Провадження № 2/161/4400/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

13 листопада 2014 року
місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд
Волинської області в складі:

головуючого - судді ФілюкТ.М.

при секретарі Марчак Е.Є.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника Служби у справах дітей
Луцької міської ради Андрусік О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, який
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_7, про визнання
такими, що втратили право на
користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, який діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_7 про визнання
такими, що втратили право на
користування житловим приміщенням.

Свій позов мотивує тим, що він є
власником будинку АДРЕСА_1, однак
користується лише частиною даного
будинку, а іншою частиною користується
його колишня невістка - ОСОБА_3

Вказує, що окрім нього в спірному
будинку також зареєстровані ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10
та ОСОБА_7

Зазначає, що ОСОБА_3 протягом тривалого
часу використовує житловий будинок не
за призначенням та систематично
порушує правила соціального співжиття,
роблячи неможливим спільне проживання,
а заходи запобігання та громадського
впливу виявились безрезультатними, що
виражається в постійних сварках та
словесних образ. Відповідач ОСОБА_4
понад один рік проживає разом зі своєю
сім'єю по АДРЕСА_2, а відповідач ОСОБА_6
та його неповнолітній син ОСОБА_7 понад
один рік проживають постійно у м. Рівне.

Просить суд визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_6, та ОСОБА_7 такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням - будинком АДРЕСА_1

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
від 04 листопада 2014 року залучено до
участі у справі в якості третьої особи
на стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору -
Службу у справах дітей Луцької міської
ради.

В судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали з
підстав, викладених в ньому, просили
його задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4
заперечували щодо задоволення позову,
вказували, що вони постійно проживають
в спірному будинку та не порушують
правила спільного співжиття.

Представник третьої особи на стороні
відповідачів, яка не заявляє
самостійний вимог щодо предмета спору
в судовому засіданні заперечувала щодо
задоволення позову, вказувала, що у
випадку задоволення позовних вимог
позивача, неповнолітній ОСОБА_7
залишиться без житла.

Заслухавши пояснення сторін, показання
свідків, дослідивши письмові докази у
справі, суд приходить до висновку, що
позов не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Як вбачається з копії свідоцтва про
право власності на домоволодіння,
виданого виконавчим комітетом Луцької
міської Ради депутатів трудящих 13
квітня 1964 року, домоволодіння, яке
розташоване в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1.

Судом встановлено, що в будинку АДРЕСА_1
зареєстровані ОСОБА_3, - колишня
невістка позивача, ОСОБА_4 та ОСОБА_6
онуки позивача, а також ОСОБА_7 -
неповнолітній син відповідача ОСОБА_6

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України, члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку ( квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири)
член його сім'ї вправі вселяти в
займане ним жиле приміщення інших
членів сім'ї. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей згоди власника не
потрібно.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 64 ЖК України, до членів
сім'ї наймача належать дружина наймача,
їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Якщо особи, зазначені в
частині другій цієї статті, перестали
бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач та члени
його сім'ї.

Частиною 1 статті 405 ЦК України також
передбачено, що члени сім'ї власника
житла, які проживають разом з ним, мають
право на користування цим житлом
відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.

Припинення сімейних відносин з
власником будинку не позбавляє їх
права користування займаним
приміщенням. У разі відсутності угоди
між власником будинку (квартири) і
колишнім членом його сім'ї про
безоплатне користування жилим
приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 ЖК України.

Підстави та порядок позбавлення членів
сім'ї власника права користування
жилими приміщеннями визначені у ст. 157
ЖК України, якою встановлено, що членів
сім'ї власника жилого будинку може бути
виселено у випадках, передбачених
частиною першою статті 116 цього
Кодексу. Виселення провадиться у
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

За змістом ст. 116 ЖК України, виселення
члена сім'ї наймача (власника) будинку
та інших осіб, які проживають разом з
ним, можливо в тому випадку, коли вони
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематично
порушують правила співжиття та роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одному будинку, а заходи запобігання
і громадського впливу виявились
безрезультатними.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона покладається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Позивач, вимагаючи вирішити спір на
підставі ст. 116 ЖК України щодо визнання
ОСОБА_3 такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
будинком АДРЕСА_1, не довів на не подав
суду належних та допустимих доказів, що
відповідач ОСОБА_3 систематично руйнує
чи псує жиле приміщення, або
використовує його не за призначенням,
або систематично порушує правила
співжиття та робить неможливим для
інших проживання з нею в одному
будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК
України, член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла.

Покликання позивача на ту обставину, що
відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_6 та його
неповнолітній син ОСОБА_7 в спірному
будинку не проживають понад один рік не
знайшло свого підтвердження в судовому
засіданні.

У висновку № 299 про результати розгляду
заяви від 12 січня 2013 року та висновку №
6954 про результати розгляду заяви від 01
червня 2014 року складених Луцьким МВ
УМВС України у Волинській області,
вказано лише, що відповідачі ОСОБА_4,
ОСОБА_6 та неповнолітній ОСОБА_7 в
будинку АДРЕСА_1 не проживають, однак не
зазначено з якого періоду.

Також суд не приймає до уваги показання
свідків, допитаних в судовому
засіданні щодо проживання
відповідачів у спірному будинку,
оскільки покази даних свідків є
неконкретними та встановлюють
обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, проаналізувавши зібрані
та досліджені в судовому засіданні
докази в їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що слід відмовити в
задоволені позову .

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 59, 60, 213, 214 215 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 15, 405 ЦК
України, ст.ст. 64, 116, , 156, 157 ЖК України,
суд

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_6, який діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, про
визнання такими, що втратили право на
користування житловим приміщенням -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя

Луцького міськрайонного суду
Філюк Т.М.