У Х В А Л А

20 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Кузнєцова В.О.,

суддів: Іваненко Ю.Г.,
Колодійчука В.М.,

Олійник А.С., Попович О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 червня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про
визначення додаткового строку для
прийняття спадщини,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з указаним позовом, просила
визначити їй додатковий строк для
прийняття спадщини після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6.

Позовні вимоги мотивувала тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6, який був
чоловіком її бабусі ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Їй було відомо, що у ОСОБА_6 є син ОСОБА_3,
а також те, що за життя ОСОБА_7 та ОСОБА_6
склали заповіт від 20 травня 2005 року,
яким заповіли її батькам ОСОБА_5 та
ОСОБА_8 житловий будинок із
господарськими спорудами та земельну
ділянку по АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_6 вона не зверталась
до нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, оскільки вважала,
що таке звернення не буде створювати
для неї будь-яких правових наслідків.
Крім того, з 31 серпня 2012 року до 8
вересня 2012 року вона перебувала на
амбулаторному лікуванні у лікарні у м.
Дніпропетровську.

25 жовтня 2013 року нотаріальною конторою
їй було повідомлено, що вона є
спадкоємцем ОСОБА_6 за заповітом від 1998
року.

Після цього вона звернулась до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, але 8 листопада 2013
року їй було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину.

Указані обставини є підставою для
визначення їй додаткового строку для
прийняття спадщини.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 24 березня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 20 травня 2014 року, позов
задоволено. Визначено ОСОБА_4
додатковий строк в один місяць для
подання заяви до Петриківської
державної нотаріальної контори
Дніпропетровської області про
прийняття спадщини після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 червня 2014 року
відмовлено ОСОБА_3 у відкритті
касаційного провадження на судові
рішення у справі на підставі п. 5 ч. 4 ст.
328 ЦПК України.

У вересні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд ухвали суду касаційної
інстанції з підстав неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції ч. 3 ст. 1272 ЦК України.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник наводить:

- рішення Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 листопада 2011
року у справі за позовом про визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини;

- рішення Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 5 грудня 2012 року
у справі за позовом про визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 28 травня 2014 року
у справі за позовом про визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана з
підстав неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

За змістом п. 6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №11 від 30 вересня 2011 року «Про
практику застосування статей 353-360
Цивільного процесуального кодексу
України» заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах із підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК, може бути подана за
сукупності таких умов: судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.
Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема: у різному тлумаченні
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин. Під
судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Постановляючи ухвалу від 10 червня 2014
року, яку просить переглянути заявник,
суд касаційної інстанції погодився із
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій про задоволення позову,
оскільки позивачем пропущено строк для
прийняття спадщини з поважних причин
(хворіла в останній тиждень
шестимісячного строку для прийняття
спадщини, а також вважала, що не має
права на спадкування за наявності
спадкоємців за законом).

Ухвалюючи рішення від 23 листопада 2011
року, яке надано заявником як приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права, суд касаційної
інстанції дійшов висновку про відмову
в позові з тих підстав, що позивачем не
доведено поважні причини пропуску
строку для прийняття спадщини.

Ухвалюючи рішення від та 5 грудня 2012
року, яке надано заявником як приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права, суд касаційної
інстанції, з огляду на встановлені
судами першої та апеляційної інстанції
обставини справи, дійшов висновку про
відмову в позові з огляду на
відсутність у позивача перешкод для
подання заяви про прийняття спадщини у
період із 19 серпня до 15 вересня 2009 року.

Постановляючи ухвалу від 28 травня 2014
року, яку надано заявником як приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права, суд касаційної
інстанції скасував судові рішення у
справі із направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції,
оскільки суди не з'ясували причини, що
перешкоджали позивачам довідатись про
смерть свого батька.

Таким чином, зазначені судові рішення
постановлено у справах за подібних
правовідносин, проте за різних
встановлених фактичних обставин
справи.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про
визначення додаткового строку для
прийняття спадщини, за заявою ОСОБА_3
про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 червня 2014
року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
В.О.
Кузнєцов

Судді:

Ю.Г. Іваненко

В.М. Колодійчук

А.С. Олійник

О.В. Попович