АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/1082/2013 Головуючий
у 1-й інстанції: Васильченко О.В.
Доповідач: Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.,

- Шебуєвої
В.А.,

при секретарі -
Дем»янчук Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану
представником ОСОБА_3

на рішення Подільського районного суду
м. Києва від 17 жовтня 2013 року в справі
позовом ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Молагро»,
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
договором позики

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернувся в
суд із позовом до відповідачів про
стягнення заборгованості за договором
позики.

В мотивування вимог посилався на те, що
15.10.09 року між ним та ТОВ «Молагро»
укладено договір позики, за яким він
надав ТОВ «Молагро» грошові кошти в
розмірі 765 000 грн. строком до 15.11.09 року
зі сплатою 3,5% за вказаний період.

З метою забезпечення виконання умов
договору позики, 15.10.09 року між ним та
ОСОБА_4 укладено договір поруки, за
умовами якого останній поручився перед
кредитором за боржника щодо виконання
зобов'язань за договором позики та взяв
на себе відповідальність у розмірі не
більше ніж 8 500 грн.

У зв'язку з невиконанням позичальником
та поручителем взятих на себе
зобов'язань за договором позики просив
стягнути з ТОВ «Молагро» суму боргу в
розмірі 76 5000 грн., проценти від суми
позики в сумі 1004349 грн., індекс інфляції
в розмірі 107055,70 грн., 3% річних за
несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання в сумі 68850 грн. Також
просив стягнути солідарно з
відповідачів на його користь 8500 грн.

Заочним рішенням Подільського
районного суду м. Києва від 17 жовтня 2013
року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ТОВ «Молагро»,
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму боргу за
договором позики в розмірі 765000 грн., 3%
річних в розмірі 68850 грн., інфляційні
збитки в розмірі 107055 грн. 70 коп. та 3219
грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 8500
грн. коштів за індивідуальну
відповідальність.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням,
представник позивача подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення в частині відмови в
задоволенні позовної вимоги про
стягнення з ТОВ «Молагро» на його
користь відсотків в розмірі 1004349 грн. та
ухвалити в цій частині нове рішення про
задоволення цієї вимоги.

Зазначає, що суд не звернув уваги на
визнання відповідачами позовних вимог
в повному обсязі.

Висновок суду про застосування до
спірних правовідносин Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
є помилковим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 15.10.2009 року між
ОСОБА_2 та ТОВ «Молагро» укладено
договір позики, посвідчений приватним
нотаріусом Лозівського міського
нотаріального округу Харківської
області ОСОБА_5, зареєстрований в
реєстрі за №841, за умовами якого ОСОБА_2
передав у власність ТОВ «Молагро»
грошові кошти в сумі еквівалентній 90000
доларів США, що на момент укладення
договору становило 765000 грн. зі сплатою
3,5% від загальної суми, що разом складає
еквівалент 93150 дол. США або 791775 грн. на
строк до 15.11.2009 року (а.с. 11-12).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за договором позики, 15.10.2009
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено
договір поруки, за умовами якого
поручитель взяв на себе зобов'язання
щодо забезпечення виконання боржником
основного зобов'язання, але не більше
8500 грн. (а.с. 13-14).

Звертаючись в суд із зазначеним
позовом ОСОБА_2 посилався на те, що ТОВ
«Молагро» та ОСОБА_4 не виконали взятих
на себе зобов'язань за договором позики
та просив стягнути з ТОВ «Молагро» суму
боргу в розмірі 765000 грн., проценти від
суми позики в сумі 1004349 грн., індекс
інфляції в розмірі 107055,70 грн., 3% річних
за несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання в сумі 68850 грн. Також
просив стягнути солідарно з
відповідачів на його користь 8500 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд підставно виходив з того, що
відповідачі належним чином не виконали
взяті на себе зобов'язання.

Разом з тим резолютивна частина
рішення суду суперечить ст.ст.214,215 ЦПК
України, оскільки суд першої інстанції
стягнув солідарно з ТОВ «Молагро»,
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму боргу за
договором позики в розмірі 765000 грн., 3%
річних в розмірі 68850 грн., інфляційні
збитки в розмірі 107055 грн. 70 коп., а також
з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 8500 грн.
коштів за індивідуальну
відповідальність. Проте такий висновок
суду суперечить вимогам ст.11 ЦПК
України, оскільки суд вийшов за межі
позовних вимог та стягнув з поручителя
солідарно заборгованість за договором
позики в повному обсязі не звернувши
уваги на те, що ОСОБА_4 несе
відповідальність за договором поруки в
обсязі не більше 8500 грн.

Апеляційна скарга не містить посилань
на зазначені обставини, проте у силу ч.3
ст.303 ЦПК України апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Враховуючи визнання відповідачами
позову ОСОБА_2 в повному обсязі, а також
те, що ними не оскаржувався розмір
заборгованості за договором позики, й
рішення суду про стягнення з них суми
боргу, тому резолютивна частина
рішення суду першої інстанції має бути
приведена у відповідність з позовними
вимогами.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
скасування рішення суду в частині
солідарного стягнення з ТОВ «Молагро»,
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суми боргу за
договором позики в розмірі 765000 грн., 3%
річних в розмірі 68850 грн., інфляційних
збитків в розмірі 107055 грн. 70 коп., а
також в частині стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 8500 грн. коштів за
індивідуальну відповідальність та
ухвалення в цій частині нового рішення.

Відмовляючи в задоволенні позовної
вимоги стягнення з ТОВ «Молагро» 3,5% за
користування коштами суд виходив з
того, що зазначені вимоги суперечать
Закону України «Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг», оскільки його
сфера дії за суб'єктним складом
учасників є обмеженою і не поширюється
на юридичних осіб, які за своїм
правовим статусом не є фінансовими
установами та на фізичних осіб, які не є
суб'єктами підприємницької діяльності.
Враховуючи те, що ОСОБА_2 не відноситься
до суб'єктів підприємницької
діяльності, які відповідно до Закону
мають право здійснювати діяльність з
надання фінансових послуг на території
України, тому відсутні правові
підстави застосування до даних
правовідносин цього Закону.

Разом з тим, такий висновок суду
суперечить вимогам закону та постанові
Верховного Суду України від 18 липня 2012
року, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковою, згідно якої
Закон України «Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг» є спеціальним
нормативним актом, який регулює
відносини спеціальних суб'єктів -
учасників ринку фінансових послуг, і не
поширюється на всіх інших юридичних і
фізичних осіб - суб'єктів договору
позики, правовідносини яких
регулюються нормами ст. ст. 1046 - 1048 ЦК
України.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки НБУ.

Згідно п.1 договору позики від 15.10.2009
року, позичальник зобов'язався
сплатити за користування коштами 3,5 %
від загальної суми, тобто 0,1167 % за кожен
день користування грошовими коштами.

Враховуючи те, що кошти надані в борг
15.10.2009 року, а з позовом ОСОБА_2
звернувся 15.11.2012 року, тому період за
який нараховують проценти за
користування коштами становить 1125
днів.

Отже, розмір відсотків, нарахованих
позивачем згідно п.1 договору позики та
ст.1048 ЦК України становить 1004349,38 грн. та
підлягає стягненню на користь
позивача.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
скасування рішення суду в частині
відмови в стягненні відсотків за
користування коштами в розмірі 1004349,38
грн. та ухвалення в цій частині нового
рішення про задоволення зазначеної
вимоги.

Таким чином, суд вважає, що позовні
вимоги про стягнення суми боргу в
розмірі 765000 грн., процентів від суми
позики в сумі 1004349,38 грн., індексу
інфляції в розмірі 107055,70 грн., 3% річних
за несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання в сумі 68850 грн., а всього
заборгованості за договором позики в
розмірі 1 945 255,08 грн. підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Разом з тим, судом звертається увага на
те, що ОСОБА_4 несе солідарну
відповідальність за виконання ТОВ
«Молагро» своїх зобов'язань за
договором позики в межах 8500 грн., тому з
ОСОБА_4 та ТОВ «Молагро» на користь
ОСОБА_2 підлягає стягненню солідарному
порядку 8500 грн.

Враховуючи те, що на користь позивача в
солідарному порядку з відповідачів
стягнуто суму боргу в розмірі 8500 грн.,
тому з ТОВ «Молагро» на користь ОСОБА_2
підлягає стягненню не 1 945 255,08 грн., а 1 936
755,08 грн., тобто 1 945 255,08 грн. - 8500 грн.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
скасування рішення суду в повному
обсязі та ухвалення нового рішення про
задоволення позову, стягнення з ТОВ
«Молагро» на користь ОСОБА_2
заборгованості за договором позики в
сумі 1 936 755,08 грн. та солідарне
стягнення з ТОВ «Молагро» та ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 заборгованості за
договором позики в розмірі 8500 грн.

Крім того, у відповідності до ч.5 ст.88
ЦПК України, суд зобов'язаний змінити
розподіл судових витрат, тому з ОСОБА_4
на користь позивача підлягає стягненню
229,40 грн. судового збору, а з ТОВ
«Молагро - 2989,60 грн. судового збору.

Керуючись ст. 1048 ЦК України, ст.ст.
88,303,304,307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія
суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 17 жовтня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Молагро» на користь
ОСОБА_2 заборгованість за договором
позики в розмірі 1 936 755,08 грн.

Стягнути солідарно з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Молагро»
та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
заборгованість за договором позики в
розмірі 8 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 229,40
грн. судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Молагро» на користь
ОСОБА_2 2989,60 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з часу
його проголошення та може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: