Справа № 202/5264/14-ц
№ 2/0202/4156/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 листопада 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді:
Бєсєди Г.В.

при секретарі:
Кубишкіної К.С.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального
закладу «Дніпропетровська міська
клінічна стоматологічна поліклініка №
4» Дніпропетровської обласної ради»
про визнання незаконним звільнення,
поновлення на посаді, стягнення
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку при звільненні з
моменту звільнення до моменту
фактичного розрахунку, стягнення
середнього заробітку за весь час
вимушеного прогулу при звільненні та
стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з
позовною заявою до Комунального
закладу «Дніпропетровська міська
клінічна стоматологічна поліклініка №
4» Дніпропетровської обласної ради»
про визнання незаконним звільнення,
поновлення на посаді зубного техніка,
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки розрахунку при звільненні
з моменту звільнення до моменту
фактичного розрахунку, стягнення
середнього заробітку за весь час
вимушеного прогулу при звільненні та
стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування поданої заяви
позивач ОСОБА_1 зазначив, що він в
Комунальному закладі
«Дніпропетровська міська клінічна
стоматологічна поліклініка № 4»
Дніпропетровської обласної ради»
працював з 2000 року та сумлінно
виконував свої обов'язки. У 2005 році
закінчив курси підвищення
професійного рівня та атестаційна
комісія Управління охорони здоров'я
Дніпропетровської обласної ради,
присвоїла йому другу категорію зубного
технічка. У 2010 році він отримав першу
категорію зубного техніка. У 2013 році на
базі стоматологічного центру
«Стеллс-Стом» проходив також навчання.
Однак, відповідач не дивлячись на його
професійний рівень, ознайомив його з
наказом № 33-к про припинення трудового
договору у зв'язку зі скороченням штату
на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Стверджував, що ніякого скорочення
штату працівників його професійного
рівня не проводилось, з моменту його
незаконного звільнення та на даний час
кількість працівників - зубних
техніків, не змінювалось. Його не було
попереджено про звільнення за два
місяця, а також йому не були виплачені
всі суми, що належали йому при
звільненні. При звільненні заробітна
плата за фактично відпрацьовані ним
дні у січні - березні 2014 року йому була
сплачена не в повному обсязі, а саме
відповідач не виплатив 380 грн. 38 коп.
Повний разрахунок по заробітній платі
був проведений лише частково і остання
виплата по заробітній платі була
здійснена лише 07.07.2014 року. Крім цього
зазначав, що на даний час його життєві
зв'язки порушені, він витрачає багато
часу для нормалізації свого життя,
порушення відповідачем його прав
негативно відбилось на матеріальному
стану його родини та вважає, що
відповідач повинен йому відшкодувати і
моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.
Просив суд, з врахуванням уточненої
позовної заяви, визнати звільнення
незаконним, зобов'язати відповідача
поновити його на посаді зубного
техніка, стягнути на його користь
середній заробіток за весь час
затримки розрахунку при звільненні з
моменту звільнення до моменту
фактичного розрахунку в сумі 935 грн. 75
коп., стягнути з відповідача на його
користь середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу при звільненні з
моменту звільнення до моменту
фактичного поновлення на посаді
зубного техніка, стягнути з
відповідача на його користь моральну
шкоду в розмірі 20 000 грн.

В судове засідання з'являвся позивач,
підтримав викладені в позовній заяві
обставини та вимоги, просив суд їх
задовольнити. Вважав, що його звільнили
тільки у зв'язку з неприязними
відносинами, які склались у нього з
головним лікарем ОСОБА_2 Стверджував,
що його не повідомляли про звільнення
за два місця, як передбачено
законодавством. Скарг на його роботу не
було, була лише один раз йому оголошена
догана. Трудову книжку видали в день
звільнення, однак не здійснили з ним
повного розрахунку.

Представник Комунального закладу
«Дніпропетровська міська клінічна
стоматологічна поліклініка № 4»
Дніпропетровської обласної ради» в
судове засідання з'являвся, надав суду
письмові заперечення, в яких просив суд
у задоволенні позову відмовити в
повному обсязі. В письмових
запереченнях зазначив, що 08.01.2014 року
головним лікарем закладу ОСОБА_2 було
видано наказ про зміни в організації
виробництва та праці шляхом скорочення
численності та штату працівників КЗ
«Дніпропетровська міська клінічна
стоматологічна поліклініка № 4»
Дніпропетровської обласної ради. Метою
даного наказу та підстави для його
видання стали необхідність підвищення
ефективності і оптимізації управління
комунальним закладом, на основі
проведеного аналізу економічних та
виробничих можливостей закладу.
Зазначали, що у відповідача дійсно
відбулись зміни в організації
виробництва та праці та новий штатний
розпис було сформовано залежно від
обсягу наданої зубними техніками
закладу медичної допомоги. На
виконання п. 2 наказу № 12-к 08.01.2014 року
завідуючим ортопедичним відділенням
ОСОБА_3 головному лікарю ОСОБА_2 було
надано подання щодо кандидатури
працівника, яка підпадає під
скорочення, з додатком у вигляді
таблиці особистих відомостей про
якість роботи зубних техніків
ортопедичного відділення, які мають
навантаження на 0, 25 ставки. Будь-яких
переваг залишення на роботі,
передбачених чинним законодавством
України, ОСОБА_1 не мав, в порівнянні з
іншими кандидатами ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 Наголошували, що 06.02.2014 року
більше ніж за два місяця ОСОБА_7 було
письмово попереджено про звільнення за
скороченням штату та запропоновано
вакантні посади сестри медичної зі
стоматології з робочим навантаженням
0,25 ставки та молодшої сестри з робочим
навантаженням 0,25 ставки. Від отримання
попередження та ознайомлення з
вакансіями позивач відмовився, про що
06.02.2014 року було складено акт. 24.03.2014
року головний лікар комунального
закладу звернувся до первинної
профспілкової організації з поданням
та документами, які підтверджували
виконання роботодавцем всіх
передбачених законом умов, в якому
просив надати згоду на звільнення
ОСОБА_1 із займаної посади. Подання було
розглянуто в присутності позивача та
рішенням профспілкового комітету було
надано згоду на звільнення. За даними
бухгалтерії відповідачу ОСОБА_1
своєчасно та повністю виплачувалась
заробітна плата за всі періоди, що
підтверджується платіжними
дорученнями та реєстрами виплат за
період 2012 - 2013 рік, розрахунковими
листами за період 2012-2013 рік, 2009 рік,
розрахунком компенсації та вихідної
допомоги. Крім цього наголошували, що
позивач не надав жодного доказу
заподіяння йому моральної шкоди.
Твердження позивача стосовно того, що
нібито порушення його прав негативно
відбились на матеріальному стані його
родини, не відповідають дійсності,
оскільки ОСОБА_1 не має дружини та
дітей, а аналіз його заробітної плати
за період з 01.01.2012 року по 07.04.2012 р.
свідчить про те, що за два роки та
чотири місяці він отримував суму
заробітної плати в розмірі 2 431, 21 грн.,
що не може істотно вплинути на
матеріальний стан його родини.
Вважають звільнення ОСОБА_1 законним та
не вбачають підстав для задоволення
позову.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_3 зазначав, що він
здійснював заходи у відповідності до
вимог законодавства щодо попередження
ОСОБА_1 про звільнення на підставі
скорочення штатів. Зазначав, що він
викликав до себе в кабінет ОСОБА_1,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Однак, ОСОБА_1
відмовився підписати документ, про що
був ОСОБА_8 та ОСОБА_9 складений
відповідний акт. Вказував також, що
відбулось засідання профспілкового
комітету, де був присутній і ОСОБА_1

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_8 підтвердили, що
в їх присутності ОСОБА_1 відмовився
ознайомитись з попередженням про
звільнення, запропонованими
вакантними посадами, про що ними був
складений відповідний акт.

В судовому засіданні була допитана в
якості свідка ОСОБА_10, яка зазначила, що
на оперативній нараді 17 лютого 2014 року
їй стало відомо, що зубного техніка
ОСОБА_1 будуть звільняти у зв'язку зі
скороченням штату. Зазначала, що 18.02.2014
року їй повідомила ОСОБА_8, що ОСОБА_1
відмовився від підпису в повідомленні
про скорочення штату та наступне
звільнення, про що їй запропонувала
поставити підпис, що вона і зробила.
Наголошувала, що ОСОБА_1 незаконно
звільнили, оскільки у нього дійсно
склались неприязні відносини з
керівництвом лікарні.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
його представників, пояснення
представника відповідача, допитавши
свідків, дослідивши письмові докази у
справі, вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 1992 року N 9
"Про практику розгляду судами трудових
спорів" роз'яснено, що, розглядаючи
трудові спори, пов'язані зі звільненням
за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди
зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

Як вбачається з матеріалів справи
згідно з наказом № 214-А-к від 15.08.2000 року
ОСОБА_1 було прийнято на посаду зубного
техніка.

Згідно з наказом № 12-к від 08.01.2014 року
головним лікарем Комунального закладу
«Дніпропетровська міська клінічна
стоматологічна поліклініка № 4»
Дніпропетровської обласної ради з
метою підвищення ефективності і
оптимізації управління комунальним
закладом, на основі проведеного
аналізу економічних і виробничих
можливостей, у зв'язку зі зменшенням
обсягу зубопротезування,
систематичним невиконанням плану по
ортопедичному відділенню та
зуботехнічній лабораторії і кінцевими
результатами 2013 р., відповідно до акту
контрольно-ревізійного відділу
Департаменту охорони здоров'я від 23
серпня 2013 року, згідно вимог наказу
Міністерства охорони здоров'я № 33 від
23.02.200 року «Про штатні нормативи та
типові штати закладів охорони
здоров'я» наказано провести зміни в
організації виробництва і праці
комунального закладу шляхом
скорочення численності і штату
працівників зуботехнічної лабораторії
та внести з 08.01.2014 р. зміни до штатного
розкладу шляхом виведення посад:
технік зубний - одна штатна одиниця (0, 25
ст.), технік зубний - одна штатна одиниця
(0,5 ст.).

На виконання наказу головного лікаря №
12-к від 08.01.2014 року «Про зміни в
організації виробництва і праці шляхом
скорочення численності та штату
працівників закладу» завідувачем
ортопедичним відділенням ОСОБА_3
головному лікарю Комунального закладу
«Дніпропетровська міська клінічна
стоматологічна поліклініка № 4»
Дніпропетровської обласної ради» було
внесено подання щодо кандидатури, яка
підпадає під скорочення штатів,
відповідно до якого була здійснена
порівняльна характеристика на предмет
виявлення переваг працівників та
звільненню підлягав зубний технік 1
категорії ОСОБА_1

06.02.2014 року головним лікарем ОСОБА_2
складено попередження ОСОБА_1
про звільнення за скороченням штатів
відповідно до наказу № 12- к від 08.01.2014
року шляхом виведення посади технік
зубний, та був наданий перелік
вакантних посад станом на 06.02.2014 рік
сестри медичної та молодшої медичної
сестри.

ОСОБА_1 відмовився від запропонованих
посад, а також відмовився від
ознайомлення та отримання
попередження про скорочення посади
зубного техніка, яку він обіймає, що
підтверджується складеним актом
членами комісії від 06.02.2014 року.

24.03.2014 року головним лікарем
Комунального закладу
«Дніпропетровська міська клінічна
стоматологічна поліклініка № 4»
Дніпропетровської обласної ради»
голові профспілкового комітету
первинної профспілкової організації
було подане подання щодо надання згоди
на звільнення з посади за скороченням
штатів зубного техніка зуботехнічної
лабораторії ОСОБА_1

Як вбачається з виписки з протоколу № 4
від 01.04.2014 року засідання
профспілкового комітету Комунального
закладу «Дніпропетровська міська
клінічна стоматологічна поліклініка №
4» Дніпропетровської обласної ради»
надано згоду адміністрації закладу на
звільнення зубного техніка ОСОБА_1 за
скороченням штату відповідно до п. 1 ст.
40 КЗпП України.

Наказом № 33-к головного лікаря ОСОБА_2
ОСОБА_1 звільнено з 07 квітня 2014 року з
посади зубного техніка, бухгалтерію
зобов'язано здійснити виплату
компенсації за невикористану щорічну
відпустку та вихідної допомоги в
розмірі однієї середньомісячної
заробітної плати.

Частиною 3 ст. 64 Господарського кодексу
України закріплено право власника або
уповноваженого ним органу на
визначення численності працівників і
штатного розкладу. Ніхто не може
ставити під сумнів доцільність
скорочення чисельності або штату
працівників і ніхто не може нав'язати
власнику чи уповноваженому ним органу
свою волю відносно скорочення тієї чи
іншої посади.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. При вивільненні
працівників у випадках змін в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації.

Згідно ст. 42 КЗпП України, при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

Частиною 2 ст. 42 КЗпП України
встановлено, що при рівних умовах
продуктивності праці і кваліфікації
перевага в залишенні на роботі
надається: 1) сімейним - при наявності
двох або більше утриманців: 2) особам, в
сім'ї яких немає інших працівників з
самостійним заробітком; 3) працівникам
з тривалим безперервним стажем роботи
на даному підприємстві, в установі,
організації; 4) працівникам, які
навчаються у вищих і середніх
спеціальних учбових закладах без
відриву від виробництва; 5) учасникам
бойових дій, інвалідам війни та особам,
на яких поширюється чинність Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту"; 6)
авторам винаходів, корисних моделей,
промислових зразків і
раціоналізаторських пропозицій; 7)
працівникам, які дістали на цьому
підприємстві, в установі, організації
трудове каліцтво або професійне
захворювання; 8) особам з числа
депортованих з України, протягом п'яти
років з часу повернення на постійне
місце проживання до України; 9)
працівникам з числа колишніх
військовослужбовців строкової служби
та осіб, які проходили альтернативну
(невійськову) службу, - протягом двох
років з дня звільнення їх зі служби.

Позивач не відноситься до категорій
осіб, визначених у ст. 42 КЗпП України.
Належних та допустимих доказів, в
розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на
підтвердження того, що він мав
переважене право на залишення на
роботі ОСОБА_1 не надав, та судом не було
встановлено.

Згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, може бути
розірваний власником у випадку змін в
організації виробництва і праці, втому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, скорочення численності
або штату працівників.

Отже, враховуючи викладене, судом не
встановлено порушень норм трудового
законодавства відповідачем при
звільненні позивача. У відповідача
дійсно відбулись зміни в організації
виробництва і праці, відповідачем
внесені зміни до штатного розкладу,
відповідачем дотримані строки щодо
попередження позивача про звільнення,
відповідач пропонував ОСОБА_1 іншу
роботу в тому ж закладі під час
попередження про скорочення посади та
звільнення, позивач відмовився від
переведення на іншу роботу, відповідач
звернувся до профспілкового комітету,
яким було надано згоду на звільнення.

Показання свідка ОСОБА_10 щодо
непопередження ОСОБА_1 за два місяця
про звільнення про скорочення штатів
суд не приймає до уваги та відноситься
до них критично, оскільки вони
спростовуються зазначеними вище
доказами.

Оскільки рішення про виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу відповідно до ст. 235 КЗпП
України судом приймається при
винесенні рішення про поновлення на
роботі працівника, то у даному випадку
у стягненні з відповідача середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
позивачу слід відмовити.

Крім цього, оскільки судом встановлено,
що дії Комунального закладу
«Дніпропетровська міська клінічна
поліклініка № 4» Дніпропетровської
обласної ради» при звільненні позивача
з роботи були правомірними, то правові
підстави для відшкодування моральної
шкоди відсутні.

Позивачем не надано належних та
допустимих доказів, в розумінні ст.ст.
58, 59 ЦПК України, на підтвердження
неправомірності його звільнення та
заподіяння неправомірними діями
відповідача моральної шкоди, тому
позовні вимоги в цій частині також є
необґрунтованим та не підлягають
задоволенню.

Позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача на користь позивача
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні у сумі 935 грн.
75 коп. також не підлягають задоволенню
з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 166 цього кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити його середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Таким чином, підставою для
відповідальності власника
(підприємства) відповідно до
зазначеної статті, є наявність двох
юридичних фактів - порушення власником
строків розрахунку при звільненні та
вина власника.

В даному випадку вина відповідача
відсутня, оскільки як було встановлено,
виплата по замовленням-нарядам, за
якими працював ОСОБА_1 можлива за умови
їх підписання пацієнтами, і саме їх
підпис на замовленні - наряді є
підставою для його остаточного
закриття та проведення по ним виплат.

Як вбачається з довідки від 22.07.2014 року
Комунального закладу
«Дніпропетровська міська клінічна
стоматологічна поліклініка № 4»
Дніпропетровської обласної ради» № 199
у зв'язку з тим, що наряди № 60 від 21.02.2014
року та № 28 від 06.02.2014 року було
підписано пацієнтами 02.07.2014 року і
розрахунок відповідно був проведений
02.07.2014 року.

На підставі викладеного та керуючись 40,
41, 42, 43-1, 49-2 Кодексу законів про працю
України, ст.ст. 10, 60, 61, 79, 208, 209, 212-218, 367 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Комунального
закладу «Дніпропетровська міська
клінічна стоматологічна поліклініка №
4» Дніпропетровської обласної ради»
про визнання незаконним звільнення,
поновлення на посаді, стягнення
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку при звільненні з
моменту звільнення до моменту
фактичного розрахунку, стягнення
середнього заробітку за весь час
вимушеного прогулу при звільненні та
стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано у строк,
встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом. Апеляційна скарга
на рішення суду подається протягом
десяти днів з дня його проголошення до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через суд першої інстанції.

Суддя:
Г.В.
Бєсєда