Справа № 136/2507/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"28" січня 2014 р.
м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької
області

в складі: головуючого - судді
Мочульської Л. Т.

за участю секретаря
Белінська С. І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Липовці цивільну
справу за позовом

ОСОБА_1 до ЛИПОВЕЦЬКОЇ РАЙОННОЇ
ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ, ВІДДІЛУ
ДЕРЖЗЕМАГЕНСТВА У ЛИПОВЕЦЬКОМУ РАЙОНІ
ТА ОСОБА_2 третя особа без самостійних
вимог САДОВО-ГОРОДНІЙ МАСИВ
«ТУРБІВСЬКИЙ» ПРО ВИЗНАННЯ НЕДІЙСНИМ
ДЕРЖАВНОГО АКТУ НА ПРАВО ВЛАСНОСТІ НА
ЗЕМЕЛЬНУ ДІЛЯНКУ

Та за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 ПРО УСУНЕННЯ
ПЕРЕШКОД В КОРИСТУВАННІ ЗЕМЕЛЬНОЮ
ДІЛЯНКОЮ

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
зазначеним позовом до ЛИПОВЕЦЬКОЇ
РАЙОННОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ,
ВІДДІЛУ ДЕРЖЗЕМАГЕНСТВА У
ЛИПОВЕЦЬКОМУ РАЙОНІ ТА ОСОБА_2 , в якому
просив визнати недійсним державний акт
на право власності на земельну ділянку,
виданий 07.12.2009 року на ім.»я ОСОБА_2 на
садові земельні ділянки АДРЕСА_1,
площею 0,1199 га, розташовані на території
Приборівської сільської ради
Липовецького району Вінницької
області , посилаючись на те, що
рішенням Замостянського районного
суду м.Вінниці від 23.08.2011 року було
визнано недійсними рішення правління
садово-городнього масиву
«Турбівський» від 19.08.2008 року та від
22.10.2008 року, якими земельні ділянки
АДРЕСА_1 були вилучені у ОСОБА_1 та
передані ОСОБА_2

ОСОБА_2 звернулась до
Липовецького районного суду з позовом
до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про усунення
перешкод в користуванні земельними
ділянками АДРЕСА_1, шляхом
зобов»язання відповідачів звільнити
самовільно зайняту вказану земельну
ділянку, посилаючись на те, що на
підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку,
виданого 07.12.2009 року Липовецькою
райдержадміністрацією на її ім.»я ,
вона є власником даних земельних
ділянок, якими відповідачі
безпідставно користуються.

Ухвалою Липовецького районного
суду від 17.12.2013 року вказані справи
об»єднані в одне провадження.

В судовому засіданні
представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4
позов свого довірителя підтримав,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві, а позов ОСОБА_2 не
визнав. Суду пояснив , що єдиним
користувачем спірних земельних
ділянок є ОСОБА_1 , а ОСОБА_3 жодного
відношення до них не має.
Розпорядження Липовецької
райдержадміністрації, на підставі
якого був виданий державний акт, про
недійсність якого вони ставлять
питання, не оскаржувалось, оскільки
станом на дату видачі - державний акт
був виданий правомірно.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 позов
своєї довірительки підтримав, а позов
ОСОБА_1 не визнав, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.
Суду пояснив, що на час видачі
оспорюваного державного акту на землю
будь-яких перешкод для його видачі не
існувало.

Представник ВІДДІЛУ
ДЕРЖЗЕМАГЕНСТВА У ЛИПОВЕЦЬКОМУ РАЙОНІ
в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не
визнала, суду пояснила, що державний
акт на земельну ділянку, який просить
визнати недійсним позивач - був виданий
у відповідності до діючого на той час
законодавства, на підставі
розпорядження Липовецької
райдержадміністрації, зареєстрований
згідно з законом.

ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилась,
хоча належним чином була повідомлена
про день, час та місце розгляду справи,
про що свідчать рекомендовані
повідомлення про одержання нею
повісток до суду, заяви про розгляд
справи в її відсутності суду не надала .
Тому, на підставі ст.169 ЦПК України, суд
не вбачає підстав для відкладення
розгляду справи та розглядає справу в
її відсутності.

Представник третьої особи -
садово-городнього масиву
«Турбівський» - Цимбал Ю.І. суду
пояснив, що лише нещодавно працює в СГМ,
однак вважає, що вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню, а позовні
вимоги ОСОБА_2 . - безпідставні,
оскільки саме ОСОБА_1 постійно
користується спірними земельними
ділянками.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши надані суду докази, суд
прийшов до висновку , що в задоволенні
позовів слід відмовити з наступних
підстав.

Згідно зі ст. 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом.

Статтею 152 ЗК України
передбачено, що держава забезпечує
громадянам та юридичним особам рівні
умови захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних
осіб на земельні ділянки здійснюється
шляхом: визнання прав, визнання угоди
недійсною, визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування тощо.

Визнання недійсним державного
акта на право власності на землю як
правовстановлюючого документа без
оспорення рішення, що надало право на
отримання цього акта та визнання дій
щодо цього факту незаконними не
передбачено законом.

Судом установлено, що 07 грудня 2009
року на підставі розпорядження
Липовецької райдержадміністрації №352
від 26.11.2009 року, був виданий державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯИ №783751, на ім.»я ОСОБА_2
на садові земельні ділянки АДРЕСА_1,
площею 0,1199 га, розташовані на території
Приборівської сільської ради
Липовецького району Вінницької
області. Державний акт зареєстрований
реєстратором Липовецького відділу
10.12.2009 року ( а.с.8,59).

Підставою для визнання
вказаного державного акту недійсним ,
позивач ОСОБА_1 називає рішення
Замостянського районного суду
м.Вінниці від 23.08.2011 року, яким було
визнано недійсними рішення правління
садово-городнього масиву
«Турбівський» від 19.08.2008 року та від
22.10.2008 року, згідно з якими земельні
ділянки АДРЕСА_1 були вилучені у ОСОБА_1
та передані ОСОБА_2

Згідно з діючим законодавством,
державний акт на право власності на
земельну ділянку є правовстановлюючим
документом, який видається на підставі
рішення уповноваженого на це
органу , тому вимога про
скасування державного акта на право
приватної власності на земельну
ділянку є похідною й залежить від
доведеності незаконності
рішення органу, на підставі
якого виданий оспорюваний державний
акт. А отже, документи, які посвідчують
право на земельну ділянку (право
власності на земельну ділянку або
право користування нею), не можуть
виступати предметом спору, оскільки
вони не мають статусу актів державного
чи іншого органу, а видаються на
підставі та на виконання рішень
уповноважених на це органів про
надання земельних ділянок відповідно у
власність або у постійне користування.

Про незаконність розпорядження
Липовецької райдержадміністрації №352
від 26.11.2009 року, на підставі якого був
виданий державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯИ
№783751, - ОСОБА_1 питання не ставиться, а в
судовому рішенні Замостянського
районного суду м.Вінниці від 23.08.2011 року
не ідеться про скасування
вищевказаного розпорядження
Липовецької РДА.

У зв»язку з наведеним, у
задоволенні позову ОСОБА_1 до
ЛИПОВЕЦЬКОЇ РАЙОННОЇ ДЕРЖАВНОЇ
АДМІНІСТРАЦІЇ, ВІДДІЛУ
ДЕРЖЗЕМАГЕНСТВА У ЛИПОВЕЦЬКОМУ РАЙОНІ
ТА ОСОБА_2, третя особа без самостійних
вимог САДОВО-ГОРОДНІЙ МАСИВ
«ТУРБІВСЬКИЙ» ПРО ВИЗНАННЯ НЕДІЙСНИМ
ДЕРЖАВНОГО АКТУ НА ПРАВО ВЛАСНОСТІ НА
ЗЕМЕЛЬНУ ДІЛЯНКУ - слід відмовити.

ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3
та ОСОБА_1 про усунення перешкод в
користуванні земельними ділянками
АДРЕСА_1, шляхом зобов»язання
відповідачів звільнити самовільно
зайняту вказану земельну ділянку,
посилаючись на те, що на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку, виданого 07.12.2009 року
Липовецькою райдержадміністрацією на
її ім.»я , вона є власником даних
земельних ділянок, якими відповідачі
безпідставно користуються.

У відповідності до ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, передбачених ст.61 цього
Кодексу.

Частина 3 статті 61 ЦПК України
закріплює положення, що обставини,
встановлені рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді іншиз справ, у
яких беруть участь ті самі особи, або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Судом установлено, що рішенням
Замостянського районного суду
м.Вінниці від 23.08.2011 року, ухваленим за
позовом ОСОБА_1 до садово-городнього
масиву «Турбівський», ОСОБА_2 про
визнання недійсними рішення правління,
протоколу №30 від 19.08.2008 року в частині
вилучення земельних ділянок АДРЕСА_1 у
ОСОБА_1 , та рішення правління,
протоколу №33 від 22 жовтня 2008 року в
частині передачі земельних ділянок
АДРЕСА_1 - ОСОБА_2, - визнано недійсними .
Рішення суду набрало законної сили 06.09.
2011 року. ( а.с.6,7).

Зазначеним рішенням , ухваленим 23.08.2011
року ( на той час ОСОБА_2 уже була
власником земельних ділянок АДРЕСА_1
згідно з державним актом на земельні
ділянки, виданим 07.12.2009 року) було
встановлено, що ОСОБА_1 , починаючи з
23.05.2002 року був прийнятий в
садово-городній масив «Турбівський» ,
йому надані земельні ділянки АДРЕСА_1 ,
якими він з того часу законно
користується, у зв»язку з чим і
прийнято рішення про визнання
недійсним рішення правління
садово-городнього масиву
«Турбівський» про вилучення у ОСОБА_1
земельних ділянок АДРЕСА_1 та передачу
їх ОСОБА_2

Тобто, судом встановлено, що земельні
ділянки АДРЕСА_1 ОСОБА_1 самовільно не
займав, а , починаючи з 23.05.2002 року , на
законних підставах користується
вказаними земельними ділянками.

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_1
самовільно зайняв земельні ділянки
АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_2 та
безпідставно ними користується - суду
не надано.

З сукупності наданих доказів судом
також встановлено, що ОСОБА_2
земельними ділянками , на які має
державний акт про право приватної
власності, починаючи з 2002 року - не
користувалась.

У зв»язку з чим позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1
ПРО УСУНЕННЯ ПЕРЕШКОД В КОРИСТУВАННІ
ЗЕМЕЛЬНОЮ ДІЛЯНКОЮ шляхом
зобов»язання звільнити самовільно
зайняту земельну ділянку, якою він
безпідставно користується -
задоволенню не підлягає.

Крім цього, з сукупності наданих суду
доказів встановлено , та не
заперечується сторонами, що на час
розгляду справи в суді єдиним
користувачем земельних ділянок
АДРЕСА_1 є ОСОБА_1, а ОСОБА_3 жодного
відношення до них не має.

Зважаючи на це, не підлягає задоволенню
також позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ПРО
УСУНЕННЯ ПЕРЕШКОД В КОРИСТУВАННІ
ЗЕМЕЛЬНОЮ ДІЛЯНКОЮ шляхом
зобов»язання звільнити самовільно
зайняту земельну ділянку, якою вона
безпідставно користується.

В зв»язку з відмовою позивачам у
задоволенні їх позовів, судові
витрати на їх користь стягненню не
підлягають.

На підставі ст.ст.126,152 ЗК України ,
керуючись ст. ст. 60,61, 209-215 ЦПК України,
суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ЛИПОВЕЦЬКОЇ РАЙОННОЇ ДЕРЖАВНОЇ
АДМІНІСТРАЦІЇ, ВІДДІЛУ
ДЕРЖЗЕМАГЕНСТВА У ЛИПОВЕЦЬКОМУ РАЙОНІ
ТА ОСОБА_2 третя особа без самостійних
вимог САДОВО-ГОРОДНІЙ МАСИВ
«ТУРБІВСЬКИЙ» ПРО ВИЗНАННЯ НЕДІЙСНИМ
ДЕРЖАВНОГО АКТУ НА ПРАВО ВЛАСНОСТІ НА
ЗЕМЕЛЬНУ ДІЛЯНКУ - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_1 ПРО УСУНЕННЯ ПЕРЕШКОД В
КОРИСТУВАННІ ЗЕМЕЛЬНОЮ ДІЛЯНКОЮ -
відмовити.

Рішення може бути оскарженим в
апеляційному порядку протягом десяти
днів. Після закінчення цього строку,
рішення набирає законної сили, якщо не
буде подано апеляційної скарги на
рішення суду.

Суддя: Л. Т. Мочульська