У Х В А Л А

Іменем України

20 лютого 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого: Дроботі В.В.

суддів: Власова С.О., Бисаги Т.Ю.

при секретарі: Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника відповідача
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Виноградівського районного суду від 12
листопада 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

Зазначеним рішенням позовні вимоги
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволені частково.

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в рахунок
відшкодування шкоди, заподіяної
злочином стягнуто 98 200 грн.
матеріальної та 3 000 грн. моральної
шкоди.

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 в рахунок
відшкодування шкоди, заподіяної
злочином, стягнуто 4 700 грн.
матеріальної та 500 грн. моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення і ухвалення
нового про відмову у позові. Апелянт
вказує на те, що позивачі не надали суду
докази щодо заподіяння їм моральної
шкоди. Суд безпідставно не застосував
строк позовної давності, який сплив до
пред'явлення позову. Окрім того, суд
неправильно застосував матеріальний
закон щодо вимог про стягнення
матеріальної шкоди та не вирішив
питання щодо судових витрат.

Колегія суддів вважає, що скарга до
задоволення не підлягає з таких
підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлені слідуючі факти та
обставини.

Вироком Виноградівського районного
суду від 16 квітня 2013 року ОСОБА_1 був
визнаний винним у вчиненні шахрайських
дій щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і засуджений
на ст. 190 ч.2 КК України.

Вирок щодо нього набув законної сили.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК
України вирок у кримінальному
провадженні, що набрав законної сили,
обов'язковий для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено вирок
з питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Зазначеним вище вироком встановлено,
що шахрайські дії ОСОБА_1 по
виманюванню від ОСОБА_3 грошей в сумі 42
000 грн. та 7 300 доларів США, а від ОСОБА_4
майна на суму 4 720 грн., дійсно, мали
місце і ці дії вчинені саме ОСОБА_1.

Ці ж факти стверджені
розпискою-зобов'язанням відповідача,
яку він 16 березня 2013 року власноручно
написав та підписав, а також
показаннями позивачів, допитаних судом
першої інстанції в якості свідків.

Суд першої інстанції правильно
констатував, що між сторонами спору
наявні деліктні правовідносини, які
регулюються главою 82 ЦК України, а
також ст. 23 ЦК.

Згідно положень ч.ч. 1 та 2 ст. 1166 ЦК
майнова шкода, завдана неправомірними
діями особистим немайновим та майновим
правам фізичної особи відшкодовується
в повному обсязі особою, яка її
завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Враховуючи наведене, рішення суду в
частині стягнення майнової шкоди
відповідає вимогам закону та
ґрунтується на матеріалах справи.

Згідно положень ч. 2 ст. 23 ЦК моральна
шкода полягає, зокрема, у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої.

Протиправність поведінки ОСОБА_1 щодо
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які були визнані
потерпілими у кримінальному
провадженні, доведена вироком суду.

Підстав для звільнення відповідача від
обов'язку відшкодувати моральну шкоду,
які передбачені ч. 2 ст. 1167 ЦК, немає.

Оскільки відповідач шахрайським
способом заволодівши у 2008-09 роках
грошима ОСОБА_3, а у 2010 році - майном
ОСОБА_4, тривалий час користувався ними
і не повернув їх до теперішнього часу,
безумовно, він заподіяв моральну шкоду
позивачам, яка проявилась в їх душевних
стражданнях у зв'язку із тривалою
втратою майна та речей.

При визначенні розміру моральної шкоди
суд першої інстанції врахував вимоги ч.
3 ст. 23 ЦК щодо його розумності та
справедливості.

Рішення суду і в цій частині відповідає
вимогам закону.

Доводи скарги до уваги прийняті бути не
можуть.

Норми матеріального права судом першої
інстанції застосовані правильно. З
вироку суду від 16 квітня 2013 року видно,
що між ОСОБА_1, з одного боку, та ОСОБА_3 і
ОСОБА_4, з другого боку, не існували
відносини цивільно-правового
характеру, а були в наявності
кримінально-карані дії з боку
засудженого, який з метою заволодіння
чужим майном, умисно, з особистих
корисливих спонукань шляхом
зловживання довірою з боку потерпілих
виманив в них гроші та речі на загальну
суму 103 500 грн.

За змістом ст. 261 ЦК перебіг позовної
давності за деліктним зобов'язанням
починається від дня, коли особа
довідалась про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.
Оскільки вирок, щодо ОСОБА_1 набув
законної сили 16 травня 2013 року, то саме
з цієї дати для ОСОБА_3 та ОСОБА_4
почався перебіг позовної давності за
вимогами про відшкодування шкоди,
заподіяної злочином.

Оцінка доказам заподіяння позивачам
моральної шкоди у рішенні суду по даній
справі дана.

Питання про стягнення судових витрат
судом вирішено шляхом ухвалення
додаткового рішення, яке відповідачем
не оскаржено.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Виноградівського районного
суду від 12 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили після її
проголошення, але може бути оскаржена
протягом 20 днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області
В.В. Дроботя