Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/249/14 Головуючий у
суді І-ї інстанції Регеша В.О.
Доповідач Белінська І. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

23.01.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Авраменко Т.М.,

Суровицької Л.В.,

при секретареві - Ткаченко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Кіровограді цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України», від імені якого
діє ТВБВ № 10010/0114, до ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та за зустрічним позовом
ОСОБА_5 до ПАТ «Державний Ощадний банк
України» про розірвання кредитного
договору за апеляційною скаргою ПАТ
«Державний ощадний банк України» на
рішення Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 14 листопада 2013 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим рішенням частково задоволено
позов ПАТ «Державний Ощадний банк
України» ( далі - Банк) до ОСОБА_5, ОСОБА_6
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, дострокове
повернення частини кредиту, що
залишилася: стягнуто з відповідачів
солідарно на користь позивача 149 387
гривень 10 коп.; та задоволено
зустрічний позов ОСОБА_5: розірвано
кредитний договір №1600, укладений 19.05.2008
року між нею та ПАТ «Державний Ощадний
банк України».

В апеляційній скарзі позивач
просить скасувати рішення суду першої
інстанції у частині вирішення
зустрічного позову і ухвалити нове
рішення про відмову у його задоволенні.
Вказує на порушення судом норм
матеріального права, недоведеність
обставин справи, які суд вважав
встановленими.

Заслухавши пояснення
представника позивача ОСОБА_7, яка
просила задовольнити апеляційну
скаргу, відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_6,
які просили її відхилити, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вирішила, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що 19.05.2008 року між Банком
та ОСОБА_5 було укладено кредитний
договір №1600, за яким Банк надав
позичальнику споживчий кредит у
розмірі 150 000 гривень зі сплатою
процентів за користування у розмірі 18%
річних із кінцевим терміном погашення
кредиту до 19.05.2023 року. Того ж дня між
ними була укладена додаткова угода
(а.с.17). Згідно із п.1.5 кредитного
договору позичальник зобов»язався
щомісячно до 19 числа місяця, наступного
за звітним, здійснювати погашення
кредиту та сплачувати нараховані
Банком проценти ануїтетними платежами
в сумі 2600 гривень.

У забезпечення виконання
позичальником умов кредитного
договору між Банком і ОСОБА_6 19.05.2008 року
укладено договір поруки №967 (а.с.7).

Судом першої інстанції також
встановлено факт порушення
позичальником зобов»язання за
договором по повному та своєчасному
поверненню кредиту( прострочення
боржника) , внаслідок чого утворилась
заборгованість,визначена станом на
1.11.2013 року, а також наявність підстав
для дострокового повернення частини
кредиту, яка залишилася.

Рішення суду першої інстанції у
частині задоволення позову Банку до
відповідачів про дострокове
повернення частини кредиту, що
залишилася, стягнення заборгованості
за кредитним договором сторонами в
апеляційному порядку не оскаржене,
тому, відповідно до ч.1ст.303 ЦПК України,
його законність і обґрунтованість
апеляційним судом не перевіряється.

Задовольняючи зустрічний позов
ОСОБА_5 до Банку про розірвання
кредитного договору з підстав,
передбачених ст.652 ЦК України, суд
першої інстанції дійшов висновку про
наявність факту істотних обставин,
якими сторони керувались при укладенні
кредитного договору, та вважав такими
обставинами те, що внаслідок
економічної кризи та інших незалежних
від сторін зовнішньоекономічних
факторів ОСОБА_5 на цей час не працює, не
має інших джерел доходу, а ОСОБА_6
отримує заробітну плату у мінімальному
розмірі. Крім того, на їх утриманні
знаходиться неповнолітня дитина та
непрацездатні хворі батьки.

Проте з таким висновком не можна
погодитись, оскільки суд першої
інстанції неправильно застосував
норми матеріального права.

По суті, суд першої інстанції
визнав істотною зміною обставин, якими
сторони керувалися при укладенні
кредитного договору, погіршення на
даний час фінансового стану
позичальника та відсутність у нього
грошових коштів для повернення кредиту
відповідно до умов договору.

Однак, згідно із ч.2ст.652 ЦК України
договір може бути розірваний на вимогу
заінтересованої сторони у судовому
порядку у зв»язку з істотною зміною
обставин за наявності одночасно таких
умов: 1) в момент укладання договору
сторони виходили з того, що таки зміна
обставин не настане; 2) зміна обставин
зумовлена причинами, які
заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися; 3) виконання договору
порушило б співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавило б
заінтересовану сторону того, на що вона
розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.
У разі розірвання договору внаслідок
істотної зміни обставин суд, на вимогу
будь-якої із сторін, визначає наслідки
розірвання договору виходячи з
необхідності справедливого розподілу
між сторонами витрат, понесених ними у
зв»язку з виконанням цього договору
(ч.3ст.652 ЦК).

В порушення зазначених вимог суд
першої інстанції розірвав кредитний
договір, не встановивши наявність
одночасно усіх умов, передбачених
ч.2ст.652 ЦК України. Обставини,які
істотно змінилися, на які позичальник
посилався як на підставу для
задоволення зустрічного позову, а саме:
погіршення свого фінансового стану та
відсутність коштів для належного
виконання своїх зобов»язань за
кредитним договором, - не свідчать про
наявність передбачених законом умов
для розірвання кредитного договору у
судовому порядку з підстав,
передбачених ст.652 ЦК України.

З урахуванням суті договору (ст.1054
ЦК), відповідно до положень статей 526,
ч.1ст.530, 617, 629, 625 ЦК України відсутність
у боржника необхідних коштів не є
підставою для звільнення його від
відповідальності за порушення
зобов»язання. На інші обставини, які
істотно змінилися (наприклад, рішення
суду про дострокове стягнення з
позичальника частини кредиту, яка
залишилася) відповідач у зустрічному
позові не посилався.

Таким чином, порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, недоведеність обставин справи ,
які суд вважав встановленими, при
ухваленні зустрічного позову є ,
відповідно до ст.309 ЦПК України
підставою для скасування рішення у цій
частині і ухвалення нового рішення.

Зважаючи на викладене, підстави
для задоволення зустрічного позову
відсутні.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ «Державний
Ощадний банк України» задовольнити.

Рішення Світловодського
міськрайонного суду від 14 листопада 2013
року скасувати у частині вирішення
зустрічного позову і ухвалити у цій
частині нове рішення, яким:

Відмовити ОСОБА_5 у задоволенні
зустрічного позову до ПАТ «Державний
Ощадний банк України» про розірвання
кредитного договору.

У решті рішення Світловодського
міськрайонного суду від 14.11.2013 року
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі 20 днів з дня набрання
ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: