АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5247/14
Головуючий 1 інстанції Маслов М.І.
Доповідач - Коровін С.Г.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі :

Головуючого: -
Коровіна С.Г.

Суддів : -
Коваленко І.П.

Довгаль А.П.

При секретарі: -
Огарьовій О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 в особі
представника ОСОБА_6 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 16 травня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_5,
приватного нотаріуса ОСОБА_9 про
визнання недійсним договору комісії, -

ВСТАНОВИЛА :

28 листопада 2013 року ОСОБА_7 та ОСОБА_10
звернулися до суду з позовом про
визнання недійсним договору комісії
від 01.12.2008 року, укладеного між ними та
ОСОБА_5 і зареєстрованого приватним
нотаріусом ОСОБА_9 Крім того вони
просили визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири від 10.12.2008
року укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_11

20.01.2014 року позивачі уточнили позовні
вимоги і відмовилися від вимог про
визнання договору купівлі-продажу
квартири від 10.09.2009 року недійсним.

Позивачі посилалися на те, що 01.12.2008
року уклали договір позики з ОСОБА_12 на
загальну суму 24200 доларів США.
Одночасно із укладенням договору
позики від 01.12.2008 року ними був
підписаний договір іпотеки. Згідно
зазначеного договору вони передали
ОСОБА_12 право іпотеки на спільну
квартиру АДРЕСА_1. Обидва договори були
посвідчені приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 Після повернення додому
вони в інших примірниках документів
знайшли договір комісії від 01.12.2008 року

Позивачі стверджували, що нотаріус
ОСОБА_9 не роз'яснила їм зміст договору
комісії. Вони вважали, що підписували
договори позики та іпотеки, а підписи
ставили там, до вказувала нотаріус
ОСОБА_9

Наступного дня після виявлення
договору комісії, ОСОБА_7 звернулася до
ОСОБА_12., з яким раніше укладала схожі
угоди, для з'ясування питань укладення
договору комісії без їх відома, але він
відповів, що це звичайна практика.

10. 06.2009 року ОСОБА_5 без повідомлення
позивачів уклав договір
купівлі-продажу квартири з ОСОБА_11, к
коштами отриманими від продажу
квартири розпорядився на власний
розсуд.

В квітні 2010 року ОСОБА_11 звернулася до
суду з позовом про виселення їх із
квартири, а позивачі звернулися із
зустрічним позовом про визнання
договору купівлі-продажу недійсним, а
про визнання недійсним договору
комісії позов не заявляли. Рішенням
Орджонікідзевського районного суду
від 06.03.2012 року у задоволенні позову по
визнання договору купівлі-продажу
недійсним - відмовлено.

Позивачи стверджували, що договір
комісії було укладено під впливом
обману, оскільки мали намір отримати
тільки кошти у якості позики, а наміру
продавати квартиру не мали.
Заволодіння їх квартирою сталося з
порушенням Закону України «Про
іпотеку».

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просив
застосувати позовну давність і
посилався на те, що договір було
укладено 01.12.2008 року, а з позовом про
визнання його недійсним позивачі
звернулися до суду в листопаді 2013 року.

Представник позивачів ОСОБА_13 просив
поновити позовну давність, посилався
на те, що судами тривалий час
розглядалися пов'язані з цим спором
справи, крім того порушення права
сталося після продажу їх квартири
ОСОБА_11 в червні 2009 року.

16.05.2014 року представники сторін
звернулися до суду з заявами про
розгляд справи у їх відсутність.

Рішенням суду першої інстанції визнано
поважними причини і поновлено
пропущений строк для звернення до суду
з позовом про визнання недійсним
договору комісії від 01.12.2008 року ОСОБА_7,
та ОСОБА_10

Позовні вимоги ОСОБА_7 та ОСОБА_10 до
ОСОБА_14, приватного нотаріуса ОСОБА_9 по
визнання недійсним договору комісії
від 01.12.2008 року задоволено.

Визнано недійсним договір комісії
укладений 01.12.2008 року ОСОБА_7, ОСОБА_10 та
ОСОБА_5, посвідчений приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 за
реєстровим №4215.

В апеляційній скарзі поставлено
питання про скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення про відмову у задоволенні
позову. Крім того апелянт просить
покласти на позивача витрати пов'язані
із розглядом справи а апеляційному
суді.

Апелянт посилається на те, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
порушенням вимог матеріального і
процесуального закону. Апелянт вважає,
що позивачем не доведені доводи щодо
введення його в оману відповідачем. Не
доведено, на думку апелянта, і те, що
договір комісії було укладено
позивачами внаслідок помилки. Апелянт
зазначає, що суд безпідставно визнав
договір комісії за статтями ст.229 ЦК
України та ст.210 ЦК України.

Апелянт стверджує, що позивачами не
доведені обставини на які вони
посилалися. ОСОБА_12 та ОСОБА_11, яких суд
визнав винними у протиправному
заволодінні квартирою АДРЕСА_1 суд не
залучив до участі у справі. Суд першої
інстанції визнав, що ОСОБА_5 порушив
свої обов'язки як комісіонера ОСОБА_7
при відчуженні спірної квартири. Ці
обставини апелянт вважає не є
підставами для визнання договору
недійсним. Позивачі не позбавлені
можливості вирішувати питанні про
належне виконання зазначеного
договору.

Заслухавши доповідача, представників
сторін, перевіривши обставини справи
колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, рішення суду
скасуванню з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позову.

У відповідності до вимог ст.214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або
в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

Згідно ст.60 ЦПК України Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_7 та ОСОБА_10 і визнаючи недійсним
договір комісії укладений 01.12.2008 року
між ОСОБА_7, ОСОБА_10 та ОСОБА_5,
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_9 суд першої інстанції визнав
встановленим, що позивачі помилялися
при укладені зазначеного правочину
(ч.1ст299 ЦК України) та, що правочин
вчинено під впливом омани щодо
обставин, які мають істотне значення
(ч.1ст229 ЦК України). З рішення
вбачається, що суд встановив, що при
підписанні договору комісії 01.12.2008 року
ОСОБА_5 та ОСОБА_12 мали прямий умасел на
продажу їх спільної квартири в супереч
їх інтересам та супереч вимогам Закону
України «Про іпотеку».

З такими висновками суду
погодитися неможливо.

З матеріалів справи вбачається,
що 01.12.2008 року позивачі уклали з ОСОБА_12
договір позики і іпотеки. За
зазначеними договорами позивачі
отримали від ОСОБА_12. 24200 доларів США, а
в забезпечення виконання зобов'язання
про повернення позики передали в
іпотеку квартиру АДРЕСА_1

В цей же день було укладено
договір комісії.

В обґрунтування недійсності
договору комісії суд першої інстанції
зазначив, що позивачі не мали наміру
виселятися зі спірної квартири і це
підтверджує їх помилку щодо укладення
договору комісії. Крім того суд визнав,
що зазначений правочин здійснено під
впливом обману і обґрунтував це тим, що
представник ОСОБА_5 не зміг дати
пояснення щодо направлення позивачам
звіту про розпорядження отриманими
коштами.

Крім того суд першої інстанції
фактично визнав шахрайські дії ОСОБА_12,
ОСОБА_5 та ОСОБА_11 щодо заволодіння
квартирою позивачів.

Зазначені висновки суду
суперечать вимогам ст.60 ЦПК України та
матеріалам справи. Позивачами не
надано суду належних доказів на
підтвердження того, що з боку ОСОБА_12 та
ОСОБА_5 встановлені шахрайські дії щодо
заволодіння спірною квартиро.
Посилання позивачів на те, що відносно
зазначених осіб порушена кримінальна
справа і вони визнані винними у скоєнні
зазначеного злочину не доведені. В
ухвали слідчого судді Київського
районного суду м. Харкова від 26
листопада 2013 року зазначено, що у
розпочатому кримінальному провадженні
за заявою позивачів №0000084 по
підозру нікому не оголошено. Висновок,
що ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_11мають
відношення до зазначеного
кримінального провадження помилковий.

Пунктом 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.1.2009
року Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними розяснено, що
Відповідно до статей 229 - 233 ЦК ( 435-15 )
правочин, вчинений під впливом
помилки, обману, насильства,
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною або
внаслідок впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася
сторона правочину (стаття 229 ЦК ( 435-15 ),
мають існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі
неможливість її використання або
виникнення труднощів у її
використанні, що сталося після
виконання хоча б однією зі сторін
зобов'язань, які виникли з правочину, і
не пов'язане з поведінкою іншої сторони
правочину. Не має правового значення
помилка щодо розрахунку одержання
користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

Судом першої інстанції не враховано, що
з зазначеним позовом позивачи
звернулися до суду після набрання
законної сили рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 06.03.2012 року, залишеним без
змін Апеляційним судом Харківської
області ухвалою від 30.08.2012 року згідно
яких позивачів виселено зі спірної
квартири. Зазначеним рішенням суду
встановлено, що конституційне право
позивачів на житло не порушено
оскільки вони добровільно продали
квартиру, але бажали зберегти за собою
право користування нею (а.с.66-71). Із
зазначених судових рішень вбачається,
що ОСОБА_7 не вказувала, що будь хто увів
її в оману стосовно відчуження
квартири.

Крім того невиконання або неналежне
виконання договору комісії не є
підставою визнавати його недійсним з
підстав ст.229, 230 ЦК України. Крім того
одночасно з цих підстав визнавати
договір комісії не є правильним,
оскільки на відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину.

Оскільки позивачами не надано суду
належних доказів для визнання
оспорюваного правочину недійсним
колегія скасовує рішення суду першої
інстанції і ухвалює нове рішення про
відмову у задоволені позову. Оскільки
суд не вбачає порушеного права сторін
при укладенні зазначеного правочину,
то відсутні підстави застосовувати
позовну давність.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалене рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Згідно квитанції про сплату
судового збору (а.с.158) апелянтом
сплачено 126 грн.80 коп. судового збору.
Зазначену суму необхідно стягнути з
відповідачів у рівних частках по 63
грн.40 коп. з кожного.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України судова колегія ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу
задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду Харківської області від
16 травня 2014 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_7, ОСОБА_10 до
ОСОБА_5, приватного нотаріуса ОСОБА_9
про визнання договору комісії
недійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на
користь ОСОБА_5 по 63 грн.40 коп. з кожного
сплачених апелянтом судових витрат.

Рішення набирає законної сили
негайно і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -