Справа № 182/7136/13-ц
Провадження № 2/0182/244/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03.02.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області в складі:

головуючого-судді
Кобеляцької-Шаховал І.О.

за участю
секретаря Скоробогатової А.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про звільнення від обов"язку
утримувати батька, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до
суду з позовом до відповідача про
звільнення від обов"язку утримувати
батька, посилаючись на наступні
обставини.

Вона є донькою ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Її дошлюбне прізвище
„ОСОБА_1" було змінено на прізвище
„ОСОБА_1" після укладення шлюбу з
ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом
про шлюб від 16.03.2013 року. На підставі
рішення Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 03.09.2012
року з неї було стягнуто аліменти на
утримання батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
розмірі 1/8 частини з усіх видів її
щомісячного заробітку, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму, який
встановлено для особи, що втратила
працездатність, з 07.02.2011 року. При
визначенні розміру аліментів за даним
рішенням Апеляційним судом
Дніпропетровської області було
враховано конкретні обставини по
справі, а саме: знаходження у неї на
утриманні малолітньої доньки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно якої вона має
статус одинокої матері, та її навчання
на заочному відділенні в учбовому
закладі. 21.09.2012 року Апеляційним судом
Дніпропетровської області було видано
виконавчий лист № 2-6032/11, за яким ВДВС
Нікопольського міськрайонного
управління юстиції відкрито виконавче
провадження (Постанова від 24.09.2012 року).
Враховуючи той факт, що ІНФОРМАЦІЯ_6 в
неї народилась друга дитина - син
ОСОБА_6, її сімейний та матеріальний
стан значно змінився. На даний час у
зв'язку з народженням сина ОСОБА_7 вона
перебуває на обліку в Управлінні праці
та соціального захисту населення
м.Нікополя Дніпропетровської області
та їй призначено допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею 3-х років з
15.03.2013 року до 28.01.2016 року. Це
підтверджується довідкою № 5128 від
21.06.2013 року, виданою Управлінням праці
та соціального захисту населення
Нікопольської міської ради. Стосовно
своєї старшої доньки ОСОБА_5 вона
перебуває на обліку в Управлінні праці
та соціального захисту населення
м.Нікополя Дніпропетровської області
та їй призначено допомогу як одинокій
матері на дитину з 01.08.2005 року і до 01.08.2023
року. Це підтверджується довідкою № 4539
від 03.06.2013 року, виданою Управлінням
праці та соціального захисту населення
Нікопольської міської ради. Таким
чином, джерелом накопичення коштів для
утримання себе та двох своїх
малолітніх дітей є соціальні виплати:
допомога по народженню дитини,
допомога по догляду за дитиною до
досягнення 3-х років, допомога одинокій
матері на дитину. Підпункти 10, 12, 14
пункту 12 Постанови Кабінету Міністрів
України від 26 лютого 1993 року N 146 „Про
перелік видів доходів, які
враховуються при визначенні розміру
аліментів на одного з подружжя, дітей,
батьків, інших осіб" визначають, що
утримання аліментів не провадиться з
одноразової допомоги при народженні
дитини, допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку та
допомоги малозабезпеченим сім'ям з
дітьми (допомога одинокій матері).
Жодного самостійного заробітку на
даний час вона не має. На обліку в
Державній реєстраційній службі
України як фізична особа-підприємець
вона не перебуває, що підтверджується
відповідною Довідкою від 20.12.2012 року.
Жодних трудових відносин з будь-яким
підприємством, установою, організацією
на даний час вона також не має, що
обумовлено народженням дитини,
необхідністю постійного догляду за нею
та фізичною неможливістю у зв'язку з
цим працювати та отримувати заробіток.
Зважаючи на викладені обставини,
вважає, що народження другої дитини
потягнуло за собою зміну її сімейного
та матеріального становища, а
відповідно через необхідність
постійного догляду за дитиною
унеможливило отримання нею
самостійного доходу до досягнення
сином 3-х років та відповідно виконання
обов'язку сплачувати аліменти на
утримання батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
розмірі 1/8 частини з усіх видів її
щомісячного заробітку, які стягуються
з неї за рішенням Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 03.09.2012
року. Крім того, ст.204 СК України
визначає, що дочка, син можуть бути
звільнені судом від обов'язку
утримувати матір, батька та обов'язку
брати участь у додаткових витратах,
якщо буде встановлено, що мати, батько
ухилялися від виконання своїх
батьківських обов'язків. Аліментний
обов'язок повнолітніх дітей відносно
своїх непрацездатних і нужденних
батьків безпосередньо пов'язаний з
минулою поведінкою батьків щодо дітей,
що пояснюється тією
соціально-біологічною роллю, яку
відіграють батьки щодо своїх дітей: а
саме вони повинні виховувати, годувати,
одягати дитину, забезпечувати розвиток
дитини та здійснювати загальний догляд
за нею. Ст.150 СК України визначає
перелік обов'язків батьків щодо
виховання та розвитку дитини, в саме: ч.1
передбачає, що батьки зобов'язані
виховувати дитину в дусі поваги до прав
та свобод інших людей, любові до своєї
сім'ї та родини, свого народу, своєї
Батьківщини; ч.2 передбачає, що батьки
зобов'язані піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток; ч.3 передбачає, що
батьки зобов'язані забезпечити
здобуття дитиною повної загальної
середньої освіти, готувати її до
самостійного життя; ч.4 передбачає, що
батьки зобов'язані поважати дитину.
Жодного з вищезазначених обов'язків
відносно неї її батько ОСОБА_3 не
виконував. Відповідач взагалі не
займався її вихованням, не піклувався
про стан її здоров'я, фізичний, духовний
та моральний розвиток, не надавав
жодної матеріальної допомоги на її
утримання, не приймав участі в
навчальному процесі як під час
навчання її в СЗОШ № 18, СЗОШ № 24, так
згодом і в Професійному технічному
училищі № 34. В 1991 році батько і мати
отримали за ордерами кожен по 2-х
кімнатній квартирі. Вона була вписана в
ордер на квартиру до батька по
вул.Пожарського, а молодша сестра - до
матері по вул.Шевченка. До 1993 року вона
разом з батьком ОСОБА_3, матір'ю ОСОБА_8
та рідною сестрою ОСОБА_5 проживали в
будинку по АДРЕСА_1. Зробивши ремонт в
квартирі, яку отримала за ордером мати,
вони всі разом переїхали до даної
квартири, і вона почала ходити до СЗОШ
№ 24. Як їй відомо зі слів матері,
квартиру по вул.Пожарського батько
продав, тим самим позбавивши її права
на житло, і в подальшому мати
зареєструвала її в квартирі по
вул.Шевченка. Поведінка батька за час
проживання в сім'ї була „тиранською" та
антисоціальною як по відношенню до них
з сестрою, так і по відношенню до
матері. Батько через будь-які дрібниці
влаштовував сімейні сварки,
неодноразово застосовував заходи
фізичного насилля до матері прямо на їх
із сестрою очах. Нецензурна лексика з
вуст батька в її адресу, адресу сестри
та матері була щоденним явищем в їх
сім'ї. Батько постійно принижував її,
використовуючи для цього будь-який
привід. В 1994 році її сестра ОСОБА_5
затрималась ввечері з тренування на
одну годину. В цей час вона разом з
батьками була вдома. Батько через
запізнення сестри дуже обурився,
схватив сестру і потягнув до ванної
кімнати, де почав завдавати їй удари
тильною стороною долоні по спині та
шийній частині хребта. Сестра кричала
від болі, а згодом втратила свідомість.
Вони з матір'ю спробували допомогти
сестрі, але батько вдарив матір і
сказав, щоб вони не намагались нічого
робити і навіть не думали звертатись до
міліції. Отямившись, сестра не впізнала
ані її, ані батьків, оскільки втратила
пам'ять. Лише наступного дня вона
почала впізнавати їх, але не пам'ятала
ні дня тижня, ні місяця, ні року. Через
кілька днів після побиття батько
відправив сестру до лікувального
санаторію в м.Боярка Київської області,
де вона пробула майже місяць. Лише
після повернення з санаторію сестра
більш менш прийшла в себе, але постійні
головні болі після цього інциденту
турбували її все життя. ІНФОРМАЦІЯ_7
сестра померла в лікарні
м.Дніпропетровська через пухлину
головного мозку. Ні на лікування
ОСОБА_5, ні на її похорони батько не
надав жодної копійки. Одним з ймовірних
причинних зв'язків виникнення пухлини
у сестри є вищезазначений інцидент з
побиття батьком сестри в 1994 році. Її
мати ОСОБА_8 була свідком цього і може
підтвердити вищевикладене в судовому
засіданні. В 1995 році батько та мати
припинили спільне проживання та
розлучились. Про те, що йде від них,
батько повідомив їх з мамою під час її
випускного вечора в школі влітку 1995
року, чим зробив їй „подарунок" на
випускний. Під час повідомлення матері
про розлучення батько також повідомив
її про те, аби вона забула про його
обіцянку оплачувати її навчання в
Харківській академії ім.Ярослава
Мудрого. Згідно Постанови
Нікопольського міського суду від 14.09.1995
року, з батька на користь матері було
стягнуто аліменти на їх з ОСОБА_5
утримання в розмірі 1/3 частки від його
доходу. Після винесення даної
Постанови батько одразу ж звільнився з
постійного місця роботи, а саме з
пожежної частини, і став офіційно
безробітним. Це було зроблено ним для
ухилення від сплати аліментів. Після
звільнення з роботи батько отримував
непогані доходи від використання
присадибної ділянки, площею 1 га. Лише
одного разу після відкриття
виконавчого провадження мати
зверталась до державного виконавця з
питання невиплати батьком аліментів,
після чого батько приїхав до матері та
пригрозив розправою, якщо вона буде
підіймати це питання. Таким чином,
батько жодної копійки не виплатив
матері аліментів на їх з сестрою
утримання за вищезазначеною
постановою суду. Після розлучення
батько неодноразово намагався
потрапити до квартири, в якій вони
мешкали з мамою по АДРЕСА_2. Він заливав
кислотою замки вхідних дверей,
підпалював двері, вибивав їх ногами.
Батько розбивав шибки на вікнах в їх
квартирі вночі. Одного разу, коли вона
поверталась зі школи з екзамену, батько
затягнув її до квартири, в якій вона
залишилась мешкати з мамою, завдав їй
тілесних ушкоджень та під примусом
заставив її разом з ним виносити з
квартири побутову техніку (телевізор
„Електрон", холодильник „Дніпро",
кухонний комбайн „Мрія"), які заставив
її перенести до квартири його рідної
сестри, розташованій в тому ж будинку,
що й їх квартира, а саме - по АДРЕСА_2. Це
може підтвердити свідок ОСОБА_9 - син
рідної сестри батька та її двоюрідний
брат. Майже кожного тижня батько
приїздив до них і влаштовував сварки.
Аби вони не змогли звернутись до
міліції, він неодноразово обрізав їм
телефонний провід. Це може підтвердити
їх сусідка ОСОБА_10. В 1996 році батько в
черговий раз біля будинку вислідив її,
почав погрожувати та завдав тілесних
ушкоджень. Після цього інциденту вона
поскаржилась своєму дядькові ОСОБА_11,
який на той час працював в органах МВС і
він їздив до батька з вимогою припинити
свої погрози та фізичне насилля
стосовно неї, матері та сестри. ОСОБА_11
може підтвердити це в судовому
засіданні. Ввечері 06.10.1997 року батько
увірвався до їх квартири, забіг до
спальної кімнати, в якій вона спала,
витягнув її з ліжка за волосся та почав
тягнути по коридору, при цьому завдаючи
ударів ногами в живіт, по спині, рукам,
ногам, обличчю. Заспокоївшись, батько
покинув квартиру, а вона вдяглась і
поїхала до міського відділу МВС
подавати заяву. Її заява була
зареєстрована в КОЗП Нікопольського МВ
ГУМВС 06.10.1997 року за № 4938, що
підтверджується довідкою, наданою
Нікопольським МВ ГУМВС від 15.07.2013 року.
Її батько зробив її життя суцільним
жахом, який тривав допоки вона в 1998 році
не поїхала до м.Москва, де пробула 7
років. До м.Москва вона поїхала на
заробітки, аби надати допомогу рідним у
лікуванні сестри. Вищезазначені
обставини також можуть бути
підтверджені в судовому засіданні
показами свідків. Тож є очевидним, що її
батько ОСОБА_3 як за час спільного
проживання в їх сім'ї, так і після
припинення спільного проживання з
ними, не лише повністю самовільно
усунувся від її виховання та утримання,
обравши шлях вільного життя та повної
відсутності відповідальності за її
життя, а навпаки створював перешкоди їй
у навчанні, житті, становленні її як
особистості. Тому є несправедливим
покладення на неї обов'язку надавати
допомогу на утримання батька. Тому
звернулась до суду і просить звільнити
її від сплати аліментів на утримання її
батька.

В судовому засіданні
позивач свій позов підтримала,
попросивши суд його задовольнити.

Представник позивача в
судовому засіданні позовні вимоги
своєї довірительки також підтримав і
суду пояснив, що до всього викладеного
в позові хоче додати, що 27.01.2013 року у
його довірительки народилась друга
дитина - син. Тому зараз позивачка
перебуває в декретній відпусці по
догляду за дитиною, не працює. Єдиним
доходом є три соціальні виплати. Однак,
найголовнішим в даній ситуації
вважають те, що під час дитинства та
юнацтва позивачки відповідач своїх
батьківських обов"язків відносно його
довірительки не виконував. А
аліментний обов"язок дітей відносно
своїх батьків пов"язаний саме з минулою
поведінкою батьків. Переконаний, що
відповідач не має права на аліментне
утримання від його довірительки,
оскільки своїх обов"язків як батько
відносно позивачки не виконував. Це
підтверджується наступними
обставинами. В 1991 році відповідач
отримав квартиру на себе та позивачку.
Але, не дивлячись на те, що там була
зареєстрована його довірителька,
якимось незрозумілим чином продав
квартиру. Крім того, в 1994 році
відповідач побив позивачку і
відмовився від надання допомоги для
отримання нею вищої юридичної освіти.
Аліменти на утримання його
довірительки та її нині покійної
сестри, дійсно, були стягнені судом.
Однак, жодної виплати аліментів не
відбулось, бо, по-перше, відповідач
швиденько звільнився з офіційної
роботи, а по-друге, пригрозив матері
позивачки, щоб вона не думала
скаржитись, бо він застосує відносно
неї фізичне насильство. Залякана мати
позивачки більше ніяких аліментів не
вимагала і відповідач жодного разу
аліментів на утримання доньок, в тому
числі на утримання його довірительки,
не платив. Крім того, відносно не лише
своєї дружини, а й малолітніх доньок, в
тому числі й відносно його
довірительки, відповідач неодноразово
застосовував фізичне насильство, що
підтверджується зверненнями його
довірительки та її матері до
правоохоронних органів. Крім того,
відповідач на сьогодні матеріально
забезпечений набагато краще за його
довірительку, оскільки де-факто має
магазин, який здає в оренду і отримує за
це гроші, і де-юре подарований своїй
подрузі -підставній особі, щоб
виглядати бідним пенсіонером. Крім
того, у відповідача і зараз є великий
будинок, який був приречений під зніс і
завдяки чому сім"ї відповідача було
надано дві двокімнатні квартири, та
велике присадибне господарство, на
якому працюють наймані робітники і
яким відповідач має змогу платити за
працю.

Відповідач в судовому
засіданні позов не визнав. Суду
пояснив, що навпаки, вважає, що у його
доньки - позивачки по справі -
матеріальний стан поліпшився, бо вона
вийшла заміж і її чоловік працює. Тому
не має нічого проти, щоб чоловік доньки
утримував і його, якщо в позивачки на це
коштів не достатньо. Крім того, вважає,
що донька може поділитись з ним і
своїми соціальними виплатами, які
отримує на дітей і як матір-одиначка. В
2000 році він пішов на пенсію, а до цього
часу аліменти платив регулярно. В нього
в Хабаровську Російської Федерації є
старша працездатна донька ОСОБА_12, 1972
року народження. Прізвище старшої
доньки він не знає. Однак, аліменти з
неї він стягувати не бажає, бо багато
мороки. Магазин, про який говорив
представник його доньки, він, дійсно,
подарував своїй знайомій. Бо так
забажав. Він в тієї знайомої колись
займав гроші, однак доказів цього факту
немає. Магазин колись купив, а потім
захотів - і подарував. Це його справа.
Скільки років був власником магазину -
не пам"ятає. Зараз проживає в
приватному будинку по АДРЕСА_1. Ніякої
квартири ніколи не отримував. Після
закінчення школи донькою - позивачкою
по справі - її долею не цікавився. Вона
то з кимось співмешкала, то навчалась
десь. Де саме навчалась - не знає. Коли
навчалась в школі, приходив, цікавився
її успіхами, однак жодного вчителя чи
класного керівника доньки не пам"ятає.
Донькам та їх матері допомагав
фінансово та продуктами. Однак, доказів
цьому факту не має. В зв"язку з тим, що
хворіє, кожного року їздить пити воду
на Західну Україну. Нещодавно їздив на
21 день пити воду до м.Східниця
Львівської області, але без путівки.
Просто дзвонив та домовлявся.

Вислухавши сторони,
представника позивача, свідків,
вивчивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Згідно з підпунктами № 10,
12, 14 пункту 12 Постанови Кабінету
Міністрів України від 26 лютого 1993 року N
146 „Про перелік видів доходів, які
враховуються при визначенні розміру
аліментів на одного з подружжя, дітей,
батьків, інших осіб", утримання
аліментів не провадиться з одноразової
допомоги при народженні дитини,
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку та
допомоги малозабезпеченим сім'ям з
дітьми (допомога одинокій матері).

Як встановлено в судовому
засіданні, позивачка ОСОБА_1 є донькою
відповідача ОСОБА_3 (а.с.45). Дошлюбне
прізвище позивачки „ОСОБА_1" було
змінено на прізвище „ОСОБА_1" після
укладення шлюбу з ОСОБА_4 16.03.2013 року
(а.с.11). На підставі рішення
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 03.09.2012 року з позивачки було
стягнуто аліменти на утримання
відповідача у розмірі 1/8 частини з усіх
видів її щомісячного заробітку, але не
менше 30 % прожиткового мінімуму, який
встановлено для особи, що втратила
працездатність, з 07.02.2011 року (а.с.9). При
визначенні розміру аліментів за даним
рішенням Апеляційним судом
Дніпропетровської області було
враховано конкретні обставини по
справі, а саме: знаходження у позивачки
на утриманні малолітньої доньки
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно якої
позивачка має статус одинокої матері
(а.с.7, 13), та її навчання на заочному
відділенні в учбовому закладі. 21.09.2012
року Апеляційним судом
Дніпропетровської області було видано
виконавчий лист № 2-6032/11, за
яким ВДВС Нікопольського
міськрайонного управління юстиції
відкрито виконавче провадження (а.с.10).
27.01.2013 року в позивачки народилась
друга дитина - син ОСОБА_6 (а.с.12). На
даний час у зв'язку з народженням сина
ОСОБА_7 позивачка перебуває на обліку в
Управлінні праці та соціального
захисту населення м.Нікополя
Дніпропетровської області та їй
призначено допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею 3-х років
(а.с.8). Стосовно своєї старшої доньки
ОСОБА_5 позивачка перебуває на обліку в
Управлінні праці та соціального
захисту населення м.Нікополя
Дніпропетровської області та їй
призначено допомогу як одинокій матері
на дитину (а.с.7). Таким чином, джерелом
накопичення коштів для утримання себе
та двох своїх малолітніх дітей є
соціальні виплати позивачці: допомога
по народженню дитини, допомога по
догляду за дитиною до досягнення 3-х
років, допомога одинокій матері на
дитину. Жодного самостійного заробітку
на даний час позивачка не має. На обліку
в Державній реєстраційній службі
України як фізична особа-підприємець
позивачка не перебуває (а.с.16). Жодних
трудових відносин з будь-яким
підприємством, установою, організацією
на даний час позивачка також не має, що
обумовлено народженням дитини,
необхідністю постійного догляду за нею
та фізичною неможливістю у зв'язку з
цим працювати та отримувати заробіток.

Відповідно до ст.204 СК
України, дочка, син можуть бути
звільнені судом від обов'язку
утримувати матір, батька та обов'язку
брати участь у додаткових витратах,
якщо буде встановлено, що мати, батько
ухилялися від виконання своїх
батьківських обов'язків.

Згідно зі ст.150 СК України,
батьки зобов'язані виховувати дитину в
дусі поваги до прав та свобод інших
людей, любові до своєї сім'ї та родини,
свого народу, своєї Батьківщини. Батьки
зобов"язані піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток. Батьки зобов'язані
забезпечити здобуття дитиною повної
загальної середньої освіти, готувати
її до самостійного життя. Батьки
зобов'язані поважати дитину.
Забороняються будь-які види
експлуатації батьками своєї дитини.

В судовому засіданні
встановлено, що жодного з
вищезазначених обов'язків відносно
позивачки ОСОБА_1 її батько - відповідач
ОСОБА_3 - не виконував. Так, згідно
Постанови Нікопольського міського
суду від 14.09.1995 року, з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_8 на дітей ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, та
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, було стягнуто
аліменти в розмірі 1/3 частки від доходу
відповідача ОСОБА_3 (а.с.15). Однак, згідно
довідки № 51025 від 01.08.2013 року начальника
відділу державної виконавчої служби
Нікопольського міськрайонного
управління юстиції ОСОБА_13, у відділі
державної виконавчої служби
Нікопольського міськрайонного
управління юстиції відсутні відомості
щодо виконання постанови
Нікопольського міського суду № 310 від
14.09.1995 року стосовно стягнення
аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 на
утримання дітей ОСОБА_14 та ОСОБА_15,
оскільки зазначена постанова у відділі
ДВС Нікопольського міськрайонного
управління юстиції не перебувала
(а.с.27). Також, згідно довідки начальника
управління комунального майна
П.Г.Тимошенко № 829 від 18.10.2013 року, 06.12.1990
року ОСОБА_3 отримав ордер на квартиру
АДРЕСА_3, склад сім"ї - 2 особи, на
підставі рішення виконавчого комітету
від 30.11.1990 року № 652/1 (а.с.26). Однак, яким
чином вказана вище квартира перейшла в
користування інших осіб відповідач
пояснити не зміг і в судовому засіданні
взагалі спростовував факт отримання
ним вищевказаної квартири. Таким чином,
позивачка з вини відповідача втратила
право на користування житловою площею,
яку було виділено державою на
позивачку та відповідача. Крім того, в
судовому засіданні показаннями
численних свідків встановлено і той
факт, що відповідач взагалі не займався
вихованням позивачки, не піклувався
про стан її здоров'я, фізичний, духовний
та моральний розвиток, не надавав
жодної матеріальної допомоги на її
утримання, не приймав участі в
навчальному процесі як під час
навчання її в СЗОШ № 18, СЗОШ № 24, так і
згодом в Професійному технічному
училищі № 34. Більш того, поведінка
відповідача відносно сім"ї, в тому
числі й відносно позивачки була
неправомірною та антисоціальною.
Відповідач через будь-які дрібниці
влаштовував сімейні сварки,
неодноразово застосовував заходи
фізичного насилля до членів своєї
сім"ї, і в тому числі до позивачки
(а.с.50-53). Крім того, позивачка з дитячих
років зазнавала від відповідача не
лише фізичного насилля, знущань та
принижень, а й трудової експлуатації.

Так, свідок ОСОБА_17 суду
пояснила, що відповідача знає дуже
добре, бо працювала в нього на
присадибній ділянці. Років п"ять тому в
газеті „Сила" побачила об"яву, що
відповідачу потрібні працівники в
будинку та на присадибній ділянці.
Оскільки вона не має постійного
заробітку, найнялась до нього і важко
працювала багато часу, а відповідач ще
й обдурював її з грішми. Коли приїхала
за об"явою про роботу, побачила, що
відповідача знала ще раніше, як і всю
його сім"ю. Однак, оскільки потрібні
були гроші, залишилась працювати.
Відповідач матеріально дуже непогано
забезпечений. В його будинку стоять
металопластикові вікна, гарні двері,
чистий двір. На той час, що вона в нього
працювала, відповідач мав корову,
курей, гусей, уток, индиків, п"ятьох
собак. Постійно наймав людей, які в
нього працювали і отримували за це
гроші, бо в нього дуже великий город,
близько гектара, і сад, площею близько 30
гектарів. Відповідач фактично
займається підсобним господарством.
Знає, що у відповідача є й магазин,
близько 180 кв.м., де він продовжує
працювати й зараз, приймаючи метал.
Повторює, що сім"ю відповідача знає
давно. Позивачку знає з дитинства, знає
і її матір. Діти для відповідача були як
рабська сила - сірі, виснажені. Склалось
враження, що вони ніколи не
відпочивають, бо завжди гнули спини на
городі у відповідача. Хоча сам він не
город виходив лише для того, щоб
покомандувати. Мати позивачки постійно
була синя від побоїв. На той час вона ще
працювала в суді і мати позивачки
приходила до неї за дублікатом
виконавчого листа по аліментам та
бідкалась, чи здавати той лист на
виплату аліментів, чи ні, бо не знала, де
ж відповідач візьме гроші на аліменти.
Крім того, плакала і казала, що якщо він
дізнається, що вона стягла аліменти,
він її приб"є.

Свідок ОСОБА_9 суду
пояснив, що він племінник відповідача
та двоюрідний брат позивачки.
Відповідач - старший брат його матері.
Пам"ятає, що в дитинстві між його
дядьком - відповідачем по справі - та
його сім"єю були дуже напружені
відносини. Відповідач грубо відносився
до своїх доньок - його двоюрідних
сестер - та дружини. Було таке, що він
приходив до своїх двоюрідних сестер,
одна з яких позивачка по справі,
погратись. Однак, коли чули стук в
двері, дівчата перелякано затихали, бо
додому прийшов батько, якого вони
страшенно боялись і намагались кудись
від нього заховатись, щоб він їх не
побачив. Він теж дуже боявся свого
дядька, бо неодноразово від своїх
батьків та родичів чув, що відповідач
б"є свою дружину. Пам"ятає, що коли
донька відповідача ОСОБА_18 потрапила в
лікарню і він прийшов її провідати,
сестра його не впізнала. Дивлячись на
нього, з ким все дитинство гралась,
спитала: „Хто це?" Він був в шоці, бо з
ОСОБА_14 дружив навіть ближче, ніж з
позивачкою. Зі слів матері позивачки
дізнався, що ОСОБА_14 потрапила до
лікарні через те, що відповідач
заподіяв їй тілесні ушкодження.
Пам"ятає, що в дитинстві на городі у
відповідача працювали всі, крім
відповідача.

Свідок ОСОБА_19 суду
пояснила, що вона дружила з позивачкою
сім років з 1-го по 7-й клас, коли вони
обидві навчались в СШ № 18. Крім того,
дружили і їх з ОСОБА_17 матері. Вона
часто ночувала у ОСОБА_17, влітку майже
жила в них. Бачила, що відповідач
заставляв своїх доньок тяжко
працювати, нарівні з їх матір"ю. Вона
теж їм допомагала. Городу було дуже
багато, на її думку, соток з 20. Якщо з
боку ОСОБА_17 та її сестри було якесь
неслухання, чи відповідачу щось не
подобалось, він таскав дівчат за вуха,
всіляко їх принижував. Мати позивачки
скаржилась в її присутності, що
відповідач її бив, зраджував з іншими
жінками. Вона ніколи не бачила і не
чула, щоб відповідач приходив до
ОСОБА_17 в школу, цікавився її успіхами,
спілкувався з учителями, класним
керівником тощо. Робити уроки він
позивачці також не допомагав. Після
переїзду позивачки та її сестри і
матері на нове місце проживання, вони
відносини підтримували, однак рідше.
Років в 16 вона вже дружила і з іншою
дівчиною. Пам"ятає, що до них приїхав
відповідач і попросив зробити якусь
підлість його доньці ОСОБА_17. Оскільки
її подруга чомусь не любила ОСОБА_17,
вона пішла й на прохання відповідача
підпалила їй двері квартири. А потім
розповіла їй про це сама. На той час
відповідач вже не проживав з ОСОБА_17, її
сестрою та їх матір"ю, бо жив з іншою
жінкою. Однак, капості їм робив, при
чому чужими руками.

Свідок ОСОБА_20 суду
пояснила, що вони з позивачкою та її
мамою сусіди по будинку з 1991 року. Вони
проживають в 1-му під"їзді, а позивачка з
матір"ю та сестрою проживали в 4-му
під"їзді. Крім того, разом працювали з
мамою ОСОБА_17 - ОСОБА_21. І їх діти були
однокласниками. Знає, що відповідач
аліменти не платив. Про це їй
неодноразово говорила сама ОСОБА_21.
Сусіди бачили, як відповідач бив
ОСОБА_17. ОСОБА_21 - мама ОСОБА_17 -
переховувалась від відповідача в неї в
квартирі. В неї ж ховала й речі, бо
відповідач забирав речі з їх квартири.
Вона особисто бачила з вікна, як
відповідач з ОСОБА_17 виносили з
квартири позивачки холодильник.
ОСОБА_21 розповідала їй і про те, що коли
ОСОБА_17 сама поступила в юридичний
інститут в м.Харків, вона звернулась до
відповідача, щоб він допоміг їй грошима
вивчити доньку. Однак, відповідач
відмовився від допомоги, бо одружився
на молодій і платив за навчання
дружини. Через це ОСОБА_17 кинула
інститут і повернулась в м.Нікополь, де
вимушена була піти вчитись в СПТУ-34.
ОСОБА_21, коли проживала з відповідачем,
була схожа на рабиню, завжди в сажі.

Свідок ОСОБА_8 суду
пояснила, що вона мати позивачки і
колишня дружина відповідача. Вони
раніше проживали в будинку на АДРЕСА_1.
Їх будинок потрапив під зніс і їм
виділили дві двокімнатні квартири.
Вона зареєструвала в своїй квартирі по
АДРЕСА_2 себе й нині покійну ОСОБА_19. А
відповідач повинен був зареєструвати в
своїй квартирі на вул.Пожарського себе
та ОСОБА_17. Однак, чи зареєстрував він в
тій квартирі ОСОБА_17, чи ні, не знає.
Пізніше він ту квартиру продав і гроші
витратив на себе, а ОСОБА_17 вона
вимушена була прописати до себе в
квартиру по АДРЕСА_2, де вона з самого
початку фактично й проживала разом з
нею та своєю сестрою ОСОБА_19. А будинок
по АДРЕСА_1 чомусь так і не знесли, через
що відповідач продовжує там проживати
і дотепер. Вона дозвіл на продаж
квартири відповідачу не надавала, та до
неї ніхто й не звертався за дозволом.
Вона після розлучення подала позов до
суду на стягнення аліментів, але
відповідач так їх залякав, що вона за ті
аліменти й замовкла і ніколи не
нагадувала. Відповідач одразу ж
звільнився з офіційної роботи і
жодного разу аліменти на утримання
доньок не платив. Відповідач ніколи не
цікавився й дітьми в школі. Він міг лише
потягати їх за вуха, вигнати на город
працювати з ранку до ночі. Їх донька
ОСОБА_19 займалась танцями і для
концерту нафарбувала губи, бо так їм
було треба, щоб яскравіше виглядати на
сцені. На той час вони вже були з
відповідачем в розлученні, бо в нього
вже була молода дружина, однак він
регулярно приходив до них з
перевірками. В той день він теж прийшов,
побачив в ОСОБА_19 нафарбовані губи,
завів її до ванної і став бити її
долонею руки „руба" по шиї. Через це
ОСОБА_19 втратила свідомість і
потрапила до лікарні. А він потім
приходив до неї начебто провідувати і
казав: „Ти ще, тварюка, жива?" Через
якийсь час в ОСОБА_19 утворилась пухлина
мізку, а відповідач не дав їм ні копійки
ні на лікування, ні на похорон доньки. А
одного разу прийшов до них, схватив
ОСОБА_17 за волосся, протяг по всьому
коридору і весь час бив її вузькими
носками черевиків по тілу, зламавши їй
фалангу пальця ноги. З цього приводу
вони писали заяву в міліцію. Вони так
боялись його, що пішли від нього з
дівчатами в тому, в чому стояли, нічого
не взявши, нічого не діливши.
Відповідач обіцяв ОСОБА_17 оплатити
навчання в інституті, якщо вона
вступить до нього. ОСОБА_22 гарно
навчалась і сама поступила до
юридичного інституту в м.Харків. Однак,
у відповідача вже з"явилась молода
дружина і він відмовив ОСОБА_17 в
допомозі при навчанні. Тому ОСОБА_17
вимушена була кинути навчання і
приїхати в м.Нікополь, де вступила до
СПТУ на повара. Відповідач перетворив
їх життя на суцільний жах. Він і вікна
їм бив, і двері підпалював. При чому не
сам, а просив це зробити інших. Вікна їм
бити він найняв за бутиль вина хлопців,
один з яких їм про це й розказав. Як він
віддячив дівчині, яку підбурив спалити
їм двері, не знає.

Свідок ОСОБА_23 суду
пояснила, що ОСОБА_8 хрестила її доньку.
Цю сім"ю знає з 1994 року. Спілкувались з
сім"єю ОСОБА_8 дуже близько, її чоловік
один час навіть працював з ОСОБА_3 в
садах. Досить часто приходили в гості
до ОСОБА_3. Знає, бо сама бачила, що
відповідач постійно заставляв своїх
доньок працювати. Практично ніколи не
бачила їх нормально одягненими,
взутими. При них він своїх доньок
постійно ображав, принижував. Ображав
та принижував він і свою дружину -
ОСОБА_8. Про виховання дітей навіть не
могло бути й мови, все його виховання
зводилось до приниження та образ. Коли
позивачка закінчила школу, в неї та її
матері не було грошей навіть на їжу, не
те, щоб на випускне плаття чи на
подальше навчання. Вона давала ОСОБА_17
своє плаття на випускний в школу. Знає
напевне, що відповідач аліментів не
платив. Натомість, вже знаходячись в
розлученні з ОСОБА_8 і мешкаючи з іншою
жінкою, він привозив матері позивачки
свої брудні речі, щоб вона їх прала.
Дивлячись на складне фінансове
становище куми та її дітей, які
буквально виживали, вона взяла ОСОБА_17
до себе на роботу. Стверджує, що у
відповідача зараз є магазин, який він
здає в оренду. На цьому магазині
написаний телефон відповідача, по
якому дзвонили її друзі, які хотіли
взяти в оренду цей магазин, і вони й
сказали їй, що по поводу оренди
розмовляли саме з відповідачем. Ці
друзі знають, що вона його кума.

Свідок ОСОБА_24 суду
пояснив, що він двоюрідний брат ОСОБА_17.
Його мати та мати позивачки - рідні
сестри. Він з батьками часто бував в
гостях у ОСОБА_8. Бачив сам, як
відповідач заставляв дівчат працювати
на городі. Однак, самого відповідача
він на городі не бачив ні разу. Одного
разу, приїхавши до ОСОБА_8 разом зі
своєю матір"ю, побачив тітку ОСОБА_21 всю
в синцях. На запитання матері про синці
тітка ОСОБА_21 розповіла, що її побив
чоловік - відповідач по справі. А одного
разу він в холодну пору року взагалі
вигнав свою дружину та своїх дівчат з
будинку до теплиці, де було дуже
холодно, в одних літніх футболках.
Дівчата тоді були десь в 4-му класі.
Тітка ОСОБА_21 та її доньки завжди
перебивались з хліба на воду, постійно
позичали гроші на прожиття. Навіть,
коли помирала ОСОБА_5, збирали з миру по
нитці на її лікування, а потім на
похорон. Відповідач не дав жодної
копійки на лікування та похорон
власної доньки. ОСОБА_18 по лікарнях
возив він, бо відповідачу донька
потрібна не була. ОСОБА_22 вимушена була
поїхати до Москви на заробітки, щоб
допомогти своїй матері, бо в них
реально не було грошей на проживання.
Відповідач жив в своє задоволення.
Школа, їжа, одяг для дітей - все висіло
на тітці ОСОБА_25. Вона постійно була в
синцях від побиття відповідачем.
Навіть, коли вони розлучились,
відповідач приїздив до них додому і
забирав дівчат працювати до себе на
город, хоча продуктів, як і аліментів,
він їм не давав. Відповідач просто
тиран, який настільки затероризував
свою сім"ю, що вони його дуже сильно
боялись.

Свідок ОСОБА_26 суду
пояснив, що він - двоюрідний брат
позивачки. Його мати - сестра матері
ОСОБА_22. Він бував в гостях у ОСОБА_5
раз-два в місяць. Про сім"ю родичів знає
практично все. Не пам"ятає взагалі, щоб
відповідач колись цікавився шкільними
питаннями своїх доньок. Він взагалі був
лише як рабовласник. Дівчата в нього
постійно працювали. Він же сам ніколи
не працював, лише наглядав за доньками.
Він сміття ніколи не підніме, посуд
після себе не вимиє. Вони, навіть якщо
він приходив до них в гості, не полишали
роботи на городі, могли піти скупатись
на море лише після того, як дівчата
оброблять весь город. В дівчат все
життя пройшло на городі відповідача.
Поїли - і на город. Відповідач ніколи не
переймався життям та проблемами своїх
доньок. Відповідач навіть не знав, де
школа ОСОБА_17, хто її класний керівник
тощо. Вони знали, що ОСОБА_5 будинок
заплановано під зніс, в зв"язку з чим їм
на сім"ю з 4-х осіб було виділено дві
двокімнатні квартири. Однак, тітка
ОСОБА_25 та дві її доньки переїхали жити
в одну квартиру, виділену тітці ОСОБА_25,
а відповідач залишився в будинку, в
якому проживає й зараз. Куди він подів
другу квартиру, виділену відповідачу,
не знає. Відповідач завжди їздив по
курортах, куди свою дружину та дітей
ніколи не брав. Єдиний раз, він пам"ятає,
що відповідач вивіз своїх дітей,
дружину та їх з матір"ю на „Арабатську
стрілку" Азовського моря. Однак, через
щось там посварився з ними і покинув їх
там самих. Він точно пам"ятає, що з
„Арабатської стрілки" він повертався
автобусом, бо його дуже закачало.
Відповідач ніколи не платив аліменти
на своїх доньок, в тому числі й на
утримання позивачки. Постійно
залякував та погрожував своїй сім"ї.
Його боялись всі. Він був як жандарм для
своїх дітей та дружини. Точно може
сказати, що з семи до чотирнадцяти
років його двоюрідні сестри, в тому
числі й позивачка, тяжко працювали на
відповідача.

Свідок ОСОБА_11 суду
пояснив, що він двоюрідний брат матері
позивачки, позивачка йому двоюрідна
племінниця. Він досить часто бував і
буває в сім"ї своєї сестри, десь раз на
тиждень, точно. Коли сестра проживала з
відповідачем на АДРЕСА_1 в приватному
будинку, держала і курей, і індиків, і
поросят, і бичка. Крім того, в них було
дуже багато городу, де вирощувались і
помідори, і огірки, і полуниця, і
картопля. Все це обробляла його сестра
зі своїми доньками. Відповідач лише
командував і тримав своїх домочадців в
чорному тілі. Сестра та її діти, в тому
числі й позивачка пахали, як раби. Знає,
що відповідач лише примушував тяжко
працювати позивачку та свою сім"ю,
натомість ніколи не бував в школі у
позивачки, не цікавився її успіхами, не
допомагав їй робити уроки. Це все
лежало на плечах його сестри - матері
позивачки. Відповідач лише знущався
над своїми дітьми та дружиною. Не
припинив своїх знущань і тоді, коли
вони переїхали на квартиру. Сестра
кілька разів зверталась до нього по
допомогу, щоб він як працівник міліції
урезонив відповідача. Він кілька разів
пробував на нього вплинути. Однак,
відповідач кидався на нього і
загрожував його посадити, ходив
скаржитись на нього до начальника
міліції. В 1995 році відповідач жорстоко
побив свою доньку ОСОБА_5, вона
лікувалась після цього в реанімації.
Знає, що відповідач застосовував
насильство і відносно позивачки. А його
сестра взагалі майже завжди ходила в
синцях та подряпинах від відповідача.
Знає, що відповідач в обмін на будинок,
який підлягав зносу, отримав квартиру
на вул.Пожарського на двох осіб - себе
та позивачку по справі. Однак,
залишившись проживати в будинку, який
так і не знесли, відповідач квартиру
продав. А позивачка проживала разом з
матір"ю та своєю сестрою ОСОБА_19 в
квартирі, яку виділили його сестрі та
другій доньці - ОСОБА_19. Розлучившись з
відповідачем, його сестра ОСОБА_25,
тягла дітей сама, бо постійно
скаржилась їм на те, що не вистачає
грошей. Знає, що відповідач грошей
ОСОБА_25 не давав, аліменти не платив.

В зв"язку з вищевказаними
обставинами, суд вважає доведеними той
факт, що відповідач ухилявся від
виконання своїх батьківських
обов"язків по відношенню до своєї
доньки ОСОБА_1 Крім того, суд вважає
також доведеним і той факт, що у
позивачки ОСОБА_1 змінилось сімейне та
матеріальне становище і вважає за
необхідне позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити в повному обсязі,
звільнивши її від сплати аліментів, що
стягуються на користь ОСОБА_3 на його
утримання.

Керуючись ст.204 ч.2 СК
України, ст.3, 10, 15, 57, 58, 60, 212, п.7 ст.214 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Звільнити ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженку м.Нікополя
Дніпропетровської області, від сплати
аліментів, що стягуються з неї на
утримання батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
в розмірі 1/8 частини з усіх видів
заробітку та доходів, але не менше, ніж
30 відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку кожного
місяця.

Рішення суду першої
інстанції може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення
до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал