у х в а л а

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В. О.,

суддів: Мартинюка В. І.,
Наумчука М. І.,

Мостової Г. І.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором, за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» про визнання
правочину припиненим, за касаційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
на рішення Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 12 березня 2014 року та
рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 04
червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року Публічне акціонерне
товариство «Банк «Фінанси та Кредит»
(далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»),
посилаючись на неналежне виконання
ОСОБА_4 умов кредитного договору від
27 липня 2007 року № 156/07-МК,
звернулося до суду з позовом, у якому з
урахуванням уточнень просило у рахунок
погашення заборгованості за вказаним
договором у розмірі 1 262 606 грн 40 коп.
звернути стягнення на предмет іпотеки -
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 46,7 кв. м та земельну
ділянку площею 0,0435 га, яка розташована
за вказаною адресою, які на праві
власності належать ОСОБА_3, шляхом
проведення прилюдних торгів за
початковою ціною встановленою на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності на стадії проведення
виконавчих дій. Виселити ОСОБА_3 та
інших мешканців із вказаної квартири.

У березні 2012 року ОСОБА_3 звернувся
до суду із зустрічним позовом до ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» про визнання
припиненим договору іпотеки від 30
липня 2007 року, укладеного між ним, ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4, в
частині його зобов'язань як майнового
поручителя за договором про відкриття
відновлювальної кредитної лінії від 27
липня 2007 року № 1565/07-МК.

Посилався на те, що внаслідок
укладання 14 січня 2008 року додаткової
угоди № 1 до кредитного договору від 27
липня 2007 року № 156/07-МК, за виконання
якого він поручився, відбулося
збільшення обсягу його
відповідальності, на що він згоди не
надавав.

Рішенням Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 12 березня 2014 року в
задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» та зустрічного позову
ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 04
червня 2014 року рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 12
березня 2014 року в частині відмови в
задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет іпотеки - земельну
ділянку площею 0,0435 га з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, яка
розташована за адресою:
АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_4 на підставі
державного акта на право власності на
земельну ділянку від 23
травня 2007 року серії ЯД № 858730,
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення про відмову в задоволенні
позову.

У решті рішення суду залишено без
змін.

У поданій касаційній скарзі ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит», посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, ухвалені у
справі судові рішення у частині
відмови в задоволенні позову про
звернення стягнення на іпотечну
квартиру та виселення відповідача
просить скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення про задоволення
позову.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову
ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», суд
першої інстанції виходив із того, що у
банку не виникло право на пред'явлення
позову, оскільки він не надав доказів
направлення іпотекодавцю ОСОБА_3
повідомлення про порушення зобов'язань
за кредитним договором із зазначенням
терміну їх усунення, як це передбачено
п. 5.1 договору іпотеки та ст. 35 Закону
України «Про іпотеку» від 05 червня 2003
року № 898-IV (далі - Закон).

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині звернення
стягнення на земельну ділянку, що є
предметом іпотеки, та ухвалюючи в цій
частині нове рішення про відмову в
задоволенні позову, апеляційний суд
виходив із того, що вимога про
звернення стягнення на вказану
земельну ділянку до ОСОБА_3 є
безпідставною, оскільки спірна
земельна ділянка на праві власності
належить ОСОБА_4

Проте з такими висновками судів
повністю погодитись не можна з огляду
на наступне.

Судами встановлено, що 27 липня 2007
року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
та ОСОБА_4 укладено договір про
відкриття відновлювальної кредитної
лінії № 156/07-МК, згідно з умовами якого
банк зобов'язався надати позичальнику
кредит у розмірі 80 тис. доларів США, а
останній зобов'язався повернути кредит
в строк до 26 липня 2022 року та сплатити
відсотки за його користування у
розмірі 15 % річних.

Із метою забезпечення виконання
вказаного кредитного договору
30 липня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит», ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено
договір іпотеки, відповідно до умов
якого відповідач надав в іпотеку банку
нерухоме майно, а саме: трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 46,7
кв. м, а ОСОБА_4 - земельну ділянку площею
0,0435 га, з цільовим призначенням для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, яка розташована за
вказаною адресою.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Обґрунтовуючи позов, ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» посилалось на те,
що ОСОБА_4 зобов'язання за кредитним
договором належним чином не виконував,
внаслідок чого станом на 13 травня 2011
року виникла загальна заборгованість у
розмірі 1 262 606 грн 40 коп., у рахунок
погашення якої позивач просив звернути
стягнення на предмет іпотеки та
виселити відповідача із іпотечної
квартири.

Згідно зі ст. 12 Закону, у разі
порушення іпотекодавцем обов'язків,
встановлених іпотечним договором,
іпотекодержатель має право вимагати
дострокового виконання основного
зобов'язання, а в разі його невиконання
- звернути стягнення на предмет
іпотеки.

За змістом п. 5.1 договору іпотеки та
приписів ст. ст. 33, 35 Закону, у разі
порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення у не менш
ніж тридцятиденний строк. У цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі розпочати звернення стягнення
на предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

Невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону про
надіслання іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмової вимоги про усунення
порушення зобов'язання не є перешкодою
для реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду (на
відміну від інших способів звернення
стягнення (частина третя статті 33 цього
Закону), оскільки іпотекодавець у
судовому засіданні має можливість
заперечувати проти вимог
іпотекодержателя, що відповідає
положенням статті 124 Конституції
України.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи
рішення про відмову в задоволенні
позову про звернення стягнення на
іпотечну квартиру та виселення
відповідача із вказаної квартири, на
порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК
України суди наведених положень закону
не врахували та дійшли передчасного
висновку про те, що банк не має права на
звернення стягнення на цю квартиру, як
предмет іпотеки, оскільки ним не
дотримано процедури повідомлення
іпотекодавця про порушення
зобов'язань.

Наведені порушення судами норм
процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК
України) унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи, тому
ухвалені у справі судові рішення в
частині вирішення позову про звернення
стягнення на спірну квартиру та
виселення не можна визнати законними
та обґрунтованими, у зв'язку з чим вони
в цій частині підлягають скасуванню із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Судові рішення в частині відмови в
задоволенні позову про звернення
стягнення на земельну ділянку, яка є
предметом іпотеки, не оскаржуються,
тому на предмет законності та
обґрунтованості судом касаційної
інстанції не перевіряються.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» задовольнити
частково.

Рішення Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 12 березня 2014 року та
рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 04
червня 2014 року в частині вирішення
позову про звернення стягнення на
квартиру АДРЕСА_1 та виселення
скасувати, справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. О. Кузнєцов

Судді:
В. І. Мартинюк

Г. І. Мостова

М. І. Наумчук

Д. О. Остапчук