Справа №2-1553/10 Головуючий у суді у 1
інстанції - Бойко В.Б.Номер провадження
22-ц/788/1738/14 Суддя-доповідач -
Криворотенко В. І. Категорія - 27
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

25 вересня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Дубровної В. В. , Сибільової Л.
О. ,

за участю секретаря судового засідання
- Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Зарічного районного
суду м. Суми від 27 липня 2010 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Правекс-Банк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості по
кредитному договору,

в с
т а н о в и л а :

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 27 липня 2010 року позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«Правекс-Банк» 71211,59 грн.
заборгованості за кредитним договором,
вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить зазначене рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
перевіривши рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Як встановлено місцевим судом та
вбачається з матеріалів справи, 02
лютого 2004 року між ПАТ «Правекс-Банк»
та ОСОБА_3 було укладено кредитний
договір № 16006-002/04.

Відповідно до умов цього договору ПАТ
«Дельта Банк» надав ОСОБА_3 кредит у
розмірі 15 000 дол. США зі сплатою 14 %
річних, до 02 лютого 2014 року (а.с.7).

Також в забезпечення кредитного
договору між сторонами було укладено
договір іпотеки № 16006-002/04Р відповідно
до умов якого ОСОБА_3 передав ПАТ
«Дельта Банк» в іпотеку квартиру за
адресою: АДРЕСА_1.

Проте, внаслідок неналежного виконання
умов кредитного договору станом на 01
жовтня 2009 року у ОСОБА_3 виникла
заборгованість перед банком в розмірі 8
897 дол. США , з них непогашений кредит - 7
750 дол. США (62,031грн.), пеня на суму
непогашеного кредиту - 152 дол. США (1216
грн.), заборгованість за відсотками - 908
дол. США (7267 грн.), пеня на суму
несплачених відсотків - 87 дол. США. (696
грн.) (а.с.13).

Вказані факти з достатньою повнотою
встановлені судом першої інстанції на
підставі належним чином зібраних,
досліджених та оцінених доказів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції вірно з'ясував
спірні правовідносини, всебічно
встановив обставини, що мають значення
для справи у відповідності з ч. 1 ст. 212
ЦПК України.

Вирішуючи даний спір місцевий суд
вірно виходив з положень ст. ст. 525-526, 530,
1054 ЦК України та дійшов обґрунтованого
висновку про порушення зобов'язань
відповідачем та обґрунтовано стягнув з
останнього заборгованість за
кредитним договором на користь
позивача.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Укладаючи спірний кредитний договір
між сторонами було досягнуто згоди
щодо всіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору,
що визначені законом, є предмет, сума,
строк повернення, розмір процентів. При
тлумаченні змісту істотних умов
кредитного договору, необхідно
враховувати норми статей глави 71 ЦК
України, а також рекомендації
викладені в Листі юридичного
департаменту НБУ від 18 серпня 2004 року №
18-111/3249-8378. Відповідно до зазначеного
Листа, юридичний департамент НБУ з
посиланням на положення ч. 1 ст. 638 ЦК
України визначає, що істотними умовами
цивільно-правового договору є умова
про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
усі інші умови, щодо яких за заявою хоча
б однією із сторін має бути досягнуто
згоди.

Строк дії спірного кредитного договору
встановлений п. 1.2., відповідно до якого,
кредит надано ОСОБА_3 строком з 02 лютого
2004 року по 02 лютого 2014 року, що не
суперечить п. 1.4 договору, оскільки
зазначений пункт передбачає порядок
користування кредитними коштами.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст.6 ЦК України
сторони мають право врегулювати у
договорі, який передбачений актами
цивільного законодавства, свої
відносини, які не врегульовані цими
актами. Сторони в договорі можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

Сторони при укладенні кредитного
договору, який передбачений актами
цивільного законодавства самостійно,
на власний розсуд врегулювали свої
відносини, зокрема щодо умов
нарахування та сплати процентів за
користування кредитом в разі порушення
зобов'язання.

Також доводи апеляційної скарги щодо
недоведення позивачем факту надання
відповідачу кредитних коштів є
необґрунтованими, та спростовуються
матеріалами справи, зокрема кредитним
договором, рахунком загальної
заборгованості ОСОБА_3 (а.с.13) та
відповідними банківськими квитанціями
про сплату ОСОБА_3 кредитної
заборгованості (а.с.73-104).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Зібрані по справі докази підтверджують
наявність кредитних відносин між
сторонами, виконання своїх зобов'язань
банком і неналежне виконання своїх
зобов'язань відповідачем, у зв'язку з
частковим погашенням заборгованості.

Суд першої інстанції створив всі умови
для змагальності процесу, роз'яснював
сторонам їх права та обов'язки.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції при ухваленні рішення по
даній справі врахував положення ст. 6
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини щодо того, що кожна
людина при визначенні її громадянських
прав і обов'язків має право на
справедливий судовий розгляд.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції є законним і обґрунтованим,
ухвалене з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його зміни чи
скасування не вбачається.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 27 липня 2010 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -