Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2014 р.
Дніпровський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді
Ластовки Н.Д.,

при секретарі
Фузік Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Дніпровського
районного суду м. Києва цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа ОСОБА_3, про стягнення аліментів
на утримання повнолітньої дитини, до
закінчення нею навчання,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1, звертаючись з
позовом до суду, просить стягнути з
відповідача ОСОБА_2 аліменти на її
користь у розмірі 1/3 частини з усіх
видів заробітку щомісячно, але не менше
30% прожиткового мінімуму, щомісячно і
до закінчення нею навчання у
Національному технічному університеті
України «Київський політехнічний
інститут», починаючи з 2013 року та до
30.06.2016 року, мотивуючи свої вимоги тим,
що позивачка є донькою відповідача,
який після розірвання шлюбу з її
матір'ю - ОСОБА_3 почав проживати окремо
від сім'ї та перестав надавати кошти на
їх утримання, оскільки вона
самостійного заробітку немає, а мати
має незначну суму доходу, при цьому
вона має захворювання та перебуває на
постійному медичному нагляді, просить
стягнути аліменти з її батька, який
офіційно працевлаштований та має
регулярний заробіток.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не
з'явилась, однак направила до суду
заяву, відповідно до якої просить суд
розглянути справу за її відсутності,
позов підтримала в повному обсязі з
підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, однак направив до суду
заяву, відповідно до якої просив суд
розглянути справу за його відсутності,
проти задоволення позову не
заперечував.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явилась, однак направила до суду
заяву, відповідно до якої проти
задоволення позову не заперечувала,
просила суд розглянути справу за її
відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши зібрані по справі докази у їх
сукупності, приходить наступного.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу
України, мати, батько мають рівні права
та обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки зобов'язані піклуватися про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток. Батьки
зобов'язані забезпечити здобуття
дитиною повної загальної середньої
освіти, готувати її до самостійного
життя. Передача дитини на виховання
іншим особам не звільняє батьків від
обов'язку батьківського піклування
щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу
України).

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права
дитини, прийнятої 44-ю сесією Генераль
ної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і)
інші особи, що виховують дитину, несуть
основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здатностей
і фі нансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини. Це поло
ження відбите в українському
законодавстві. Обов'язок батьків щодо
утримання своїх дітей є одним з
головних конституційних обов'язків (ч. 2
ст. 51 Конститу ції України) і традиційно
закріплюється в сімейному
законодавстві. Положення Сімейного
кодексу України регулюють відносини з
утримання між батьками й дітьми, між ма
тір'ю й батьком дитини з метою
затвердження почуття обов'язку батьків
і дітей один перед одним і мають своєю
спрямованістю створення в сім'ї
сприятливих умов фізичного,
розумового, морального, духовного й
соціального розвитку ди тини.
Регулювання відносин батьків і дітей
щодо утримання здійснюється відпо
відно до положень міжнародних правових
актів, зокрема Декларації прав дитини
від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини
тощо і погоджується із загальними
засадами регулювання сімейних
відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного
кодексу України.

Судом встановлено, що від шлюбу сторони
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають повнолітню
доньку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 2)

31.08.2000 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
розірвано. (а.с. 4,6)

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 16.03.2000 року, яке набрало
законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 аліменти на утримання
двох дітей - доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,
та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі
1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно,
починаючи з 13.03.2000 року і до досягнення
ними повноліття. (а.с. 5)

Відповідно до частини третьої ст.61
Цивільного процесуального кодексу
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

За даними довідки від 12.11.2014 року № 974,
виданої деканом Жученко О.А., ОСОБА_1 є
студенткою групи ЛЕ-21
інженерно-хімічного факультету НТУУ
«КПІ» денної форми навчання і закінчує
університет 30.06.2016 року. (а.с. 9)

Згідно положення статті 191 Сімейного
кодексу України, аліменти на дитину
присуджуються за рішенням суду від дня
пред'явлення позову. Аліменти за
минулий час можуть бути присуджені,
якщо позивач подасть суду докази того,
що він вживав заходів щодо одержання
аліментів з відповідача, але не міг їх
одержати у зв'язку з ухиленням
останнього від їх сплати. У цьому разі
суд може присудити аліменти за минулий
час, але не більш як за три роки.

Аліменти за минулий час можуть бути
присуджені тільки при наявності
підстав, установлених законом. Позивач
повинен надати суду докази того, що він
вживав заходів щодо одержання
аліментів з відповідача, але не міг їх
одержати у зв'язку із ухиленням
останнього від їхньої сплати.
Вважається недоцільним обтяжувати
відповідача виплатами за минулий
період, якщо позивач не вжив заходів
щодо одержання аліментів (у тому числі
не подав позов про стягнення аліментів)
з особистих мотивів. Не можна
відмовитися від права на одержання
аліментів, однак його можна не
здійснювати. В цьому полягає право
розпорядницької ініціативи сторін у
відносинах з утримання. Припускається,
що особа, добровільно беручи на себе
повністю тягар з утримання дитини,
передбачає пов'язані з цим складнощі й
готова їх долати самостійно. Тому, якщо
особа за власним бажанням не
здійснювала право на одержання
аліментів, а відповідач не створював до
цього перешкод, аліменти за минулий час
не можуть бути стягнені.

Так, аналізуючи наявні в матеріалах
справи докази, керуючись
вищенаведеними нормами діючого
законодавства України, суд дійшов
висновку про відсутність підстав
задоволення вимоги позивачки щодо
стягнення з відповідача аліментів,
починаючи з 2013 року, тобто за минулий
період, оскільки в матеріалах справи
відсутні докази вживання позивачкою
заходів щодо одержання аліментів з
відповідача та доказів неможливості
отримання аліментів, у зв'язку із
ухиленням останнього від їхньої
сплати, та враховуючи норму статті 191
Сімейного кодексу України, за якою
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову, а саме 04.12.2014 року, та також
враховуючи ту обставину, що позивачкою
не визначено дату, з якої вона вважає
порушеними її права на отримання
аліментів.

Відповідно до положення статті 199
Сімейного кодексу України, якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потре бують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу. Право на
утримання припиняється у разі
припинення навчання.

Відповідно до абз. 1 п. 20 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 3
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу Укра їни при
розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
від 15.05.2006 р. обов'язок батьків
утримувати повнолітніх дочку, сина, які
про довжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчан ня), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: 1) досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; 2) продовження ними
навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; 4) наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу. Зазначений у Постанові
Пленуму Верховного Суду України
фактичний склад необхідно доповнити ще
одним юри дичним фактом - походження
дитини від батьків (кровне споріднення
біологічне походження) або наявність
між ними іншого юридично значущого
зв'язку (уси новлення).

Однак відповідно до статті 199 Сімейного
кодексу України і вказаного
роз'яснення Пленуму Верховного Суду
України обов'язок щодо утримання
повнолітніх дочки, сина виникає за
умови їх потреби у матеріальній
допомозі у зв'язку з навчанням. Таким
чином, особа не в усіх випадках є
обмеженою у зв'язку з навчанням в мож
ливості заробляти кошти для власного
забезпечення. Тому в разі спору така по
треба має бути встановлена судом.
Потреба в матеріальній допомозі має
бути пов'язаною з навчанням.

Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу
України частка заробітку (доходу)
матері, батька, яка буде стягуватися
як аліменти на дитину, визначається
судом.

При визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дру жини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення. (ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу
України).

Право позивачки на отримання аліментів
не оспорюється, а тому суд враховує
норму ч. 4 ст. 174 ЦПК України, за якою, у
разі визнання відповідачем позову суд,
за наявності для того законних підстав,
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Відповідно до частини третьої ст. 212
Цивільного процесуального кодексу
України, суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа ОСОБА_3, про стягнення
аліментів на утримання повнолітньої
дитини, до закінчення нею навчання
підлягає частковому задоволенню та
присуджує до стягнення з відповідача
ОСОБА_2 аліменти на утримання його
повнолітньої доньки ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини з усіх
видів заробітку щомісячно, але не менше
30% прожиткового мінімуму щомісяця, на
період навчання у Національному
технічному університеті України
«Київський політехнічний інститут»,
починаючи з 04.12.2014 року і до 30 червня 2016
року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
допускає негайне виконання рішення
суду у справах про стягнення аліментів
у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
присуджує до стягненню з відповідача
на користь держави судовий збір в
розмірі 243,60 грн., від сплати якого була
звільнена позивачка при подачі позову
до суду.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. 27 Конвенції про права дитини,
прийнятої 44-ю сесією Генераль ної
Асамблеї ООН 20.11.1989 p, ст.ст.141, 150, 180, 182, 191,
199, 200 Сімейного кодексу України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про застосування судами
окремих норм сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
від 15.05.2006 року № 3, ст.ст. 10, 57-60, 79, 88, 208-209,
212-215, 224-226 Цивільного процесуального
кодексу України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
ОСОБА_3, про стягнення аліментів на
утримання повнолітньої дитини, до
закінчення нею навчання - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2
зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1,
аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх
видів заробітку щомісячно, але не менше
30% прожиткового мінімуму щомісячно, на
період навчання у Національному
технічному університеті України
«Київський політехнічний інститут»,
починаючи з 04.12.2014 року і до 30.06.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір у розмірі 243 гривень 60
копійок.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів
у межах суми платежу за один місяць
допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

С у д д я :