Справа № 1512/2-477/11
Провадження № 2/520/1954/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

Головуючого - судді
Луняченка В.О.

при секретарі
Лазнікові І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
ОСОБА_3, про виділення частки у спільної
часткової власності, зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа
ОСОБА_3, про визнання фактично
прийнявши спадщину, визнання право
власності, скасування свідоцтва про
право на спадщину,

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси
звернулась ОСОБА_1 із позовними
вимогами до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3,
стосовно виділення в натурі частку
майна, що знаходиться в спільній
часткової власності, згідно вимог ст. 463
ЦК України.

Свої вимоги позивач, та її представник -
ОСОБА_4, у судовому засіданні,
обґрунтовували тим, що позивачка є
власницею ? частини житлового будинку
АДРЕСА_1, а також 3/4 частками автомобілю
ВАЗ 21053, 2003 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1 та 3/4 частка
автомобільного причепу марки ВМЗ 9601, 1990
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_2, які належать їй на підставі
свідоцтва про право на спадщину після
закону після смерті її чоловіка ОСОБА_5.
Вказаний автомобіль та причеп, на думку
позивача, та її представника,
відносяться до сумісної власності
подружжя, тому позивачки на день смерті
її чоловіка ОСОБА_5 належала ? частина
вказаного майна. Вказане майно
знаходиться у спільній часткової
власності із сином покійного - ОСОБА_2.
У зв'язку із небажанням відповідача у
добровільному порядку поділити
спадкове майно, позивачка, та її
представник, просять суд виділити
частку будинку у натурі, відповідно до
висновків будівельно-технічної
експертизи, клопотання про проведення
якої було подано до суду представником
позивачки, а у разі неможливості
виділити ідеальну частку, визначити
грошову оцінку частини будинку та
надати компенсацію одному з власників.
Крім того позивачка, та її представник,
просять суд визначити розмірі
компенсації, яку повинна сплатити
позивачка співвласнику автомашини та
причепу, за належну йому ? частки, а
також з урахуванням розподілу будинку
визначити порядок користування
земельною ділянкою.

Відповідач, та його представник. Із
позовними вимогами позивачки не
погодились, та подали до суду зустрічну
позовну заяву, в якою просили суд
визнати що ОСОБА_2 фактично прийняв
спадщину у вигляді ? частини
домоволодіння АДРЕСА_1, після смерті
свого батька, визнати за ним право
власності на ? частку будинку АДРЕСА_2 ,
визнати право власності на ? частину
нежилого приміщення за адресою:
АДРЕСА_3, скасувати свідоцтво про право
на спадщину за законом від 04.09.2008 року,
яке видане ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5,
та скасувати державну реєстрацію
вказаного права на спадщину в КП ОМБТІ
та РОН. Крім того, відповідач, та його
представник, вважали, що автомобіль
ВАЗ 21053, 2003 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1 та автомобільний причеп
марки ВМЗ 9601, 1990 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_2, належав на
день смерті ОСОБА_5, та належить
спадкоємцям у рівних частках. У
судовому засіданні відповідач та його
представник ОСОБА_6, відмовились від
позовних вимог стосовно визнання права
власності на частки будинку АДРЕСА_2 , а
також нежилого приміщення за адресою:
АДРЕСА_3. Представник відповідача,
також пропонував, визнати, що за ОСОБА_2,
фактично виникло право власності на ?
частку житлового будинку АДРЕСА_1, в
порядку набувальної давності, у зв'язку
з тим, що його батько - ОСОБА_5, з 1977 року
у даному будинку не проживав, мешкаючи
окремо із ОСОБА_1, а ОСОБА_7 проживаючи
постійно у будинку більш ніж десять
років набув право власності у порядку
ст. 344 ЦК України.

Представник третій особи ОСОБА_3 -
ОСОБА_8, не заперечувала проти
розподілу спадкового майна.

Суд, проаналізувавши надані сторонами
докази, та вислухавши пояснення
учасників процесу, вважає, позовні
вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_9 таким що не
підлягають задоволенню, з наступних
підстав:

Як встановлено у судовому засіданні,
після смерті ОСОБА_5, яка сталась
ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилась спадщина.
Згідно, свідоцтва на права на спадщину
за законом від четвертого вересня дві
тисячі восьмого року спадкоємицею ?
частки спадщини ОСОБА_5. яке
складається із ? частини житлового
будинку з надвірними спорудами під
АДРЕСА_1, є його дружина ОСОБА_1.
Відповідно до свідоцтва про права на
спадщину за законом від шостого грудня
дві тисячі сьомого року спадкоємцем ?
частки майна ОСОБА_5, яке складається з
права на ? частку легкового автомобіля
марки ВАЗ 21053, 2003 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, та права на
? частку причіпу марки ВМЗ 9601, 1990 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, є
його дружина ОСОБА_1.

Свідоцтво на право на спадщину за
законом на іншу частину спадкового
майна, яке залишилось після смерті
ОСОБА_5 не видавалось.

З боку ОСОБА_2 суду не було доведено
підстав визнання його фактично
прийнявши спадщину, після смерті
батька. Так, відповідно до вимог ч.3 ст.
1268 ЦК України спадкоємець, якій
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленому для прийняття спадщини,
він не заявив про відмову від неї. У
судовому засіданні встановлено, та
проти цього не заперечував сам ОСОБА_2,
та його представник, що на час
відкриття спадщини спадкодавець
ОСОБА_5 не проживав разом із ОСОБА_2.

Крім того, судом не може бути визнано за
ОСОБА_2 фактичне набуття право
власності у зв'язку із спливу
набувальної давності. Аналіз положень
ст. 344 ЦК України, дозволяє суду зробити
висновок, про те, що сам по собі сплив
набувальної давності не є достатньою
підставою для набуття володільцем
права власності за набувальною
давністю на нерухоме майно. Для набуття
права власності на такі об'єкти
володілець має звернутися до суду із
заявою про визнання за ним права
власності, що виникло зі спливом
набувальної давності. У судовому
засіданні з боку заявника повинно бути
доведено сам факт добросовісного
заволодіння чужим майном та володіння
ним протягом десяти років. Набрання
таким рішенням законної сили є
підставою для реєстрації права
власності.

Згідно ч.1 та 2 ст. 1296 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину, та, якщо спадщину прийняло
кілька спадкоємців, свідоцтво про
право на спадщину видається кожному з
них із визначенням імені та часток у
спадщині інших спадкоємців. Відповідно
до ч.1 ст. 1299 ЦК України, якщо у складі
спадщини, яку прийняв спадкоємець, є
нерухоме майно, спадкоємець
зобов'язаний зареєструвати право на
спадщину в органах, які здійснюють
державну реєстрацію нерухомого майна.

Приймаючи до уваги, що право власності
на нерухоме майно виникає з моменту
його державної реєстрації, ОСОБА_2 не є
власником ( співвласником) ? частини
житлового будинку з надвірними
спорудами під АДРЕСА_1, а лише, згідно ч.3
ст. 1296 ЦК України має право на спадщину,
яка відкрилась після смерті його
батька ОСОБА_5. Вказані факти. У своєї
сукупності є також і підставою у
відмові у задоволенні вимог про
скасування свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого
державним нотаріусом Третьої Одеської
державної нотаріальної контори ОСОБА_1
04.09.2008 року, спадкова справа №547/2005,
зареєстрованого в реєстрі №3-356, та
скасування державної реєстрації права
на спадщину в КП МБТІ та РОН.

В свою чергу, вимоги ОСОБА_1 щодо
виділення її частки із майна, що є у
спільні часткової власності, у зв'язку
з тим, що спільною частковою власністю
є власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності, відповідно до ч.1 ст. 356
ЦК України. Частка ОСОБА_1 у праві
власності на ? частини житлового
будинку з надвірними спорудами під
АДРЕСА_1 визначена відповідно до
свідоцтво про права спадщини за
законом, яка зареєстровано у МБТІ та
РОН. Однак не зареєстровано право
власності на іншу частку у вказаному
домоволодінні, тому відсутня і спільна
( часткова) власність, частку із якої
можливо виділити на підставі вимог ст.
364 ЦК України.

Також не отримано право на спадщину за
законом і відносно часток легкового
автомобіля марки ВАЗ 21053, 2003 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та
причепу марки ВМЗ 9601, 1990 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_2. Крім того,
посилання позивачки, на те, що вказані
транспортні засоби є спільною сумісною
власністю, також не встановлено
рішенням суду, та взагалі таки вимоги
перед судом не ставились. Вищенаведене,
не дозволяє вважати вказані
транспортні засоби спільною частковою
власністю.

Керуючись ст. ст. 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212-215, 223, 294
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3,
про виділення частки у спільної
часткової власності - автомашині ВАЗ
21053, 2003 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1 та причепу марки ВМЗ 9601,1990
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_2, домоволодінні за АДРЕСА_1,та
визначення порядку користування
земельною ділянкою, за вищевказаною
адресою.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3,
про визнання фактично прийнявши
спадщину після смерті батька - ОСОБА_5,
визнання право власності на ? частину
домоволодіння, яке розташовано у
АДРЕСА_1, скасування свідоцтва про
право на спадщину за законом, виданого
державним нотаріусом Третьої Одеської
державної нотаріальної контори ОСОБА_1
04.09.2008 року, спадкова справа №547/2005,
зареєстрованого в реєстрі №3-356, та
скасування державної реєстрації права
на спадщину в КП МБТІ та РОН.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя