АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження№22ц/790/7454/14
Головуючий 1 інстанції - Танасевич О.В.
Справа № 633/17/14-ц
Доповідач -Коровін С.Г.
Категорія: - договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі :

Головуючого: -
Коровіна С.Г.

Суддів -
Коваленко І.П.

Довгаль
А.П.

При секретарі: -
Огарьовій О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою Державного
авіаційного підприємства «Україна» на
рішення Печенізького районного суду
Харківської області від 17 вересня 2014
року по справі за позовом Державного
авіаційного підприємства «Україна» до
ОСОБА_4 про визнання правочину дійсним
та стягнення заборгованості, та за
зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до
Державного авіаційного підприємства
«Україна» про визнання договору та
додатку до нього недійсними , -

В С Т А Н О В
И Л А :

У січні 2014 року Державне авіаційне
підприємство «Україна» звернулися до
суду з позовом до ОСОБА_4 щодо визнання
дійсним договору № 1241 від 01 вересня 2010
року про виконання авіарейсу на
замовлення за маршрутом Київ - Пекін -
Гонконг - Шанхай - Новосибірськ - Київ,
та стягнення з відповідача на підставі
цього договору 699 310 гривень основного
боргу та 98 833 гривні 48 копійок штрафних
санкцій.

24 квітня 2014 року ОСОБА_4 звернувся з
зустрічною позовною заявою до
Державного авіаційного підприємства
«Україна» про визнання недійсним
договору № 1241 на виконання рейсу та
додатку № 1 до нього від 01 вересня 2010
року.

Ухвалою Печенізького районного суду
Харківської області від 24 квітня 2014
року було прийнято зустрічну позовну
заяву та об'єднано її в одне
провадження з зустрічним позовом .

Ухвалою Печенізького районного суду
Харківської області від 26 червня 2014
року по справі було призначено судову
технічну експертизу та зупинено
провадження по справі.

18 серпня 2014 року провадження по
справі було відновлено.

В судовому засіданні суду першої
інстанції представник ДАП «Україна»
підтримав первісний позов в повному
обсязі та заперечував проти
зустрічного позову. В обґрунтування
своїх вимог посилався на те, що 1
вересня 2010 року між сторонами було
укладено договір № 1241 на виконання
рейсу на замовлення, ціна якого була
узгоджена сторонами в розмірі 2 379 480
гривень 00 копійок. За актом
здачі-прийняття б/н за договором № 1241
зазначена послуга була надана ДАП
«Україна» та прийнята ОСОБА_4, проте,
розрахунок було проведено останнім не
у повному обсязі, а саме, оплату було
здійснено в сумі 1 680 170 гривень.
Враховуючи часткове виконання
сторонами умов договору, позивач за
первісним позовом наполягав на
визнанні спірного договору дійсним та
стягненні з відповідача 699 310 гривень
заборгованості за договором № 1241 та 98
833 гривень 48 копійок пені за
несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання.

Представник відповідача за первісним
позовом заперечував проти його
задоволення та підтримав у повному
обсязі зустрічний позов. Зазначав, що
позивач не довів фактів замовлення
відповідачем авіарейсу, узгодження
його вартості, надання йому цієї
послуги та її прийняття ним, настання
строку оплати за спірним договором,
часткового здійснення відповідачем
такої оплати. Пояснив, що 1 вересня 2010
року відбувався державний офіційний
візит Президента України до Китайської
Народної Республіки, одним з понад 50
учасників якого був ОСОБА_4, оплату
зазначеного авіарейсу мало бути
здійснено за рахунок Державного
бюджету України. Наполягав на тому, що
ОСОБА_4 договору, додатків до нього та
акту не підписував, оплату цього
авіарейсу не здійснював та жодної
домовленості у будь-якій формі щодо
проведення ним оплати державного
візиту з ДАП «УКРАЇНИ» не було. Крім
того, вважав, що надані ДАП «УКРАЇНА»
документи первинного бухгалтерського
обліку не містять обов'язкових
реквізитів, передбачених Законом
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність», та не є доказами
здійснення господарської операції,
надання послуги, її прийняття та
оплати. В акті здачі- прийняття послуги
до спірного договору не зазначено дати,
місця його складення та підписання, що
свідчить про його недопустимість та
неналежність, як доказу по справі.
Згідно вимог статей 203, 205, 207 Цивільного
кодексу України відсутність підпису
ОСОБА_4 на спірному договорі та додатку
до нього, виконаного власноруч, є
підставою для визнання договору
недійсним. Наявність відбитку
факсиміле на спірному договорі,
додатку та акті до нього не може бути
доказом їхнього підписання ОСОБА_4,
оскільки спосіб узгодження договірних
зобов'язань шляхом використання
факсиміле не був передбачений
сторонами, а зразки таких відбитків не
були ними погоджені. Крім того,
представник відповідача зазначав, що
до спірних правовідносин не може бути
застосовано Закон України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» через
невідповідність суб'єктного складу
спірного договору.

Рішенням Печенізького районного
суду Харківської області від 17 вересня
2014 року у позовній заяві Державного
авіаційного підприємства «УКРАЇНА» до
ОСОБА_4 про визнання правочину дійсним
та стягнення заборгованості та у
зустрічному позові ОСОБА_4 до
Державного авіаційного підприємства
«Україна» про визнання договору та
додатку до нього недійсними -
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції ДАП «Україна» подали
на нього апеляційну скаргу, в якій
просять скасу4вати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким стягнути з
відповідача ОСОБА_4 заборгованість у
сумі 798 143,48 грн. за договором №1241 від 01
вересня 2010 року.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначають на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, а саме: судом не
було взято до уваги те, що факсіміле
може бути належним доказом підписання
договору саме відповідачем, той факт,
що договір укладено в двосторонньому
порядку, так як сторонами були
погоджені істотні умови договору, у
2010-2011 роках відповідачем було
проведено часткову оплату боргу на
суму 1 680 170,00 грн., що фактично є доказом
укладання договору та підтверджує
заборгованість за виконаний авіарейс.

Заслухавши доповідача,
представників сторін, перевіривши
обставини справи колегія вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи 1
вересня 2010 року було укладено договір
№ 1241 на виконання рейсу на замовлення,
сторонами якого зазначені Державне
авіаційне підприємство «УКРАЇНА»
(виконавець) та ОСОБА_4 (замовник).
Згідно пункту 1.1. зазначеного договору
виконавець був зобов'язаний здійснити
авіарейс маршрутом «Київ - Пекін -
Гонконг - Шанхай - Новосибірськ - Київ» з
вильотом 1 вересня 2010 року та
поверненням 5 вересня 2010 року. Вартість
рейсу визначена у спірному договорі та
додатку № 2 до цього договору у розмірі
379 480 гривень (а.с. 7-10, 12, оригінали
документів а.с. 162-165, 98).

До матеріалів справи долучено акт
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ У-1, який не містить дати його
складання та підписання, але в якому
зазначено, що виконавцем надані
послуги згідно спірного договору,
відображено вартість цих послуг та
засвідчено, що сторони претензій одна
до одної не мають (а.с. 14, оригінал
документу 167).

20 вересня 2010 року, 20 січня, 1 лютого, 1
березня та 18 квітня 2011 року згідно
прибуткових касових ордерів № 190, 6, 11, 22,
41 було частково проведено розрахунок
за виконання рейсу в розмірі
відповідно 791 920 гривень 00 копійок, 399 750
гривень 00 копійок, 200 000 гривень 00
копійок, 50 000 гривень 00 копійок, 238 500
гривень 00 копійок (а.с. 21, 22, 23, 24, 25), на
загальну суму 1 680 170 гривень 00 копійок. В
зазначених касових ордерах вказано, що
суми перераховані від ОСОБА_4

Згідно оборотно-сальдової відомості по
рахунку 374, контрагент ОСОБА_4 за
листопад 2013 року мав дебіторську
заборгованість перед ДАП «УКРАЇНА» в
розмірі 699 310 гривень (а.с. 13).

6 листопада 2013 року на адресу ОСОБА_4
було направлено претензію про
стягнення коштів в розмірі 699 310 гривень
за невиконання договору № 1241 від 1
вересня 2010 року (а.с. 15-16), яка була
отримана за місцем його реєстрації 16
листопада 2014 року (а.с. 26).

Відповідно до витягу з розпорядження
Керівника Державного управління
справами від 7 вересня 2010 року № 268дск
«Про перевезення учасників візиту» в.о.
генерального директора ДАП «УКРАЇНА»
Губаню С.Г. було доручено забезпечити
перевезення учасників державного
візиту Президента України до
Китайської Народної Республіки
маршрутом «Бориспіль - Пекін - Гонконг -
Шанхай - Бориспіль» (а.с. 28).

Висновком судово-технічної експертизи
документів № 7675 від 7 серпня 2014 року
встановлено, що в договорі № 1241 на
виконання рейсу на замовлення від 1
вересня 2010 року, додатку 1 до цього
договору та акті № У-1 здачі- прийняття
робіт (надання послуг) без дати, підпис
від імені ОСОБА_4 виконано не пишучим
приладом, а являє собою відтиск, що
нанесений рельєфним кліше - факсиміле
(а.с. 152-161).

Згідно статей 1, 2 Цивільного кодексу
України спірні правовідносини є
цивільно-правовими, оскільки виникли
між юридичною та фізичною особами, у
зв'язку з чим, суд оцінює їх на
відповідність цивільному
законодавству України та відкидає
посилання позивача за первісним
позовом в частині обґрунтування вимог
Законом України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» та роз'ясненнями, які
містяться у постанові Пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від 29
травня 2013 року.

Згідно частини 18 статті 100 Повітряного
кодексу України до договорів на
повітряне перевезення, в тому числі до
чартерних перевезень та інших
цивільно- правових відносин, пов'язаних
з повітряними перевезеннями, які не
врегульовані положеннями цього
Кодексу або міжнародними договорами
України, застосовуються положення
Цивільного кодексу України.

В розумінні частин 1, 3 статті 202, статті
912 Цивільного кодексу України та пункту
104 частини 1 статті 1 статті Повітряного
кодексу України, спірний договір є
двостороннім правочином, та оскільки
його сторонами є фізична та юридична
особи. Відповідно до п.2 с.1 ст.208 ЦК
України та ч.1 ст639 ЦК України правочини
між ними належить вчиняти у письмовій
формі. Таким чином наявність згоди
сторін договору щодо його істотних
умов має бути доведена виключно
письмовими доказами.

У відповідності до ч.1 ст638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Оцінюючі спірний договір, додаток №1 до
нього та акт здачі - прийняття робіт
(надання послуг) №У-1 без дати суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
зазначені документа, а відповідно і
угода не відповідають вимогам ч.2 ст.207
ЦК України, щодо письмової форми цих
документів. У зв'язку з цим
обґрунтовано визнав їх неналежними
доказами в розумінні ст.59 ЦК України.

При цьому суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що
документи не містять власноручного
підпису ОСОБА_4, а підпис від його імені
лише відтиск, що нанесено рельєфним
кліше - факсиміле.

Використання факсимільного
відтворювання підпису за допомогою
засобів механічного або іншого
копіювання, електронно-числового
підпису або іншого аналогу
власноручного підпису врегульовано ч.3
ст.207 ЦК України і згідно зазначеного
закону допускається у випадках
встановлених законом, іншими актами
цивільного законодавства, або за
письмовою згодою сторін у який мають
міститися зразки відповідного аналогу
їхніх власноручних підписів.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що на час
укладання спірного договору питання
щодо можливого застосування
рельєфного кліше - факсиміле, замість
власноручного підпису сторони
зобов'язання у договорі, не було
врегульовано. При таких обставинах
сторони для реалізації підпису
факсиміле ОСОБА_4 у оспорюваному
договорі та додатках до нього повинні
були укласти спеціальну письмову угоду
у якій мав бути пункт про можливість
застосування такого способу нанесення
підпису та його оригінальний
рукописний зразок. Така угодо повинна
була бути підписана особисто
сторонами.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони спірного договору не
скористалися наданим їм ч.2 ст.6 ч.3 ст.207
ЦК України правом, та письмової угоди
щодо можливості застосування під час
укладення та виконання спірного
договору факсиміле замість
власноручного підпису сторін не
уклали.

Судом встановлено, що договір, додаток
№1 до нього та акт здачі-прийняття
робіт (надання послуг)№У-1 не підписані
ОСОБА_4 і на підставі цього суд дійшов
обґрунтованого висновку, що усі
викладені в цих паперах умови щодо
здійснення авіарейсу є такими, що не
узгоджені з ним.

Доводи апелянта, що ДАП «УКРАЇНА»
фактично виконав замовлення,
здійснивши авіарейс за узгодженим
маршрутом, та посилання на те, що
відповідач ОСОБА_4 частково виконав
грошове зобов'язання у вигляді сплати
1680170 грн. не підтверджуються
матеріалами справи.

Згідно розпорядження керівника
Державного управління справами №268дск
(а.с.28) спірний авіарейс виконувався в
рамках державного візиту Президента
України в Китайську Народну
Республіку. Відповідно до додатку №3 до
Закону України «Про державний бюджет
України на 2010 рік» фінансування
візитів Президента України за кордон
здійснювалось за рахунок бюджетних
коштів, які виділені дід кодом 0301040. За
інформацією, наведеною на офіційній
інтернет - сторінці Президента
України бюджетні кошти за цією графою
видатків у 2010 році використані не в
повному обсязі.

Представник ОСОБА_4 не заперечував
проти того, ОСОБА_4 брав участь у цьому
державному візиті, але питання про
покладення на нього або на будь-кого з
інших понад 50 членів делегації оплати
за здійснення рейсу, не йшлося.

Суд першої інстанції правильно визнав
необґрунтованими пояснення
представника позивача за основним
позовом що за певних обставин оплату
авіарейсів державних офіціальних
делегацій за кордон здійснюють фізичні
особи, як це мало місце і при укладенні
та виконанні спірного договору. Згідно
ч.4 ст.213 ЦК України Якщо за правилами,
встановленими частиною третьою цієї
статті, немає можливості визначити
справжню волю особи, яка вчинила
правочин, до уваги беруться мета
правочину, зміст попередніх
переговорів, усталена практика
відносин між сторонами, звичаї
ділового обороту, подальша поведінка
сторін, текст типового договору та інші
обставини, що мають істотне значення. З
наданих суду доказів неможливо
визначити справжню волю особи, яка
вчинила правочин, тому посилання на
мету сторін, усталену практику
відносин між сторонами, звичаї
ділового обороту, подальшу поведінку
сторін, текст типового договору та
інші обставини, що мають істотне
значення неможливо за відсутністю
таких доказів.

Додаток №2 до спірного договору (а.с.12,
оригінал а.с.98), який містить розрахунок
витрат на здійснення спірного
авіарейсу, який суд першої інстанції не
прийняв до уваги у якості доказу
оскільки цей додаток підписаний в.о.
Генерального директора ДАП «УКРАЇНА»
Губанем С.Г. та головним бухгалтером
цього підприємства ОСОБА_6 не містить
підпису ОСОБА_4

Оборотно-сальдова відомість ДАП
«УКРАЇНА» по рахунку 374, контрагент
ОСОБА_4 за листопад 2013 року в якій
відображена дебіторська
заборгованість ОСОБА_4 (а.с.13) не
підтверджує факт узгодження сторонами
заборгованості за спірним договором,
оскільки також не містить посилання на
договір, в наслідок невикористання
якого вона виникла. Відсутній
погоджувальний підпис ОСОБА_4

Суд першої інстанції визнав
необґрунтованими посилання
представника ДАП «УКРАЇНА» на
прибуткові касові ордери (а.с.21-25), як на
письмові докази часткового виконання
ОСОБА_4, умов спірного договору.
Відповідач заперечував будь яку оплату
за спірним договором, а письмових
доказів на підтвердження того, що
зазначені кошти внесені в касу
позивача особисто ОСОБА_4 або за його
довіреністю не надано. Касові ордери
таких відомостей не містять.

Позивачем за первісним позовом не
надано жодного доказу на підтвердження
того, що ОСОБА_4 будь-коли приймав умови
спірного договору і виконував його. Не
надано доказів на підтвердження того,
що він визнавав заборгованість за цим
договором у розмірі 699 310 грн.

На підставі наданих суду першої
інстанції доказів суд дійшов
обґрунтованого висновку про
недосягнення сторонами згоди щодо
істотних умов спірного договору і у
зв'язку з цим обґрунтовано визнав його
неукладеним тобто таким, що не
відбувся.

Оскільки позивачем за первісним
позовом не надано доказів на
підтвердження того, що ОСОБА_4 вчинено
спірний правочин шляхом прийняття
виконання від ДАП «УКРАЇНА»
зобов'язань за спірним договором, то у
суду першої інстанції не було підстав
визнавати зазначений договір дійсним в
порядку ч.2 ст.218 ЦК України.

Суд першої інстанції обґрунтовано
визнав спірний договір та додаток №1
до нього неукладеними і фактично
такими, що не існують. Відповідно суд
обґрунтовано відмовив у визнанні їх
недійсними. При цьому суд першої
інстанції врахував правову позицію,
яку висловив Верховний Суд України в
постанові 14/203 від 15 січня 2003 року,
роз'яснивши, що договір, в якому
відсутні узгоджені сторонами істотні
умови, вважається неукладеним і не може
бути предметом вимог про визнання його
недійсним. На підставі зазначеного суд
першої інстанції обґрунтовано залишив
без задоволення позов про визнання
зазначеного договору та додатку до
нього дійсними.

Оскільки суд першої інстанції визнав
договір неукладеним, то неможливо
встановити про що саме домовлялися
сторони чи домовлялись взагалі, то це
не породжує настання зазначених в
договорі правових наслідків і суд
обґрунтовано відмовив у стягненні на
користь ДАП «УКРАЇНА» з ОСОБА_4,
заборгованості за цим договором.

Суд першої інстанції
правильно вирішив питання щодо судових
витрат .

Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Колегія погоджується з рішенням
суду першої інстанції і відхиляє
апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України судова колегія ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Печенізького районного суду
Харківської області від 17 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -