а.с.5).
Підписанням зазначеної анкети позивач
доручила Банку відкрити рахунки
відповідно до обраного Тарифного
Пакета і підтвердила свою згоду з
умовами Договору про комплексне
банківське обслуговування фізичних
осіб у Банку і Тарифами Банку.

14 березня 2008 року у відділенні Банку з
поточного карткового рахунку ОСОБА_5
НОМЕР_1 на її ім'я було видано грошові
кошти в сумі 800,00 доларів США. Факт
видачі коштів підтверджується
поточним звітом за операціями по
поточному (картковому) рахунку з 14
березня 2008 року по 14 березня 2008 року,
меморіальним валютним ордером №9302 від
14 березня 2008 року та Заявою на видачу
готівки №9302 від 14 березня 2008 року
(а.с.6,9,44).

ОСОБА_5 заперечує факт отримання нею 14
березня 2008 року грошових коштів у
розмірі 800,00 доларів США, а також
стверджує про підроблення її підпису в
Заяві на видачу готівки №9302 від 14
березня 2008 року і що вона не мала наміру
в той час отримувати зазначені кошти.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Відповідно до ч.4 зазначеної
статті доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

З наданих ОСОБА_5 доказів на
підтвердження своїх позовних вимог
встановлено лише факт видачі коштів з
рахунку позивача на підставі
меморіального ордеру та заяви про
видачу готівки. Останньою не доведено
неотримання 800,00 доларів США вкладу з її
поточного рахунку, а висновок суду
першої інстанції про те, що підпис в
заяві про видачу готівки не належить
ОСОБА_5, ґрунтується на припущеннях.

Належним та допустимим доказом в
даному випадку може бути лише висновок
спеціаліста про те, що підпис в Заяві на
видачу готівки №9302 від 14 березня 2008
року виконаний не самою ОСОБА_5, а іншою
особою.

Як суд першої інстанції, так і
апеляційний суд неодноразово надавали
позивачці час для представлення суду
доказів на підтвердження своїх вимог,
відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України їй
роз'яснено наслідки ненадання таких
доказів, однак позивачем достатніх
доказів надано не було. Крім того, в
судовому засіданні ОСОБА_5 було
роз'яснено її право заявити клопотання
про призначення почеркознавчої
експертизи, проте таке клопотання
ОСОБА_5 не заявила.

В той же час сторонами не заперечується
та обставина, що працівниками органів
внутрішніх справ 25 жовтня 2011 року
порушено та розслідується кримінальна
справа №030405-11 щодо обставин здійснення
працівниками Банку крадіжки грошових
коштів з валютного рахунку позивача
(а.с.8). Зазначене свідчить про наявність
правовідносин, що виникають із
спричинення шкоди майну ОСОБА_5
внаслідок злочину, що регулюються, в
залежності від встановлення особи, яка
вчинила злочин, статтями 1166, 1172 або 1177
ЦК України. Оскільки на теперішній час
не встановлено винну особу, вирішити
питання про стягнення спричиненої
позивачу у результаті злочину шкоди, у
тому числі моральної, неможливо, згідно
положень ст. 62 Конституції України. Це
не позбавляє позивача права на
відшкодування шкоди, спричиненої
злочином.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на
захист цивільних прав та інтересів.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Статтею 1166 ЦК України встановлено
право особи на відшкодування у повному
обсязі майнової шкоди, завданої
неправомірними діями особистому
немайновому праву. Цією ж статтею на
особу, яка завдала шкоди покладено
обов'язок відшкодувати її у повному
обсязі.

Під час розгляду справи не знайшли
свого об'єктивного підтвердження
неправомірні дії відповідача стосовно
позивача та завдання цими діями шкоди
правам позивача, а тому на відповідача
не може бути покладено обов'язок
відшкодувати її у повному обсязі.

Відповідно до ст.212 ЦК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи
відсутні належні та достовірні докази
того, що ОСОБА_5 не підписувала Заяву на
видачу готівки №9302 від 14 березня 2008
року і не отримувала кошти у розмірі
800,00 доларів США, а також те, що
протиправними діями Банку їй чи її
майну завдано значної шкоди, та
враховуючи відмову позивачки від
проведення почеркознавчої експертизи,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції в
частині задоволення вимог ОСОБА_5 та
стягнення судового збору підлягає
скасуванню з ухваленням по справі
нового рішення про відмову у
задоволенні вказаних позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 16, 57, 58, 60, 212, 303,
307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 19 листопада 2013 року в
частині задоволення вимог ОСОБА_5 та
стягнення судового збору скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про
стягнення грошових коштів та
зобов'язання їх зарахування відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді