№2-684/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року Солом"янський
районний суд м. Києва в складі :

головуючого - судді Кушнір С.І.,

при секретарі - Загородній І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Солом'янської районної у м.
Києві державної адміністрації, 3-я
особа: Комунальне підприємство
«Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Солом»янської районної м.Києві
державної адміністрації про визнання
недійсним розпорядження органу
приватизації та свідоцтва про право
власності на житло

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в жовтні 2013 р. звернувся
до суду з позовом про визнання
частково недійсним розпорядження
органу приватизації Жовтневої
райдержадміністрації м.Києва від 18.12.1998
р. № 3133 про приватизацію квартири
АДРЕСА_1 відносно ОСОБА_2 та свідоцтва
про право власності на житло від 18.12.1998
р. відносно ОСОБА_2, просив визнати
право власності на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в рівних
долях.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що його дружина ОСОБА_3
займалась приватизацією квартири, та
при оформленні документів поставила
підпис за ОСОБА_2 не розуміючи
наслідків такої дії.

Відповідач ОСОБА_2 на момент
приватизації квартири в ній не
проживала, своєї згоди на приватизацію
квартири не давала і заяви на
приватизацію квартири не підписувала.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» визначено, що передача квартир
(будинків) здійснюється в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім»ї, які постійно мешкають у
цій квартирі (будинку), в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов»язковим визначенням
уповноваженого власника квартири.

Ухвалою суду від 24.06.2014 р. в якості 3-ї
особи до участі в справі залучено
Комунальне підприємство «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Солом»янської
районної м.Києві державної
адміністрації.

Ухвалою суду від 15.10.2014 р. за клопотання
представника позивача в якості
відповідачів залучено ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5.

В судовому засіданні представник
позивача збільшив позовні вимоги,
просив визнати недійсним
розпорядження органу приватизації
Жовтневої райдержадміністрації
м.Києва від 18.12.1998 р. № 3133 про
приватизацію квартири АДРЕСА_1 та
свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 від 18.12.1998р.
Обгрунтовуючи тим, що відповідач
ОСОБА_2 на момент приватизації в
квартирі не проживала, своєї згоди на
приватизацію не давала, заяву на
приватизацію не підписувала.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні позовні вимоги
визнала та пояснила, що про
приватизацію квартири відповідач
дізналась з позовної заяви. Згоди на
приватизацію квартири не давала,
ніяких документів щодо приватизації
квартири не підписувала, на час
приватизації в квартирі не проживала.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги
визнала та пояснила, що в 1998 р.
займалась приватизацією квартири
АДРЕСА_1, на той час в квартирі була
зареєстрована дочка ОСОБА_2, яка в
квартирі не проживала та вона
поставила замість дочки підпис в заяві
про передачу квартири у власність.
Дочку про приватизацію квартири не
повідомила.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове
засідання не з»явились, про розгляд
справи повідомлялись належним чином,
надіслали заяви про визнання позову та
просили розглядати справу у їх
відсутність.

Представник Солом'янської районної у м.
Києві державної адміністрації в судове
засідання не з»явився, про розгляд
справи повідомлявся належним чином,
просив слухати справу у відсутність
представника та надав пояснення, що
відповідно до ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» визначено, що передача квартир
(будинків) здійснюється в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім»ї, які постійно мешкають у
цій квартирі (будинку), в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов»язковим визначенням
уповноваженого власника квартири.
Відповідно до Положення про порядок
передачі квартир (будинків) у власність
громадян, затвердженого наказом
Держкомунгоспу від 15.09.1992 р. № 56 при
оформленні заяви на приватизацію
квартири (будинку) громадянин бере на
підприємстві, що обслуговує житловий
будинок, довідку про склад сім»ї та
займані приміщення. В довідці
вказуються члени сцм»ї наймача, які
прописані та мешкають разом з ним, а
також тимчасово відсутні особи, за
якими зберігається право на житло.
Підстав для відмови в приватизації не
було.

Представник Комунального підприємства
«Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Солом»янської районної м.Києві
державної адміністрації» в судове
засідання не з»явився, про розгляд
справи повідомлявся належним чином.

Суд, заслухавши пояснення
представника позивача, відповідача,
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно із ст.1 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» приватизація державного
житлового фонду - це відчуження квартир
(будинків), кімнат у квартирах та
одноквартирних будинках, де мешкають
два і більше наймачів, та належних до
них господарських споруд і приміщень
державного житлового фонду на користь
громадян України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» приватизація здійснюється
шляхом: безоплатної передачі
громадянам квартир (будинків) із
розрахунку санітарної норми 21 кв.м.
загальної площі на наймача і кожного
члена його сім'ї та додатково 10 кв.м. на
сім'ю; продажу надлишків загальної
площі квартир (будинків) громадянам
України, що мешкають в них або
перебувають в черзі потребуючих
поліпшення житлових умов.

Відповідно до ч. 2, 3 ст.8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» передача квартир
(будинків), житлових приміщень у
гуртожитках здійснюється в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають у
цій квартирі (будинку), житловому
приміщенні у гуртожитку, в тому
числі тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку), житлового приміщення у
гуртожитку. Передача квартир
(будинків) у власність громадян
здійснюється на підставі рішень
відповідних органів приватизації.

Судом встановлено, що в 1998 р. до
керівника органу приватизації із
заявою про передачу в приватну
власність квартири за адресою: АДРЕСА_1
звернулась ОСОБА_3. В заяві зазначено,
що згоду на приватизацію квартири дали
ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2

До заяви про передачу в приватну
власність квартири було додано
довідку про склад сім»ї наймача
квартири, в якій зазначено, що в
квартирі мешкають і мають право на
житло на момент введення в дію Закону
«Про приватизацію житлового фонду»:
ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Відповідно до ст.41 ЦК України (в
редакції 1963 р.) угодами визнаються дії
громадян і організацій, спрямовані на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав або обов'язків.

Статтею 48 ЦК України (в редакції 1963 р.)
встановлено, що недійсною є угода, яка
не відповідає вимогам закону.

18.12.1998 р. органом приватизації
Жовтневої райдержадміністрації
м.Києва було прийнято розпорядження №
3133 про передачу квартири АДРЕСА_4 в
приватну спільну власність.

Згідно з розпорядженням органу
приватизації від 18.12.1998 р. № 3133 було
видано 18.12.1998 р. свідоцтво по право
спільної часткової власності на
квартиру АДРЕСА_1: ОСОБА_3 та членам її
сім»ї: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_2, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб
від 02.12.2006 р.

Як зазначила представник відповідача
ОСОБА_2 на момент приватизації
квартири, відповідач було
повнолітньою, згоди на приватизацію
квартири не давала, заяву про передачу
квартири у приватні власність не
підписувала.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
підтвердила, що вона поставила підпис
замість дочки ОСОБА_2 в заяві до органу
приватизації про передачу квартири у
власність.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до ст.ст.57-60
ЦПК України.

Ст.ст.60, 61 ЦПК України встановлені
правила звільнення сторони від
доказування та розподілу обов»язків по
доказуванню між сторонами.

За загальним правилом, встановленим
ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 цього
кодексу.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 згоди на
приватизацію квартири не давала,
розпорядження та свідоцтво про право
власності від 18.12.1998 р. не відповідає
вимогам закону і має бути визнано
недійсним. Суд приходить до висновку,
що позовні вимоги обґрунтовані та
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.41, 48 ЦК України (в
редакції 1963 р.), Законом України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», ст.ст. 10, 60, 88, 208, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Солом'янської районної у м.
Києві державної адміністрації, 3-я
особа: Комунальне підприємство
«Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Солом»янської районної м.Києві
державної адміністрації про визнання
недійсним розпорядження органу
приватизації та свідоцтва про право
власності на житло задовольнити.

Визнати недійсним розпорядження
органу приватизації Жовтневої
райдержадміністрації м.Києва від 18.12.1998
р. № 3133 про передачу у приватну
власність квартири АДРЕСА_1.

Визнати недійсним свідоцтво про право
власності на житло від 18.12.1998 р., видане
Жовтневою райдержадміністрацією
м.Києва, відповідно до якого квартира
АДРЕСА_1 належить на праві приватної
сумісної власності ОСОБА_3 та членам її
сім»ї: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в
рівних долях.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Кушнір С.І.