Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/6681/13-ц
Провадження №: 2/332/156/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

31 січня 2014 р.
м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя в
складі: головуючого судді Ретинської
Ю.І., при секретарі Івановій Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Державного підприємства
«Запорізький титано-магнієвий
комбінат», третя особа Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжя про
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 20.12.2013 року звернулася
до суду із позовною заявою до
відповідача Державного підприємства
«Запорізький титано-магнієвий
комбінат», третя особа Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжя про
відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначила наступне. З
Державним підприємством «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» перебувала
в трудових відносинах з 1973 року по 2013
рік.

У період виконання службових
обов'язків з нею сталися три нещасних
випадки: у 1989 р., 1991 р. та 2012 р.

Внаслідок нещасного випадку, який
стався 12.12.1989 року вона отримала
ушкодження здоров'я, а саме (діагноз):
остаточне явище гострого отруєння
хлористим воднем у вигляді
обструктивного бронхіту з вираженим
синдромом ДП. Причиною отримання
ушкодження здоров'я став викид парів
хлористого водню у приміщення.

Внаслідок нещасного випадку, що стався
на виробництві 20 вересня 1991 року, вона
отримала ушкодження здоров'я, а саме
(діагноз): остаточне явище гострого
отруєння хлористим воднем у вигляді
обструктивного бронхіту з вираженим
синдромом ДП. Причиною отримання
ушкодження здоров'я став викид парів
водню та хлористого водню у приміщення.

За результатами огляду
медико-соціальної експертної комісії у
2008-му році їй було встановлено ступінь
втрати професійної працездатності на
рівні 30 % та вперше присвоєно третю
групу інвалідності.

23 червня 2012 року вона отримала
ушкодження здоров'я, а саме: закритий
перелом обох кистей зі зміщенням.
Причиною отримання ушкодження здоров'я
стало падіння з висоти на обидві руки.

За результатами огляду МСЕК у 2012-му
році їй було встановлено ступінь
втрати професійної працездатності вже
на рівні 80 % (30% - по травмам 1989 та 1991
років, 50% - по травмі 2012 року) та
присвоєно другу групу інвалідності.

Внаслідок отриманих травм вона змушена
тривалий час знаходитися на
лікарняному, проходити медичні огляди
та обстеження, відновлювальні
процедури, також були порушені її
нормальні життєві зв'язки, вона була
позбавлена можливості реалізувати
свої звички та бажання. Для організації
побуту їй потрібна допомога близьких.
Внаслідок цього постійно виникає
переживання, пов'язані із почуттям
незадоволеності, душевні переживання
та моральні страждання.

Просить суд стягнути з відповідача
спричинену їй моральну шкоду в розмірі
100000 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її
представник позов підтримали повністю,
просили суд задовольнити вимоги з
підстав, які викладені в заяві. Крім
того, в судовому засіданні позивач
додатково пояснила, що після травм від
1998 та1991 років у 1992 році під час огляду
МСЕК їй було встановлено 25 відсотків
стійкої втрати працездатності, в
подальшому кожного року вона проходила
огляди МСЕК та їй підтверджували 25 %
втрати працездатності. Кожного разу
попередні довідки вилучали і натомість
давали нові. У 2008 році їй вперше
присвоєно ІІІ групу інвалідності та
встановлено 30 % втрати працездатності.
Довідку від 2008 року вона здала до МСЕК у
2012 році при повторному огляді.

Представник відповідача позов не
визнав, надавши письмові зауваження. В
судовому засіданні просив відмовити у
задоволенні позовних вимог через їх
необґрунтованість. Вважає, що в усіх
трьох випадках відсутня вина
підприємства, крім того вважає не
підтвердженою понесену моральну шкоду,
характер та обсяг страждань.

Представник третьої особи - Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжя в
судовому засіданні заперечувала проти
задоволення позову, вважаючи позовні
вимоги недоведеними та такими, що не
ґрунтуються на нормах законодавства.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного.

З Державним підприємством
«Запорізький титано-магнієвий
комбінат» ОСОБА_1 перебувала в трудових
відносинах з 1973 року по 2013 рік, що
підтверджується копією трудової
книжки.

У період виконання службових
обов'язків з нею сталися три нещасних
випадки: у 1989 р., 1991 р. та 2012 р.

Внаслідок нещасного випадку, який
стався 12.12.1989 року вона отримала
ушкодження здоров'я, а саме (діагноз):
остаточне явище гострого отруєння
хлористим воднем у вигляді
обструктивного бронхіту з вираженим
синдромом ДП. Причиною отримання
ушкодження здоров'я став викид парів
хлористого водню у приміщення, що
підтверджується відповідним актом № 32,
складеним по формі Н-1 14 грудня 1989 року
(а.с.12-13).

Внаслідок нещасного випадку, що стався
на виробництві 20 вересня 1991 року, вона
отримала ушкодження здоров'я, а саме
(діагноз): остаточне явище гострого
отруєння хлористим воднем у вигляді
обструктивного бронхіту з вираженим
синдромом ДП. Причиною отримання
ушкодження здоров'я став викид парів
водню та хлористого водню у приміщення,
що підтверджується відповідним актом
№ 25, складеним по формі Н-1 24 вересня 1991
року (а.с. 14-15).

За результатами огляду
медико-соціальної експертної комісії у
2008-му році їй було встановлено ступінь
втрати професійної працездатності на
рівні 30 % та вперше присвоєно третю
групу інвалідності.

23 червня 2012 року вона отримала
ушкодження здоров'я, а саме: закритий
перелом обох кистей зі зміщенням.
Причиною отримання ушкодження здоров'я
стало падіння з висоти на обидві руки,
що підтверджується відповідним актом
№ 3, складеним по формі Н-1 04 вересня 2012
року, та актом, складеним по формі Н-5 05
вересня 2012 року (а.с. 16-19).

За результатами огляду МСЕК у 2012-му
році їй було встановлено ступінь
втрати професійної працездатності вже
на рівні 80 % (30% - по травмам 1989 та 1991
років, 50% - по травмі 2012 року) та
присвоєно другу групу інвалідності
(а.с.32-33).

У зв'язку з отриманими травмами ОСОБА_1
періодично проходить лікування, що
підтверджується наданими позивачем
медичними документами (а.с. 21-31,36-42).

Отже, внаслідок отриманих травм
позивач змушена тривалий час
знаходитись на лікарняному, у зв'язку
із чим було порушено її нормальні
життєві зв'язки.

Перші два нещасні випадки з ОСОБА_1
сталися у 1989 р. та 1991 р.

Відповідно до довідки № 33 від 25.12.1991
року ОСОБА_1 було рекомендовано
направити на ВТЕК для встановлення
ступеня втрати професійної
працездатності (а.с. 20). І, як
повідомляла позивач в судовому
засіданні, у 1992 році їй було
встановлено 25 % стійкої втрати
працездатності.

Відповідно до Аналізу судової практики
у справах про відшкодування моральної
шкоди, завданої у зв'язку з ушкодженням
здоров'я під час виконання трудових
обов'язків право на отримання
потерпілим страхових виплат у разі
настання стійкої втрати
працездатності, у тому числі виплати
компенсації за моральну шкоду, виникає
у особи з дня встановлення їй стійкої
втрати працездатності вперше
висновком медико-соціальної
експертної комісії. З урахуванням того,
що таку комісію по двом першим травмам
ОСОБА_1 проходила у 1992 році, то саме з
цього часу вона мала право на отримання
компенсації за моральну шкоду.

Але, на той час взагалі не було
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди. Такою нормою, а саме
ст. 173-1 був доповнений КЗпП України лише
15.12.1993 року.

Пороте, на правовідносини у цій справі,
як положення КЗпП України, так вже і
положення ст.1168 ЦК України не
поширюються, оскільки згідно ст.58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Пленум Верховного Суду України у п.5
постанови від 31 березня 1995 року № 4 із
змінами «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» зазначив, що
оскільки питання відшкодування
моральної шкоди регулюються
законодавчими актами, введеними у дію в
різні строки, суду необхідно в кожній
справі з'ясовувати характер
правовідносин сторін і встановлювати
якими правовими нормами вони
регулюються, чи допускає відповідне
законодавство відшкодування моральної
шкоди при даному виді правовідносин,
коли набрав чинності законодавчий акт,
що визначає умови і порядок
відшкодування моральної шкоди в цих
випадках, та коли були вчинені дії,
якими заподіяно цю шкоду, а пунктом 15
цього ж Пленуму встановлено, що судам
слід мати на увазі, що на
правовідносини, які виникли до
набрання чинності відповідним
законодавчим актом про відшкодування
моральної шкоди, обов'язок по її
відшкодуванню не поширюється, в тому
числі й на ті випадки, коли позивач
після набрання чинності цим актом ще
зазнає моральних чи фізичних страждань
від раніше вчинених неправомірних дій.

Що стосується права на відшкодування
моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 у 2012
році, то суд при прийнятті рішення
керується наступними нормами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 5 постанови від 31 березня 1995
року № 4 "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" (із змінами і
доповненнями), відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Відповідно до ч.2 ст. 1166 ЦК України
особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

З урахуванням наведеного можна зробити
висновок, що підставою для
відшкодування шкоди є доведеність вини
заподіювача такої шкоди.

В даному випадку, а саме з Акту про
нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом № 3 від 05.09.2012 року та Акту
проведення розслідування нещасного
випадку, який трапився 23.06.2012 року
вбачається, що основною і єдиною
причиною настання нещасного випадку
була особиста необережність оператора
ОСОБА_1 Інших причини, як і інших винних
осіб у настанні нещасного випадку
встановлено не було. Дані акти
позивачем не оскаржувалися.

Крім того, відповідно до протоколу
засідання комісії з охорони праці ЗТМК
№ 2 від 17.12.2012 року, розглянувши та
обговоривши звернення відділення
виконавчої дирекції Фонду, комісія
вирішила зменшити розмір одноразової
допомоги ОСОБА_1 за порушення вимог
законодавства про охорону праці, що і
було причиною травмування (а.с.76).

А інші посиланні позивача, що якби їй
надали замість стільця дробину, то вона
не впала би, то є припущенням.

Інші докази, які б підтверджували, що
травма від 23.06.2012 року трапилась з вини
ДП «ЗТМК», позивачем не надані.

На підставі вищенаведеного, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 до ДП «ЗТМК» про
відшкодування моральної шкоди є
необґрунтованими, а тому не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Запорізький
титано-магнієвий комбінат», третя
особа Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Запоріжжя про відшкодування моральної
шкоди - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя
Ю.І. Ретинська