АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/774/208/14
інстанції - Циганков В.О.
Доповідач - Григорченко Е.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Григорченка Е.І.

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Гасановій С.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Дніпропетровської міської ради, третя
особа Сьома Дніпропетровська Державна
нотаріальна контора про визнання права
власності,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою
на рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня
2013 року, де ставить питання про
скасування рішення та ухвалення нового
про задоволення позовних вимог,
посилаючись на те, що рішення ухвалено
з порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня
2013 року відмовлено ОСОБА_1 у
задоволенні позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є сином ОСОБА_2 /а.с.7/.

Позивач зареєстрований та проживає за
адресою АДРЕСА_1 з 31.05.1990 року /а.с.6/.

Згідно договору від 03.05.1960 року про
надання в безстрокове користування
земельною ділянкою для побудови
одноособового житлового будинку на
праві особистої власності ОСОБА_2
надана земельна ділянка площею 464 кв.м
/а.с.32-33/.

За життя ОСОБА_2 побудував будинок та
прибудинкові споруди.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер. /а.с. 9/.

Під час оформлення спадкових прав
після смерті батьків позивачем було
встановлено, що право власності на
зазначений будинок ні за ким не
зареєстровано, а КП «ДМБТІ» відсутня
інвентарна справа на домоволодіння по
АДРЕСА_1.

05 липня 2013 року ФОП ОСОБА_3 виготовлений
технічний паспорт на домоволодіння
житлового будиноку АДРЕСА_1, згідно з
яким воно складається з житлового
будинку літ. А-1 загальною площею 69 м.кв.,
сарай літ. Б, споруди №1-8,1 , площею 14
кв.м.

Враховуючи встановлені обставини
вимоги законодавства, суд першої
інстанції прийшов до висновку про
відмову у позові, оскільки зазначене
домоволодіння має самовільне
будівництво, земельна ділянка під
домоволодінням не оформлена, право
власності на будинок не зареєстровано.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, апеляційний суд не находить
підстав для задоволення скарг та
скасування рішення суду з наступних
підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному об'ємі з'ясував права
та обов'язки сторін, обставини справи,
перевірив доводи сторін та дав їм
належну правову оцінку. Висновки суду
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами та
поясненнями учасників процесу.

При вище наведених обставинах справи,
суд першої інстанції, відповідно до ст.
344 ЦК України, п. 6 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)», ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК
України, прийшов до обґрунтованого
висновку про відмову у позові, оскільки
в даному випадку позовні вимоги є
передчасними.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі,
що суд безпідставно відмовив у позові,
так як будинок не є самочинним
будівництвом, не можуть бути підставою
для скасування рішення суду та
задоволення позову з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років, набуває право власності
на це майно (набувальна давність), якщо
інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК,
обставинами, які мають значення для
справи, і які повинен довести саме
позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є:
законний об'єкт володіння;
добросовісність володіння;
відкритість володіння; давність
володіння та його безперервність
(тобто строк володіння).

Право власності на жилий будинок,
збудований громадянином на відведеній
йому в установленому порядку земельній
ділянці і прийнятий в експлуатацію,
виникає з часу його реєстрації у
виконкомі місцевої ради.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України
позивач повинен був довести за
допомогою належних та допустимих
доказів, з урахуванням положень ст. ст.
57-59 цього ж Кодексу, що будинок,
прийнятий в експлуатацію і батька
позивача, був його власником.

Проте будь-які докази, які б
підтверджували, в установленому
законному порядку, що батько позивача,
який помер, за життя здійснив державну
реєстрацію у встановленому законом
порядку будинку та набув право
власності на спірний будинок, суду не
надані.

Посилання апелянта на те, що будинку
присвоєний номер, не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки зазначені
обставини не є підтвердженням права
власності на спірний будинок.

Інші доводи, приведені в апеляційній
скарзі, не можуть бути підставою для
скасування рішення суду, оскільки вони
зводяться до іншої оцінки фактичних
обставин справи, яка відрізняється від
зробленої судом першої інстанції
оцінки, і висновків суду не
спростовують.

Районний суд розглянув справу у
відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11, 60
ЦПК України про змагальність сторін та
диспозитивність цивільного
судочинства, в межах заявлених вимог та
на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено порушень матеріального
або процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування рішення
суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити,
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

СУДДІ: