У х в а л а

іменем україни

8 жовтня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Закропивного О.В., Лесько А.О.,
Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_1 про звернення стягнення на
предмет іпотеки; за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» про визнання
припиненим, недійсним договору іпотеки
за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
на рішення Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 6 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Миколаївської
області від 10 лютого 2014 року,

встановила:

У вересні 2013 року публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ
«УкрСиббанк») звернулось до суду з
указаним позовом, в якому просило в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 22
квітня 2008 року між банком та ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір, за
умовами якого остання отримала кредит
у розмірі 25 650,00 доларів США на строк до
17 квітня 2015 року та зобов'язалась
вчасно повернути суму кредиту шляхом
внесення щомісячних платежів згідно
узгодженого сторонами графіку, а також
сплачувати проценти за користування
ним в розмірі 14 % річних від суми
залишку заборгованості. Зазначав, що в
рахунок забезпечення виконання
вказаних кредитних зобов'язань 22
квітня 2008 року між банком та ОСОБА_1
було укладено договір іпотеки, за
умовами якого останній передав в
іпотеку житловий будинок та земельну
ділянку, які розташовані по АДРЕСА_1.
Вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2
померла і зобов`язання за вищевказаним
кредитним договором нею за життя не
були виконані в повному обсязі.
Заборгованість за кредитним договором
на день її смерті становила 7 876,91
доларів США.

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з зустрічним позовом, в якому
просив визнати припиненим та недійсним
договір іпотеки від 22 квітня 2008 року,
посилаючись на те, що вказаний договір
є припиненим, оскільки припинено
основне зобов`язання у зв'язку зі
смертю боржника ОСОБА_2 та відсутності
згоди майнового поручителя на заміну
боржника. Крім цього, зазначав, що
зобов`язання припинилося через
неможливість його виконання в зв`язку з
обставиною, за яку жодна із сторін не
відповідає, та відсутні спадкоємці, які
прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2

Рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 6 грудня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 10 лютого 2014
року, у задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» та зустрічного позову
ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі публічне
акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення в частині відмови у
задоволенні його позовних вимог
скасувати, ухвалити в цій частині нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

В частині відмови у задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_1
судові рішення не оскаржуються, а тому
відповідно до ч. 1 ст. 35 ЦПК України
судом касаційної інстанції не
переглядаються.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у касаційній
скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні первісного позову про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, з висновком якого погодився й
апеляційний суд, виходив із не
співмірності суми кредитної
заборгованості з вартістю предмета
іпотеки та недоведеності позивачем
спричинення збитків внаслідок
порушення умов кредитного договору
щодо своєчасного повернення чергових
платежів по кредиту.

Проте погодитися з такими висновками
судів не можна з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами установлено, що 22 квітня 2008 року
між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір,
відповідно до умов якого банк надав
позичальнику на споживчі потреби
кредитні кошти у розмірі 25 650,00 доларів
США на строк до 17 квітня 2015 року, а
остання зобов'язалася вчасно повернути
суму кредиту шляхом внесення
щомісячних платежів згідно
узгодженого сторонами графіку, а також
сплачувати проценти за користування
кредитом у розмірі 14 % річних від суми
залишку заборгованості.

Між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, в
рахунок забезпечення виконання
вказаних кредитних зобов'язань, 22
квітня 2008 року було укладено договір
іпотеки, відповідно до якого останній
передав в іпотеку банку житловий
будинок АДРЕСА_1, а також земельну
ділянку площею 1 000 кв. м, яка
розташована за вказаною адресою та
надана для його обслуговування.

Відповідно до п.1.1 вказаного договору
іпотеки власником зазначеного майна,
яке передане в іпотеку, є ОСОБА_1

Як убачається з договору комплексного
страхування позичальника від 22 квітня
2008 року, укладеного між ВАТ "Страхова
компанія "Кардіф" і позичальником
ОСОБА_2, були застраховані майнові
інтереси останньої, які пов'язані із її
життям, здоров'ям та працездатністю.
Вигодонабувачем за цим договором
вказано ПАТ «УкрСиббанк».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.
Зобов`язання за вказаним кредитним
договором останньою за життя не були
виконані в повному обсязі.

Згідно розрахунку банку станом на 15
травня 2009 року з урахуванням отриманої
останнім страхової виплати в розмірі 15
253,91 доларів США, залишок
заборгованості ОСОБА_2 за основним
кредитом становить 7 876,91 доларів США.

Із матеріалів справи і, зокрема
нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2
від 22 квітня 2008 року про згоду на
укладення ОСОБА_1 договору іпотеки,
убачається, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 були
подружжям, зареєстровані та проживали
разом у АДРЕСА_1.

Судами установлено, що спадщину після
смерті ОСОБА_2 відповідно до ч. 3 ст. 1268
ЦК України прийняв ОСОБА_1

В матеріалах справи відсутні докази
щодо прийняття спадщини іншими особами
або відмову від спадщини, у тому числі і
ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК України
зобов᾽?язання припиняється смертю
боржника, якщо воно є нерозривно
пов᾽?язаним з його особою і у зв᾽?язку
з цим не може бути виконане іншою
особою.

Згідно із ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою
є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Згідно ст. 17 Закону України «Про
іпотеку» іпотека припиняється у разі
припинення основного зобов᾽?язання.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України
спадкування є перехід прав та
обов᾽?язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщину входять усі права та
обов᾽?язки, що належали спадкодавцеві
та момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі
смерті фізичної особи, боржника за
зобов᾽?язаннями у правовідносинах, що
допускають правонаступництво в
порядку спадкування, обов᾽?язки
померлої особи (боржника) за загальним
правилом переходять до іншої особи - її
спадкоємця, таким чином, відбувається
передбачена законом заміна боржника за
зобов᾽?язанням.

Як роз'яснено у п. 32 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
з урахуванням положення ст. 1282 ЦК
спадкоємці боржника за умови прийняття
спадщини є боржниками перед кредитором
у межах вартості майна, одержаного у
спадщину. При цьому спадкоємці несуть
зобов᾽?язання погасити нараховані
відсотки і неустойку тільки в тому
випадку, якщо вони вчинені
позичальникові за життя. Інші
нараховані зобов᾽?язання фактично не
пов᾽?язані з особою позичальника і не
можуть присуджуватися до сплати
спадкоємцями.

У п. 6.8 договору іпотеки сторони
передбачили, що іпотека зберігає силу у
випадку, коли у встановленому законом
порядку відбувається переведення
позичальником боргу за договорами, що
обумовлюють основне зобов'язання, на
іншу особу або змінюється власник
предмету іпотеки з інших підстав.

Судами установлено, що ОСОБА_1 фактично
прийняв спадщину після смерті боржника
ОСОБА_2, із заявою до нотаріальної
контори про відмову від спадщини не
звертався, а тому є підстави вважати, що
він як майновий поручитель погодився
на заміну боржника (в даному випадку
особа майнового поручителя збігається
з особою боржника).

Проте суди на вказані положення закону
не звернули уваги та не визначили обсяг
відповідальності відповідача як
спадкоємця перед кредитором, чим
порушили норми ст. 1282 ЦК України.

Крім того, пунктом 41 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що при вирішенні спору про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд має дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав. Оскільки вказане положення
закону є оціночним, то суд має належним
чином його мотивувати, співставити
обставини зі змістом цього поняття,
визначитись, чи не суперечить його
застосування загальному змісту та
призначенню права, яким урегульовано
конкретні відносини (зокрема про право
на першочергове задоволення вимог за
рахунок предмета застави), та врахувати
загальні засади цивільного
законодавства - справедливість,
добросовісність та розумність (пункт 6
частини першої статті 3 ЦК).

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення, вищевказаного не врахували та
дійшли передчасного висновку про
відмову у позові у зв'язку з
неспівмірністю суми заборгованості та
вартістю іпотеки.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення в частині первісного
позову не можуть вважатись законними й
обґрунтованими, тому відповідно до ст.
338 ЦПК України вони підлягають
скасуванню з передачею справи в цій
частині на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного
суду Миколаївської області від 6 грудня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 10 лютого 2014
року в частині позовних вимог
публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» скасувати, справу в цій
частині передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко