Провадження №2/761/5123/2014
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді
Кравець Д.І.,

при секретарі
Костюковій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Шевченківського районного суду міста
Києва цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Приватного підприємства
«Грандфінресурс» про визнання
недійсним договору та стягнення
коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Шевченківського
районного суду м. Києва з позовом до
Приватного підприємства
«Грандфінресурс» (надалі - ПП
«Грандфінресурс», відповідач) про
визнання недійсним договору та
стягнення коштів. Позовні вимоги
мотивує тим, що 29 березня 2012 року між
позивачем та відповідачем було
укладено Договір № 208798 (надалі -
Договір). Згідно умов Договору
відповідач, серед іншого, зобов'язався
вчинити від імені позивача та за його
рахунок певні юридичні дії, спрямовані
на придбання товару або відповідної
суми у позику на умовах діяльності
програми «Альянс України». Тобто,
відповідач фактично зобов'язався
надати позивачу у позику 80 000 грн. 00 коп.
для придбання товару, однак, зазначена
позика надавалась позивачу за умови
внесення останнім одноразового
комісійного внеску у розмірі 5 600 грн. 00
коп., адміністративного платежу в
розмірі 5 600 грн. 00 коп. та загального
платежу в розмірі 1 097 грн. 35 коп. Таким
чином, позивач сплатив на користь
відповідача 17 670 грн. 85 коп. з яких -
одноразовий комісійний внесок у
розмірі 5 600 грн. 00 коп. та одинадцять
загальних платежів у загальному
розмірі 12 070 грн. 85 коп.

Разом з тим, позивач зазначає, що
укладений Договір не відповідає
вимогам ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів», якою
заборонена нечесна підприємницька
практика, яка вводить споживача в
оману, зокрема така, як утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем. Також Договір не
відповідає вимогам ст. 18 цього Закону,
оскільки містить несправедливі умови
договору.

Крім того, позивач наголошує, що
відповідач не перебуває на обліку в
Нацкомфінпослуг та не має ліцензії на
надання фінансових послуг, а отже не
може надавати позики та проводити
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах,
оскільки дані послуги віднесені
законом до фінансових послуг.

На підставі зазначеного позивач просив
позов задовольнити в повному обсязі,
визнати укладений Договір недійсним та
стягнути з відповідача сплачені
позивачем грошові кошти у загальному
розмірі 17 670 коп. 00 коп.

Позивач у судове засідання не з'явився.
Разом з тим, в матеріалах справи наявна
заява представників позивача про
розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач у судове засідання свого
представника не направив, про час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином. При цьому, в матеріалах
справи наявні письмові заперечення
представника відповідача на позовну
заяву, згідно яких він наголошує, що
спірні правовідносини не підпадають
під дію Закону України «Про захист прав
споживачів», а тому доводи позивача є
необґрунтованими. Крім того, вид
послуг, які надає ПП «Грандфінресурс»
відноситься до господарських
комерційних послуг, пов'язаних із
контролем та посередництвом між
учасниками програми «Альянс Україна» і
така форма адміністрування, яку
здійснює відповідач, не підпадає під
регулювання Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
і не підлягає ліцензуванню.

Таким чином, враховуючи відсутність
підстав для відкладення розгляду
справи, передбачених ст. 169 ЦПК України,
керуючись положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 169 ЦПК
України суд постановив ухвалу про
розгляд справи за відсутності сторін
на підставі наявних у ній даних та
доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані по справі докази, судом
встановлено наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України (надалі - ЦК України)
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтями 627, 628 ЦК України передбачено,
що відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що 29
березня 2012 року між ПП
«Грандфінресурс» та ОСОБА_1 було
укладено Договір № 208798 (т. 1 а.с. 8), а
також підписані Додатки № № 1, 2 до
даного Договору (т. 1 а.с. 9-13). Згідно з
п.п. 1.1 ст. 1 Договору передбачено, що
відповідач за згодою позивача
зобов'язується вчинити від його імені
та за його рахунок певні юридичні дії,
спрямовані на придбання грошової суми
у позику, зазначеної у Додатку № 1 до
даного Договору, на умовах діяльності
програми «Альянс Україна», що
міститься в Додатку № 2, який є
невід'ємною частиною цього Договору, в
тому числі: сформувати реєстр
учасників, забезпечити його
адміністрування; організовувати та
проводити заходи з розподілу грошового
фонду, надати учаснику відповідну суму
у позику; надавати інші послуги і
здійснювати інші правочини, погоджені
сторонами, у порядку та в строки,
передбачені цим договором та додатками
до нього.

При цьому, відповідно до п. 4.8 ст. 4
Договору учасник заявляє, що отримав
усі пояснення від представника
адміністратора, уважно прочитав та
зрозумів усі визначення, умови та зміст
договору і додатків до нього, що
засвідчує своїм підписом.

Таким чином, на виконання умов
зазначеного Договору позивач сплатив
на користь ПП «Грандфінресурс»
комісійний внесок у сумі 5 600 грн. 00 коп.
та одинадцять загальних платежів у
розмірі 12 070 грн. 85 коп., а всього
загальною сумою 10 472 грн. 25 коп. (т. 1 а.с.
14-20).

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач, як на підставу для задоволення
своїх вимог, посилається на те, що
укладений Договір не відповідає
вимогам ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів», якою
заборонена нечесна підприємницька
практика, яка вводить споживача в
оману, зокрема така, як утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем. Також, Договір не
відповідає вимогам ст. 18 цього Закону,
оскільки містить несправедливі умови
договору. Крім того, позивач наголошує,
що відповідач не перебуває на обліку в
Нацкомфінпослуг та не має ліцензії на
надання фінансових послуг, а отже не
може надавати позики та проводити
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах,
оскільки дані послуги віднесені
законом до фінансових послуг.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу. Недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

При цьому, відповідно до положень,
закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів», забороняється здійснення
нечесної підприємницької практики, яка
включає в себе будь-яку діяльність (дії
або бездіяльність), що вводить
споживача в оману або є агресивною.
Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19
цього Закону забороняються як такі, що
вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону
України «Про захист прав споживачів»
дає підстави для висновку, що поняття
«пірамідальна схема» у розумінні цієї
норми має такі обов'язкові ознаки: а)
здійснення сплати за можливість
одержання учасником компенсації; б)
компенсація надається за рахунок
залучення учасником інших споживачів
схеми; в) відсутність продажу або
споживання товару.

У зв'язку з зазначеним, для
кваліфікації «пірамідальної схеми»
необхідна наявність усіх зазначених
ознак. При цьому, відсутність
вищевказаних ознак виключає
можливість визнання схеми як
«пірамідальної», тобто такої, що
порушує норми чинного законодавства
України.

Вказана позиція викладена в постанові
Верховного Суду України від 11 вересня
2013 року у справі № 6-40цс13, а відповідно
до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України зазначена
постанова Верховного Суду України є
обов'язковою для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

При цьому, згідно зі ст.ст. 1, 2 Договору
та ст.ст. 4, 5 Додатку № 2 до Договору
позивач щомісячно сплачує внески за
товар, який передається йому після
одержання дозволу на його отримання,
відтак, споживач в рамках укладеного
договору сплачує за товар, а не за
можливість його отримання.

Крім того, щодо посилання позивача на
те, що відповідач не перебуває на
обліку в Нацкомфінпослуг та не має
ліцензії на надання фінансових послуг,
а отже не може надавати позики та
проводити адміністрування фінансових
активів для придбання товарів у групах,
оскільки дані послуги віднесені
законом до фінансових послуг, слід
зазначити наступне.

Так, аналізуючи норми Закону України
«Про фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг», які також
регулюють спірні правовідносини, суд
вважає, що діяльність ПП
«Грандфінресурс» з адміністрування
фінансових коштів підпадає під поняття
«фінансова послуга».

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України
«Про фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг» під поняттям
«фінансова послуга» розуміється
операція з фінансовими активами, що
здійснюється в інтересах третіх осіб
за власний рахунок чи за рахунок цих
осіб, а у випадках, передбачених
законодавством, - і за рахунок
залучених від інших осіб фінансових
активів, з метою отримання прибутку або
збереження реальної вартості
фінансових активів.

Законом України від 02 червня 2011 року №
3462-ІV «Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
ринків фінансових послуг» (введено в
дію з 09 січня 2012 року) внесено зміни до
ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові
послуги та регулювання ринків
фінансових послуг» та доповнено п. 111,
відповідно до якого до фінансових
послуг віднесено послуги з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг (як уповноважений державний
орган) (надалі - Нацкомфінпослуг),
затвердила Ліцензійні умови
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах
(розпорядження від 09 жовтня 2012 року №
1676 «Про затвердження Ліцензійних умов
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах»)
(надалі - Ліцензійні умови).

Фінансові установи зобов'язані
протягом одного року з дня набрання
чинності цим Законом привести свою
діяльність у відповідність із вимогами
цього Закону, тобто до 09 січня 2013 року.
Ліцензійні умови закріпили визначення,
сутність, правовий статус учасників (і
вимоги до них) такого виду фінансових
правовідносин, як придбання товарів у
групах.

Тобто, з аналізу Ліцензійних умов слід
зробити висновок про те, що діяльність
таких груп направлена на легітимне
використання фінансової схеми із
залученням грошових коштів споживачів
для придбання певного виду товарів
та/або послуг.

Згідно з п. 1.2 ч. 1 Ліцензійних умов
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групі - це
фінансова послуга, що надається
ліцензіатом і передбачає залучення
грошових коштів учасників групи,
об'єднання цих коштів з метою придбання
та розподілу товарів між учасниками
групи.

При цьому, як вбачається з
вищевикладеного, законодавець
розрізняє ознаки, що застосовуються до
поняття «пірамідальна схема» та
«придбання товарів у групах». Якщо
перше є порушенням законодавства, то
друге, за умови отримання відповідного
дозволу та дотримання всіх
встановлених вимог, є легітимною
підприємницькою діяльністю.

Такий висновок ґрунтується на головній
ознаці відсутності «пірамідальної
схеми» згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону
України «Про захист прав споживачів» -
це товарність схеми, тобто
передбачення надання споживачу товару
в обмін на внесені ним кошти.

Враховуючи, що Договір між сторонами
був укладений 29 березня 2012 року, тобто
до спливу строку для приведення у
відповідність до вимог Закону України
від 02 червня 2011 року № 3462-ІV «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання ринків
фінансових послуг» фінансовими
установами своєї діяльності, суд
вважає, що така діяльність
здійснювалась відповідачем легітимно
та без порушень норм чинного на той час
законодавства України.

Разом з тим, слід зазначити, що однією з
засад судочинства, регламентованих п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України, є
змагальність сторін та свобода в
наданні ними до суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60
ЦПК України засобами доказування в
цивільній справі є пояснення сторін і
третіх осіб, показання свідків,
письмові докази, речові докази і
висновки експертів. Суд приймає до
розгляду лише ті докази, які мають
значення для справи. Обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування. Кожна
сторона має довести ті обставини, на
які посилається, як на підставу своїх
вимог і заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, враховуючи те, що обставини
на які посилається позивач як на
підставу для задоволення позову, не
знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні, а його позовні вимоги щодо
визнання недійсним Договору не
ґрунтуються на жодній з підстав
недійсності правочину, передбачених як
ЦК України, так і Законом України «Про
захист прав споживачів», суд прийшов до
висновку, що у задоволенні позову слід
відмовити.

Враховуючи наведене, на підставі ст. 129
Конституції України, ст.ст. 18, 19 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
ст.ст. 1, 4 Закону України «Про фінансові
послуги та регулювання ринків
фінансових послуг», ст.ст. 203, 215, 626-629 ЦК
України та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64,
179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296, 3607 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Приватного підприємства
«Грандфінресурс» про визнання
недійсним договору та стягнення коштів
- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасували, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СУДДЯ: