АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 листопада 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду м. Києва в
складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Кравець В.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 27 травня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Платинум Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за договором
кредиту,-

В С Т А Н О В И Л А :

№ апеляційного провадження: Справа №
22-ц-796/12048/14 Справа № 752/10348/13
Головуючий у суді першої інстанції:
Новак А.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Семенюк Т.А.

Заочним рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва від 27 травня 2014
року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_1, солідарно на
користь Публічного акціонерного
товариства «Платинум Банк» 39285, 45 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 19 серпня 2014 року заяву
ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 27 травня 2014 року залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову, вважаючи , що судом
порушено норми матеріального та
процесуального права, не враховано
обставини, які мають суттєве значення
для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, заперечення, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково.

Судом встановлено, що у червні 2013 року
позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачів про стягнення
заборгованості за договором кредиту, в
обґрунтування своїх вимог посилаючись
на те, що 25 травня 2007 року між ЗАТ
«Міжнародний Іпотечний Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Платинум Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було
укладено договір про іпотечний кредит
№ 307051256, згідно якого відповідачам було
надано кредит і останні отримали 50000
доларів США на строк 180 місяців. В свою
чергу відповідачі зобов'язалися
сплачувати за користування кредитом
проценти у розмірі 11.5 % річних.

25 травня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ
«Платинум Банк» було укладено договір
іпотеки, предметом якої була квартира
АДРЕСА_1, яка в подальшому була
реалізована з прилюдних торгів.

Оскільки відповідачі свої зобов'язання
за договором № 3.07051256 від 25 травня 2007
року не виконали у повному обсязі,
утворилась заборгованість за кредитом,
яка станом на 18 травня 2013 року
становить 38896 гривень 48 копійок, з яких
заборгованість за кредитом становить
8364 гривні 83 копійки та заборгованість
по пені за прострочення погашення
кредиту та відсотків за період з 19
травня 2012 року по 18 травня 2013 року
становить 30531 гривню 65 копійок. Просили
суд солідарно стягнути зазначену суму
з відповідачів

Як вбачається з матеріалів
справи, 25 травня 2007 року між ЗАТ
«Міжнародний Іпотечний Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Платинум Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було
укладено договір про іпотечний кредит
№ 3.07051256, згідно якого відповідачам
було надано кредит і останні отримали
50000 доларів США на строк 180 місяців.

25 травня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ
«Платинум Банк» було укладено договір
іпотеки, предметом якої була квартира
АДРЕСА_1, яка в подальшому була
реалізована з прилюдних торгів.

У зв'язку із неналежним
виконанням взятих на себе зобов'язань,
у відповідачів виникла заборгованість
у розмірі 38 896,48 грн. з яких 8 364,83 грн. -
заборгованість по кредиту та 30 531,65 грн.
- пеня за несвоєчасне погашення
кредиту.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За положенням ч. 1 ст. 527 ЦК України,
боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

За ст. 610 ЦК України, порушення
зобов'язання є його невиконанням бо
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України
передбачено, що неустойкою (штрафом або
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення,
боржником зобов'язання.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідачами належним чином не
виконано взятих на себе зобов'язань у
зв'язку із чим виникла заборгованість у
розмірі 38 896,48 грн.

Проте, з таким висновком суду
першої інстанції повною мірою
погодитися не можна.

Згідно із частиною третьою
статті 549 ЦК України пенею є неустойка,
що обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути
грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства. Розмір неустойки,
встановлений законом, може бути
збільшений у договорі (частини перша,
друга статті 551 ЦК України).

Як установлено судом, пунктом 7.1
договору передбачено, що у разі
несвоєчасного погашення платежів
позичальник зобов'язується сплачувати
позикодавцю неустойку в розмірі 1% від
суми прострочених платежів за кожен
день прострочення.

За загальним правилом період, за
який нараховується пеня за
прострочення виконання зобов'язання,
не може перевищувати один рік (пункт
перший частини другої статті 258 ЦК
України). При цьому виходячи з правової
природи пені, яка нараховується за
кожен день прострочення, право на позов
про стягнення пені за кожен окремий
день виникає щодня на відповідну суму,
а позовна давність за позовом про
стягнення пені відповідно до статті 253
ЦК України обчислюється по кожному дню,
за який нараховується пеня, окремо,
починаючи з дня, коли кредитор дізнався
або повинен був дізнатися про
порушення права.

Позивач просив стягнути пеню в
межах одного року до дня пред'явлення
позову - з 19 травня 2012 року по 18 травня
2013 року.

Разом з цим, частиною третьою
статті 551 ЦК України передбачено,
зокрема, що розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК
України з урахуванням положень
статті 3 ЦК України щодо загальних
засад цивільного законодавства та
частини четвертої статті 10 ЦПК України
щодо обов'язку суду сприяти сторонам у
здійсненні їхніх прав дає право суду
зменшити розмір неустойки за умови, що
її розмір значно перевищує розмір
збитків.

Як вбачається з матеріалів
справи, розмір пені складає 30531 грн. 65
коп., в той час, як заборгованість по
тілу кредиту складає 8364 грн. 83 коп.

У зв'язку із тим, що розмір
неустойки значно перевищує розмір тіла
кредиту колегія суддів вважає за
необхідне зменшити її до 8 384,83 грн.

Колегія суддів не може
погодитися з доводами апеляційної
скарги про те, що позивачем пропущено
строк позовної давності, що суд не
врахував, що вимогу про дострокове
виконання зобов'язання ОСОБА_1 отримано
14 січня 2010 року, а тому перебіг строку
почався 13 лютого 2010 року з огляду на
наступне.

5 грудня 2011 року на других
прилюдних торгах було реалізовано
квартиру АДРЕСА_1 за 420 000 грн. На рахунок
банку було перераховано грошову суму у
розмірі 365 759 80 грн. За рахунок
перерахованих коштів розмір
заборгованості було зменшено.

Таким чином, перебіг строку
позовної давності почався з 5 грудня 2011
року, а позовну заяву подано 11 червня 2013
року, тобто в межах строку звернення до
суду.

З огляду на вищезазначене, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає зміні із зменшенням
пені за несвоєчасне погашення кредиту
до 8364 грн. 65 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316. 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 27 травня 2014 року в частині
стягнутої пені змінити, зменшивши
розмір стягнутої пені з 30 531 грн. 65 коп.
до 8 364,65 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту
його проголошення, може бути оскаржене
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді