Справа № 687/1131/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року
Чемеровецький
районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого-судді - Назарчука
Р.В.,

з участю секретаря - Мельник
Т.Є.,

представника позивача -ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт.Чемерівці
цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на стороні
відповідача: ОСОБА_5 про усунення
перешкод у здійсненні права власності,-

встановив:

Позивачка ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом та просить суд
зобов'язати відповідача ОСОБА_5 не
чинити їй перешкод у здійсненні права
приватної власності квартирою АДРЕСА_1
шляхом зняття його з реєстрації за
вказаною адресою, в судовому засіданні
представник позивачки ОСОБА_1 позов
підтримав просить його задоволити та
пояснив, що відповідач ОСОБА_2
зареєстрований і проживає у квартирі
АДРЕСА_1 на незаконних підставах
зазначає, що позивачка ОСОБА_4 та її син
ОСОБА_5 є співвласниками даної
квартири, вказує на те що, відповідач як
колишній її чоловік без її згоди
зареєструвався у її квартирі, і що на
день її реєстрації ОСОБА_4 перебувала
за межами території країни, на час
реєстрації ОСОБА_2 і їхньому спільному
сину виповнилось лише шістнадцять
років і що він не міг дати згоду на
реєстрацію відповідача у квартирі, на
її - звернення до відповідача знятись з
реєстрації та змінити місце проживання
відповідач не реагує, натомість провів
заміну замка вхідних дверей до
квартири.

Відповідач ОСОБА_2 та його
представник ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнали
просять відмовити у їх задоволенні, при
цьому представник відповідача ОСОБА_3
пояснив суду, що ОСОБА_2 на законних
підставах зареєстрований і проживає в
квартирі АДРЕСА_1 вказуючи на те що,
дану квартиру з позивачкою ОСОБА_4
придбали за спільно зароблені кошти
так як були однією сім»єю, що до
сьогоднішнього часу проживає в даній
квартирі, особисто сплачує кошти за
отримані комунальні послуги,
періодично здійснює ремонт квартири,
заперечує факт будь-яких перешкод у
здійсненні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у
володінні, користуванні ними
квартирою.

Позивач ОСОБА_5 за поданою до
суду заявою про залишення позову без
розгляду ухвалою Чемеровецького
районного суду від 05 серпня 2014 року
позовну заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2
про усунення перешкод у здійсненні
права власності в частині позовних
вимог ОСОБА_5 залишено без розгляду. У
подальшому ОСОБА_5 за його заявою судом
було залучено у якості третьої особи
яка не заявляє самостійних вимог на
стороні відповідача.

У судовому засіданні ОСОБА_5
пояснив суду, що разом з батьком ОСОБА_2
і мамою ОСОБА_4 проживали спочатку у
однокімнатній квартирі АДРЕСА_2, а
потім у квартирі АДРЕСА_1, яку отримали
шляхом обміну з доплатою, дана квартира
була придбана за сумісно зароблені
кошти батька і матері та у ній сумісно
мешкали як одна сім»я до 2008 року. Згідно
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 15.05.2003 року він на
праві приватної спільної власності
являється співвласником квартири
АДРЕСА_1 відносно якої позивачка
заявляє вимоги про зняття з реєстрації
та виселення його батька ОСОБА_2.
Просить відмовити у задоволенні позову
позивачці - його матері ОСОБА_4,
оскільки як співвласник не заперечує,
що ОСОБА_2 - його батько був
зареєстрований у квартирі та проживав
там, на черговий розгляд справи не
з»явився, подав до суду заяву у якій
просить суд справу слуханням
продовжувати у його відсутності

Заслухавши пояснення сторін у
справі та їх представників, третьої
особи яка не заявляє самостійних вимог
на стороні відповідача, суд вважає за
необхідне в позові ОСОБА_4 відмовити з
наступних підстав.

В судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_2 одружився з
ОСОБА_4 07.08.1987 року, після чого проживали
однією сім»єю близько 1 року в батьків
відповідача, а потім близько 4-х років
знімали квартиру. В 1988 році у них
народився син ОСОБА_5 після чого, знову
упродовж 2-х років жили в батьків
ОСОБА_2.

На протязі 1993-1995 років вони мешкали в
однокімнатній квартирі АДРЕСА_2 так як
опікувались престарілою жінкою ОСОБА_6,
якій належала вказана квартира та яка
померла в 1995 році, після смерті якої
ОСОБА_4 квартиру оформила на себе.

В період часу з 1993 року по 2000 рік ОСОБА_2
та ОСОБА_4 вели спільне господарство,
займались разом торгівельною
діяльністю на ринку, так як остання
була оформлена приватним підприємцем.
При цьому ОСОБА_2 вів бухгалтерські
документи та доставляв автомобілем
товар. Спільно проживаючи в 2003 році
провели обмін однокімнатної квартири
на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 що
стверджується договором міни від 29.04.
2003 року посвідченим державним
нотаріусом Чемеровецької державної
нотаріальної контори, квартиру
оформили на ОСОБА_4 та сина ОСОБА_7
Фактично з ними переїхав на квартиру і
ОСОБА_2, але не реєструвався за вказаною
адресою. В даній квартирі разом
проводили ремонт, придбали меблі та
побутову техніку, про що не заперечує в
судовому засіданні представник
позивачки ОСОБА_1.

Тобто, станом на 15.05.2003 року, на час
оформлення вказаної квартири в
приватну спільну сумісну власність
ОСОБА_5 та ОСОБА_8, відповідач ОСОБА_2
фактично проживав з ними спільно у
квартирі АДРЕСА_1 без реєстрації.

17 серпня 2004 року ОСОБА_2 зареєструвався
в даній квартирі як член сім»ї,
перебуваючи в фактичних шлюбних
відносинах з ОСОБА_8 відповідно до
діючого на той час законодавства.
Позивачка не надала суду жодних
доказів незаконної реєстрації ОСОБА_2 у
квартирі, факт перебування 17.08.2004 року
за межами країни не спростовує її
тверджень, що вона не знала про
реєстрацію ОСОБА_2 та не давала своєї
згоди на його реєстрацію.

До часу розірвання шлюбу між сторонами
та отримання свідоцтва про розірвання
шлюбу за № 18 від 13.02.2007 року ОСОБА_9 не
заперечувала проти реєстрації
відповідача в даній квартирі, так як
вони постійно разом жили як одна сім»я,
періодично виїзжаючи на заробітки за
кордон. Також до цього часу вони вели
спільне господарство, виховували сина,
сумісно сплачували комунальні платежі.

Про те, що ОСОБА_4 знала про реєстрацію в
квартирі чоловіка ОСОБА_2 свідчить той
факт, що після виникнення між ними
неприязних відносин, в 2007 році вона
зверталась до завідувача
Чемеровецьким районним сектором
реєстрації громадян ОСОБА_10 з приводу
законності проведення реєстрації в
своїй квартирі колишнього чоловіка.

Після розірвання сімейних стосунків
ОСОБА_2 на законних підставах залишився
проживати в квартирі, одноосібно
сплачує комунальні платежі, утримує
квартиру, проводить ремонтні роботи та
придбав і встановив балконні
пластикові двері за 2741,43 грн., що
стверджується наявними у матеріалах
цивільної справи копіями накладних на
придбання вікон та дверей, з чим в
судовому засіданні погоджується
представник позивачки.

Таким чином, в ході судового засідання
не встановлено факту незаконної
реєстрації відповідача ОСОБА_2 в
квартирі АДРЕСА_1 та вчинення останнім
будь-яких перешкод у здійсненні нею
права власності.

Вище викладені обставини
підтверджуються показами даними в
судовому засіданні відповідачем
ОСОБА_2, завідуючим Чемеровецьким
районним сектором реєстрації громадян
ОСОБА_10, юристом КП «Комунсервіс»
ОСОБА_11.

Тобто, ОСОБА_2 зареєстрований за
вищевказаною адресою відповідно до
чинного на той час законодавства.

Згідно ст.310 Цивільного кодексу
України, фізична особа має право на
місце проживання.

Фізична особа має право на вільний
вибір місця проживання та його зміну,
крім випадків, встановлених законом.

Разом з тим, в судовому засіданні
встановлено, що відповідач не має
іншого постійного місця проживання та
бажає проживати у спірній квартирі.

Відповідно до ст. 47 Конституції України
кожен має право на житло. Держава
створює умови, за яких кожен матиме
змогу побудувати житло, придбати його у
власність або взяти в оренду.

Ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Особи, які вселились до наймача жилого
приміщення, набувають право
користування приміщенням в тому разі,
якщо вони вселились як члени його
сім»ї.

Відповідно до ст. 71 ЖК України особа
втрачає право користування житловим
приміщенням у разі її відсутності без
поважних причин більше 6-ти місяців.

Ст. 72 Житлового кодексу передбачено, що
визнання особи такою , що втратила
право користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

На даний час ОСОБА_2 продовжує
проживати в квартирі АДРЕСА_1 та нікуди
з нього не виїздив, а тому не втратив
право на користування зазначеним
житлом. Являється інвалідом 2 групи
загального захворювання, упродовж
багатьох років вносить особисті кошти
за користування комунальними
послугами та телефоном, колишня
дружина ОСОБА_4 в квартирі вже давно не
проживає та участі в сплаті
комунальних послуг не приймає.

ОСОБА_2 перебував в зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_4, а тому він, як член сім»ї
власника квартири, у відповідності до
вимог ст. ст. 64, 156 ЖК України, був
зареєстрований в ньому та у
встановленому законом порядку набув
права користування ним.

13 лютого 2007 року шлюб між ними було
розірвано. Однак припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє колишніх членів сім»ї
права користуватися займаним
приміщенням. Особа, яка вселилась у
будинок як член сім»ї власника цього
будинку, не може бути позбавлена права
на користування цим житлом після
припинення сімейних відносин з
власником будинку на підставі правових
норм, якими регулюється право
власності.

У відповідності з ч. 1 ст. 405 ЦК
України, ч. 4 ст. 156 ЖК України, член сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним мають право на користування цим
житлом відповідно до закону, і
припинення сімейних відносин не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Виходячи з цього відповідач ОСОБА_2 має
право на користування зазначеною
квартирою.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. При цьому відповідно до ст.
391 ЦК України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Аналіз наведених вище норм
цивільного законодавства України дає
підстави для висновку про те, що у разі
будь-яких обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст. 7
Закону України від 11 грудня 2003 року "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні" зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із
указаної норми, зняття з реєстрації
місця проживання може бути здійснено
на підставі рішення суду виключно про:
1) позбавлення права власності на
житлове приміщення; 2) позбавлення
права користування житловим
приміщенням; 3) визнання особи безвісно
відсутньою; 4) оголошення фізичної
особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України
від 11 грудня 2003 року "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" є спеціальним
нормативно-правовим актом, який
регулює правовідносини, пов'язані із
зняттям з реєстрації місця проживання,
вбачається, що положення ст. 7 цього
Закону підлягають застосуванню до усіх
правовідносин, виникнення, зміна чи
припинення яких пов'язані з юридичним
фактом зняття з реєстрації місця
проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема, шляхом
зняття особи з реєстрації місця
проживання, пред'явивши разом з тим
одну із таких вимог: 1) про позбавлення
права власності на житлове приміщення;
2) про позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК
України; ст. 405 ЦК України).

Із змісту позовних вимог ОСОБА_4
вбачається, що вона просить суд
зобов»язати відповідача не чинити їй -
позивачці, перешкод у здійсненні права
приватної власності квартирою АДРЕСА_1
шляхом зняття з реєстрації за вказаною
адресою. Однак вимог про позбавлення
права власності на житлове приміщення,
про позбавлення права користування
житловим приміщенням, про визнання
особи безвісно відсутньою, про
оголошення фізичною особою померлою не
ставила.

Беручи до уваги вище викладене у
суду наявні усі підстави у задоволенні
позову ОСОБА_4, відмовити.

Керуючись ст.ст.10,11,212-215 ЦПК України
суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на стороні
відповідача: ОСОБА_5 про усунення
перешкод у здійсненні права власності
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя підпис

Назарчук Р.В.

З оригіналом згідно

Суддя Назарчук
Р.В.