Справа № 367/4448/13-ц Головуючий у І
інстанції Чернов Д.ЄПровадження №
22-ц/780/428/14 Доповідач у 2
інстанції Волохов Категорія 4
УХВАЛА

Іменем України

30 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого: Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О.,
Мельника Я.С.,

при секретарі: Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 24 жовтня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого
комітету Коцюбинської селищної ради,
комунального підприємства Київської
обласної ради "Ірпінське бюро
технічної інвентаризації", ОСОБА_3,
Публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк "Даніель",
Будівельної корпорації "УкрАзіяБуд",
Реєстраційної служби Ірпінського
міського управління юстиції про
визнання незаконними рішень
виконавчого комітету Коцюбинської
селищної ради, свідоцтва на право
власності на нерухоме майно,
скасування реєстрації права власності
та встановлення юридичного факту, що
має юридичне значення,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із вказаним позовом до ОСОБА_2,
Виконавчого комітету Коцюбинської
селищної ради, Комунального
підприємства Київської обласної ради
"Ірпінське бюро технічної
інвентаризації", ОСОБА_3, Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Даніель", Будівельної корпорації
"УкрАзіяБуд", Реєстраційної служби
Ірпінського міського управління
юстиції про визнання незаконними
рішень виконавчого комітету
Коцюбинської селищної ради, свідоцтва
на право власності на нерухоме майно,
скасування реєстрації права власності
та встановлення юридичного факту, що
має юридичне значення.

В обґрунтування своїх позовних вимог
ОСОБА_1 зазначив, що він згідно ордеру
№117, від 24.01.2006 року виданим виконавчим
комітетом Коцюбинської селищної ради
отримав у власність квартиру АДРЕСА_1 і
зареєстрував своє право власності на
неї 20 липня 2006 року в КП КОР "Ірпінське
міське бюро технічної інвентаризації".
Вважає, що з моменту отримання квартири
він став її власником і у відповідності
з рішенням № 4-рп/2004 від 2 березня 2004
року Конституційного Суду України
допоміжні приміщення (підвали, сараї,
кладовки, горища, колясочних і т. ін.)
передаються безоплатно у спільну
власність громадян одночасно з
приватизацію ними квартир (кімнат у
квартирах) багатоквартирних будинків.
Підтвердження права власності на
допоміжні приміщення не потребує
здійснення додаткових дій, зокрема,
створення об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку, вступу до
нього. Однак в лютому 2008 року позивач
дізнався про те, що виконавчий комітет
Коцюбинської селищної ради всупереч
рішення № 4-рп/204 від 2 березня
2004 року Конституційного Суду України
видав низку рішень про оформлення
права власності на допоміжне
приміщення - підвал багатоквартирного
будинку АДРЕСА_2, які незаконно назвав
нежилими приміщеннями №№ 1-38 на ім'я
ОСОБА_2 і видав йому свідоцтво на право
власності на них від 09 листопад 2007 року,
чим позбавив його законного права на
спільну сумісну власність - частину
підвального поверху, який є допоміжним
приміщенням багатоквартирного
будинку.

Позивач вказує, що виконавчим
комітетом Коцюбинської селищної ради
видані наступні незаконні рішення: № 132
від 29 травня 2007 року про оформлення
правоустановчої документації на
нежитлові приміщення за №№ 1-8, що
розташовані в підвальному поверсі
будинку АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 загальною
площею 259 кв. м.; № 189 від 30 серпня 2007 року
про оформлення право установчої
документації на нежитлові приміщення
№№ 9-20, що розташовані в підвальному
приміщенні будинку АДРЕСА_2 за ОСОБА_2
загальною площею 554,1 кв. м.; № 188 від 30
серпня 2007 року про оформлення право
установчої документації на нежитлові
приміщення за №№ 21-38, що розташовані в
підвальному поверсі будинку АДРЕСА_2 за
ОСОБА_2 загальною площею 294,1 кв. м. ; № 223
від 30 жовтня 2007 року про виділення в
окрему групу приміщень за №№ 1-38, що
розташовані в підвальному поверсі
будинку АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 загальною
площею 1 107,2 кв. м. і присвоєння йому №
96 і доручення КП КОР "Ірпінське БТІ"
оформити та видати свідоцтво на право
власності на групу нежитлових
приміщень за № 96 як на ціле на ім'я
ОСОБА_2

Позивач вважає, що з періоду отримання
ним квартири в будинку АДРЕСА_2 він був
співвласником цього допоміжного
приміщення - підвалу, який розташований
за вказаною адресою, але внаслідок
вказаних незаконних рішень
виконавчого комітету Коцюбинської
селищної ради був незаконно
позбавлений права спільної сумісної
власності на них.

Вказує, що згідно вказаних оспорюваних
рішень виконавчого комітету
Коцюбинської селищної ради в
підвальному поверсі будинку АДРЕСА_2
розташовані спочатку нежитлові
приміщення за №№ 1-38, а потім вони були
об'єднані в одне нежитлове приміщення
як ціле і йому присвоєно № 96 і крім того
в цих рішеннях є посилання на
документи, які не стосуються житлового
будинку по АДРЕСА_2. Так в оскаржуваних
рішеннях вказується, що виконавчим
комітетом Коцюбинської селищної ради
при винесенні вказаних рішень
розглядався акт державної приймальної
комісії про прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта від
22.09.05 року. Однак цей акт державної
приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта від 22.09.2005 року стосувався
іншого житлового будинку,так як
багатоквартирний будинок за адресою
АДРЕСА_2 прийнятий в експлуатацію 12.11.2005
року, про, що свідчить акт державної
приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта, тобто виконавчим комітетом
Коцюбинської селищної ради
розглядалось питання про оформлення
права власності на нежитлові
приміщення на ОСОБА_2 за адресою
АДРЕСА_2, а в якості документа,
підтверджуючого факт введення
житлового будинку в експлуатацію
виконавчим комітетом Коцюбинської
селищної ради розглядався акт від
22.09.2005 року державної приймальної
комісії про прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта,
замість акту державної приймальної
комісії про прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта за
адресою АДРЕСА_2 від 12.11.2005 року. Вважає,
що це було зроблено умисно з метою
придати видимість, що нібито нежилі
приміщення, які знаходяться у
підвальному поверсі за адресою АДРЕСА_2
приймалось за окремим актом, однак
такого акту не існує.

Посилаючись на викладене, позивач
просив скасувати рішення виконавчого
комітету Коцюбинської селищної ради №
132 від 29 травня 2007 року, № 189 від 30 серпня
2007 року, № 188 від 30 серпня 2007 року, №
223 від 30 жовтня 2007 року, свідоцтво на
право власності на нерухоме майно, яке
видано виконавчим комітетом
Коцюбинської селищної ради 09.11.2007 року
на ім'я ОСОБА_2 на групу нежитлових
приміщень № 96 за адресою: АДРЕСА_2 та
визнати незаконною державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, яке видано виконавчим комітетом
Коцюбинської селищної ради 09.11.2007 року
за реєстраційним номером 20176996 на ім'я
ОСОБА_2 на групу нежитлових приміщень №
96 за адресою: АДРЕСА_2; встановити
юридичний факт, що має юридичне
значення - наявність у підвальному
поверсі допоміжного приміщення -
підвалів та коридорів в них; визнати
недійсними правочини - договори
дольової участі № 24/2003-1тр від 24.08.2003
року, № 14/2003-32 тр від 14 жовтня 2003 року, №
9/2003-41 тр від 9 грудня 2003 року у
капітальному будівництві між ОСОБА_2 та
будівельною корпорацією "УкрАзіяБуд"
на вказані нежилі приміщення, визнати
недійсним правочин - договір
купівлі-продажу групи нежилих
приміщень № 96 загальною площею 1107,2 кв.
м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2
від 28.10.2011 року між ОСОБА_3 та ПАТ
«Комерційний банк «Даніель», визнати
незаконною дежавну реєстрацію права
власності від 30.11.2011 року за
реєстраційним номером 20176996.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 24 жовтня 2013
року в задоволені позовних вимог
ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в
якій, просив рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити по
справі нове рішення, яким задовольнити
його позовні вимоги в повному обсязі, з
підстав неправильного застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, а також з підстав
неповного з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи та
невідповідності висновків суду
фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14
Пленуму Верховного Суду України від
18 грудня 2009 року "Про судове рішення у
цивільній справі" зазначено, що рішення
є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до
статті 8 ЦПК, а також правильно
витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам закону.

Зі змісту ордеру №117 від 24 січня 2006 року
вбачається, що позивач ОСОБА_1 є
власником квартири АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету
Коцюбинської селищної ради Київської
області від 29.05.07 р. № 132 «Про оформлення
право установчої документації на
нежитлові приміщення за №№ І,ІІ, ІІІ,
ІV, V, VІ, VІІ, VІІІ, що розташовані в
підвальному поверсі будинку АДРЕСА_2 за
ОСОБА_2.» доручено Ірпінському бюро
технічної інвентаризації оформити та
видати свідоцтво про право власності
на нежитлові приміщення № І- площею 50,9
кв. м., № ІІ - площею 12,5 кв. м., № ІІІ -
площею 20,3 кв. м., ІV - площею 45,6 кв. м., У -
площею 32,7 кв. м., VІ - площею 50,7 кв. м., VІІ -
площею 26,3 кв. м., VІІІ - площею 20,0 кв. м.
загальною площею 259,0 кв. м. по АДРЕСА_2 за
ОСОБА_2.

Судом першої інстанції встановлено, що
09.11.2007 року виконавчим комітетом
Коцюбинської селищної ради ОСОБА_2
видано Свідоцтво про право власності
на нерухоме майно, згідно якого він є
власником групи нежитлових приміщень
№ 96 за адресою АДРЕСА_2 на підставі
рішення виконавчого комітету
Коцюбинської селищної ради від 30.07.2007
року № 223.

Встановлено, що рішенням Коцюбинської
селищної ради Київської області від 29
березня 2007 року № 267/10-5 "Про передачу
будинку по АДРЕСА_2 з балансу УЖКГ
"Біличі" на баланс ОСББ "Парком"
передано на баланс об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку "Парком" 93 квартирний житловий
будинок по АДРЕСА_2 з даховою котельнею,
вбудованим магазином, інженерними
мережами, майном ( 4 контейнери для
сміття), а також боргом
квартиронаймачів даного будинку по
квартирній платі, теплопостачанню,
постачання гарячої води,
водопостачанню, водовідведенню,
облікованого на дату передачі.

З матеріалів справи вбачається, що 18
вересня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
був укладений договір купівлі-продажу
нежитлових приміщень, посвідчений
приватним нотаріусом Ірпінського
міського нотаріального округу
ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за №
2169, відповідно до якого продавець
передає у власність покупцю, а покупець
приймає у власність належну продавцю
групу нежитлових приміщень № 96 ,
загальною площею 1 107,2 кв. м., що
розташовані за адресою: АДРЕСА_2

Крім того, рішенням Ірпінського
міського суду Київської області від 15
січня 2009 року, яке набрало законної
сили встановлено, що між ОСОБА_2 та
Будівельною корпорацією "УкрАзіяБуд"
26.08.2003 року за № 24/2003-1 ТР, 14.10.2003 року за
№ 14/2003-32 ТР, 09.12.2003 року за № 9/2003-41 ТР
були укладені договори дольової участі
в капітальному будівництві нежитлових
приміщень підвального поверху будинку
по АДРЕСА_2 Київської області; згідно п.
п. 4.1, 4.7 зазначених договорів, ОСОБА_2
був зобов'язаний здійснити
фінансування будівництва в обсягах,
визначених договорами, а БК
"УкрАзіяБуд" була зобов'язана
здійснювати всю сукупність робіт,
необхідних для будівництва та введення
в експлуатацію будинку, а також
здійснити необхідні заходи щодо
оформлення прав власності ОСОБА_2 на
його долю в збудованому об'єкті. Взяті
зобов'язання щодо будівництва будинку
БК "УкрАзіяБуд" виконала повністю, про
що 22.09.2005 року було укладено Акт
Державної приймальної комісії про
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкту, а також передала
в збудованому будинку нежитлові
приміщення відповідно до актів
прийому-передачі приміщень, а ОСОБА_2
відповідно до взятих на себе обов'язків
здійснив фінансування будівництва на
умовах, визначених в договорі; в
подальшому на підставі отриманих від
БК "УкрАзіяБуд" документів отримав у
виконавчому комітеті Коцюбинської
селищної ради свідоцтва про право
власності на нежитлові приміщення.
Таким чином в результаті виконання
сторонами раніше укладених договорів
виникла спільна часткова власність на
житловий будинок АДРЕСА_2 із
визначенням конкретних часток сторін
цих договорів у спільній власності,
відповідні спірні приміщення не
перебувають у спільній власності
мешканців житлового будинку, а є
виключно приватною власністю ОСОБА_2

Зважаючи на викладене, суд першої
інстанції вірно встановивши характер
спірних правовідносин, прийшов до
обґрунтований висновків про те, що
посилання позивача на той факт, що він,
як співвласник спірних приміщень в
будинку АДРЕСА_2 має право на виділ у
натурі частки із даного майна є
безпідставними та повністю
спростовуються наявними в матеріалах
справи доказами.

Крім того, відмовляючи в задоволені
вказаного позову, суд першої інстанції,
прийшов до обґрунтованого висновку, що
доводи позивача про те, що договори
дольової участі у капітальному
будівництві між ОСОБА_2 та Будівельною
корпорацією "УкрАзіяБуд" 26.08.2003 року за
№ 24/2003-1 ТР, 14.10.2003 року за № 14/2003-32 ТР,
09.12.2003 року за № 9/2003-41 ТР є
безпідставними та недоведеними.

Крім того, зі змісту оспорюваних
договорів вбачається, що вони були
укладені у 2003 році, а позивачі набули
права власності на квартири в будинку
АДРЕСА_2 після 22.09.2005 року, а тому права
позивача ніким не порушено.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що відсутні підстави
для визнання недійсним вищевказаних
рішень, а також свідоцтва на право
власності на нерухоме майно, яке видано
виконавчим комітетом Коцюбинської
селищної ради 09.11.2007 року на ім'я ОСОБА_2
на групу нежитлових приміщень № 96 за
адресою АДРЕСА_2 та визнання недійсними
договорів дольової участі № 24/2003-1тр
від 24.08.2003 року, № 14/2003-32 тр від 14 жовтня
2003 року, № 9/2003-41 тр від 9 грудня 2003 року у
капітальному будівництві між ОСОБА_2 та
будівельною корпорацією "УкрАзіяБуд", а
тому також не підлягають до
задоволення позовні вимоги позивача
про визнання незаконною державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно, яке видано виконавчим комітетом
Коцюбинської селищної ради 09.11.2007 року
за реєстраційним номером 20176996 на ім'я
ОСОБА_2 на групу нежитлових приміщень №
96 за адресою АДРЕСА_2

В задоволені позовних вимог про
встановлення юридичного факту, що має
юридичне значення - наявність у
підвальному поверсі допоміжного
приміщення - підвалів та коридорів в
них, також необхідно відмовити,
оскільки судом першої інстанції
відмовлено у визнанні свідоцтва про
право власності на нерухоме майно -
групу нежитлових приміщень № 96 будинку
АДРЕСА_2, загальною площею 1107,2 кв. м., яке
було видано на ім'я ОСОБА_2 і з даного
приводу є рішення Ірпінського міського
суду від 15 січня 2009 року та від 27 серпня
2010 року і зазначеним свідоцтвом про
право власності доводиться факт
наявності у будинку АДРЕСА_2
нежитлових приміщень № 96 площею 1107,2 кв.
м.

Оскільки договір купівлі-продажу від
18.09.2009 року нежитлових приміщень № 96
будинку АДРЕСА_2, який був укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не визнаний недійсним
у встановленому законом порядку, що
доводиться набравшим законної сили
рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 27 серпня 2010 року,
відсутні також передбачені законом
підстави для визнання недійсним
договору купівлі-продажу групи
нежитлових приміщень № 96 загальною
площею 1107,2 кв. м. в будинку АДРЕСА_2 між
ОСОБА_3 та ПАТ «Комерційний банк
"Даніель" та визнання незаконною
державної реєстрації права власності
на вказаний об'єкт нерухомості за ПАТ
"Комерційний банк "Даніель".

Отже, враховуючи вимоги закону,
встановлені обставини справи та
виходячи з положень ст.60 ЦПК України,
згідно з якою кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про відмову в задоволені
позовних вимог ОСОБА_1 про визнання
незаконними рішень виконавчого
комітету Коцюбинської селищної ради,
свідоцтва на право власності на
нерухоме майно, скасування реєстрації
права власності та встановлення
юридичного факту, що має юридичне
значення.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт у апеляційній скарзі, були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального та
процесуального права.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції
повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи, правильно
встановлено правові відносини сторін,
дана належна правова оцінка доказам у
справі, висновки місцевого суду
відповідають фактичним обставинам
справи, рішення суду відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 24 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: