АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-й інстанції: Яровенко Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Семенюк
Т.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Дніпровського
районного суду міста Києва від 25 червня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Моторно (транспортного) страхового
бюро України, ОСОБА_3 про стягнення суми
страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2013 рокупозивач звернувся в
суд із зазначеним позовом, в якому, з
урахуванням уточнених вимог, просив
стягнути з МТСБ України на його користь
страхове відшкодування в розмірі 12 796
грн. 10 коп., з ОСОБА_3 в рахунок
відшкодування моральної шкоди 100, 00 грн.
та вирішити питання судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що МТСБ
України ухиляється від виплати
належного страхового відшкодування,
посилаючись на те, що постанова
Рівненського міського суду не є
належним документом, який встановлює
вину ОСОБА_3, оскільки в резолютивній
частині не вказано слів: «визнати
винним у скоєнні ДТП ОСОБА_3»

Справа судами розглядалася
неодноразово.

Рішенням Дніпровського районного суду
міста Києва від 25 червня 2014 року - в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник позивача подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове про
задоволення позову, посилаючись на те,
що суд ухвалив рішення з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, не з'ясувавши дійсні обставини
спору.

Вказує на те, що МТСБ України
намагається уникнути виконання
обов'язку, передбаченого положеннями
підпункту «а» пункту 41.1 ст. 41 та п. 13. 1
ст. 13 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів».

Крім того, постанова Рівненського
міського суду від 10.02.2012 р. є
преюдиційним доказом у відношенні до
позивача та підтверджує, що в його діях
відсутні порушення ПДР та відсутній
факт його вини у ДТП.

Зазначив, що відповідно до Висновку
спеціаліста від 02.02.2012 p. № 9-5 в діях
позивача - невідповідностей вимогам
Правил дорожнього руху України з
технічної точки зору не вбачається. З
технічної точки зору у вказаній
дорожній ситуації в діях водія
автомобіля VOLKSWAGEN Transporter, р.н. НОМЕР_1,
ОСОБА_3, маються невідповідності
вимогам п. 10.1. та 13.3 ПДР України.

В судовому засіданні представник
апелянта скаргу підтримала.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав:

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з того, що позивачем не надано
жодного доказу на підтвердження того,
що дійсно винним в ДТП, яка мала місце 10
грудня 2011 року за участю автомобілів Ford
Focus та Volkswagen, є ОСОБА_3

Проте, з таким висновком суду
погодитись неможливо, оскільки такого
висновку суд дійшов, не з'ясувавши
дійсні обставини спору, не перевіривши
доводи і заперечення сторін та без
належної оцінки доказів.

Зазначені порушення норм
матеріального та процесуального права
є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК
України до скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення по суті
заявлених позовних вимог.

Норми ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України
визначають підстави відшкодування
майнової і моральної шкоди.

Підстави та порядок відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок
взаємодії цих джерел, визначені
нормами ст. ст. 1187,1188 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК
України єдиною підставою для цивільно-
правової відповідальності за завдання
шкоди є правопорушення, що включає як
складові елементи шкоду, протиправне
діяння особи, котра її завдала,
причинний зв'язок між ними, а також вину
заподіювача.

Згідно із ч. 4 ст. 61 ЦПК України
постанова у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкова для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено постанову суду, з питань, чи
мали місце ці дії та чи вчинені вони
цією особою.

Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Судом встановлено, що 10 грудня 2011 p. в
місті Рівне по вул. Грушевського
відбулася ДТП за участі транспортного
засобу Ford Focus, д/н НОМЕР_2 під керуванням
позивача та автомобіля Volkswagen, д/н
НОМЕР_3 під керування водія ОСОБА_3,
цивільно-правова відповідальність
якого застрахована не була. Протокол
про адміністративне правопорушення
було складено на позивача ОСОБА_2

Постановою Рівненського міського суду
від 10.02.2012 року провадження у справі про
адміністративне правопорушення,
передбачене ст. 124 КУпАП відносно
ОСОБА_2 закрите за відсутністю події та
складу адміністративного
правопорушення (а.с.5).

Постановою суду встановлено, що під час
скоєння ДТП водій автомобіля Volkswagen
ОСОБА_3 не дотримався вимог п. п. 10.1 та п.
13.3 ПДР, внаслідок чого здійснив наїзд
на нерухомий автомобіль Ford Focus, водій
якого, дотримуючись п. 16.3 ПДР України
при виїзді на середину проїзної
частини зупинився, щоб впевнитися у
безпеці подальшого руху, тому
дорожньо-транспортна пригода сталася з
вини ОСОБА_3 і справа відносно ОСОБА_2 за
ст. 124 КУпАП підлягає закриттю за
відсутністю події та складу
адміністративного правопорушення.

21.03.2012 p. позивач звернувся до МТСБ
України із заявою, в якій просив
виплатити заподіяну йому у результаті
ДТП заподіяну матеріальну шкоду у
розмірі 12769 грн. 10 коп. та надавав
документи на підтвердження події ДТП,
звіт про оцінку та постанову
Рівненського міського суду (а.с.6-20).

Листом від 08.05.2012 p. МТСБУ було
запропоновано позивачу для розгляду
питання щодо виплати коштів надати
належним чином завірену копію
постанови місцевого суду на
підтвердження відповідальності ОСОБА_3
за скоєння ДТП (а.с.23).

Вирішуючи спір між сторонами, суд
першої інстанції виходив з того, що
вина в ДТП ОСОБА_3 не доведена, оскільки
позивачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
таких доводів.

Проте, такі висновки є передчасними з
огляду на те, що відсутність вини
ОСОБА_3 у заподіянні позивачеві шкоди з
посиланням лише на відсутність
постанови про притягнення його до
адміністративної відповідальності та
висновку експертизи на предмет
встановлення винної особи в
дорожньо-транспортній пригоди є
сумнівним і передчасним.

Дійсно, положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України
фактично позбавляють особу, вину якої
встановлено вироком у кримінальній
справі або постановою у справі про
адміністративне правопорушення,
можливості спростувати наявність
такої вини.

Проте, вказана процесуальна норма не
дає підстав за будь-яких обставин
вважати не винною у ДПТ особу, відносно
якої не порушувалось кримінальної
справи і не складався протокол про
адміністративне правопорушення. У
цьому випадку вину такої особи може
бути підтверджено чи спростовано
іншими належними і допустимими
доказами, передбаченими ЦПК України
(ст.57), зокрема висновком судової
автотехнічної експертизи, письмовими
доказами тощо.

У випадку встановлення вини особи у
ДТП постановою про притягнення до
адміністративної відповідальності ця
особа не позбавлена права доводити
протиправність дій інших учасників ДТП
і причинний зв'язок цієї
протиправності із завданою шкодою.

Так, відповідно до Висновку
спеціаліста МВС України державного
НДЕКЦ від 02.02.2012 р. № 9-5 ОСОБА_4
вбачається, що:

- у вказаній в заяві дорожній
ситуації, водій автомобіля VOLKSWAGENTransporter,
р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 повинен був діяти у
відповідності до вимог п. 10.1 та п.13.3
Правил дорожнього руху України. Водій
автомобіля FordFocus С-МАХ, р.н. НОМЕР_4
ОСОБА_2 повинен був діяти у
відповідності до вимог п.16.3 Правил
дорожнього руху України.

- Водій автомобіля VOLKSWAGEN
Transporter, р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 мав технічну
можливість уникнути зіткнення з
автомобілем Ford Focus С-МАХ шляхом
виконання вимог п. 10.1. та п.13.3. Правил
дорожнього руху України. Водій
автомобіля Ford Focus С-МАХ, р.н. НОМЕР_4
ОСОБА_2 не мав технічної можливості
запобігти зіткненню.

- З технічної точки зору у
вказаній дорожній ситуації в діях
водія автомобіля VOLKSWAGEN Transporter, р.н.
НОМЕР_1 ОСОБА_3 маються невідповідності
вимогам п. 10.1 та 13.3. Правил дорожнього
руху України. В діях водія автомобіля
Ford Focus С-МАХ, р.н. НОМЕР_4 ОСОБА_2
невідповідностей вимогам п. 16.3 Правил
дорожнього руху України з технічної
точки зору не вбачається.(Т.1 а.с.207-210)

На основі цього висновку, Рівненський
міський суд ухвалив постанову від
10.02.2012 року про закриття провадження у
справі про адміністративне
правопорушення, передбачене ст. 124
КУпАП, відносно ОСОБА_2 за відсутністю
події та складу адміністративного
правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції не в
повній мірі дослідив всі матеріали
справи та не звернув уваги на те, що
вина ОСОБА_3 була встановлена
постановою та висновком авто технічної
експертизи, яка оговорювалася у
вказаній постанові.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про наявність
вини ОСОБА_3 у скоєнні ДТП, оскільки це
підтверджено належними та допустимими
доказами по справі.

Як передбачено п.22.1 ст. 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі Закон) у разі настання
страхового випадку страховик у межах
страхових сум, зазначених у страховому
полісі, відшкодовує у встановленому
цим Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону визначено,
що у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 16 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ» від 01 березня 2013 року № 4 «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», відповідно до
статті 21 Закону № 1961-IV на території
України забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів.

Відповідно до пункту 35.1 ст. 35 Закону
України Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» для отримання страхового
відшкодування потерпілий чи інша
особа, яка має право на отримання
відшкодування, протягом 30 днів з дня
подання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду подає
страховику (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву
про страхове відшкодування.

Відповідно до п.п. а п. 41.1 ст. 41 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду
захисту потерпілих відшкодовує шкоду
на умовах, визначених цим Законом, у
разі її заподіяння транспортним
засобом, власник якого не застрахував
свою цивільно-правову
відповідальність.

Відповідно до звіту № 046П від 15.03.2012 р.
про оцінку автомобіля Ford Focus, д/н НОМЕР_2,
складеним оцінювачем СПД-фізичною
особою ОСОБА_5 в результаті його
пошкодження в ДТП складає 12769 грн. 10 коп.
(а.с.7-11).

Отже, з МТСБ України підлягають
стягненню 12769 грн. 10 коп. страхового
відшкодування, оскільки
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3 не була застрахована, а позивач
має право на отримання страхового
відшкодування (регламентної виплати)
від МТСБУ.

Щодо вимоги позивача про стягнення з
ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 100,00
грн., то вона не підлягає задоволенню,
оскільки ОСОБА_2 посилається лише на
положення ч. 1 ст. 23 ЦК України, при цьому
не вказуючи в чому саме полягає така
шкода.

Умовами ч.1 ст. 88 ЦПК України визначено,
якщо позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

На основі повно та всебічно з'ясованих
обставин, на які посилаються сторони,
як на підставу своїх вимог та
заперечень підтверджених доказами,
перевірених в судовому засіданні,
оцінивши їх належність, допустимість, а
також достатність, взаємозв'язок у їх
сукупності, встановивши
правовідносини, які випливають із
встановлених обставин та правові
норми, які підлягають застосуванню до
цих правовідносин, колегія суддів
приходить до висновку про скасування
рішення та про задоволення позову
частково.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309,313,314,316 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану в
інтересах ОСОБА_2 -задовольнити
частково.

Рішення Дніпровського районного суду
міста Києва від 25 червня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення
наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 до Моторно (транспортного)
страхового бюро України, ОСОБА_3 про
стягнення суми страхового
відшкодування - задовольнити частково.

Стягнути з Моторно (транспортного)
страхового бюро України на користь
ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у
розмірі 12 796,10 грн.

Стягнути з Моторно (транспортного)
страхового бюро України на користь
ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 229,40 грн.

В задоволенні іншої частини позову -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:
Судді: