УХВАЛА

№
201/1297/14-ц

провадження 2-н/201/83/2014

29 січня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Суддя Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська Антонюк О.А.,
ознайомившись з матеріалами заяви
публічного акціонерного товариства
«Дніпрогаз» про стягнення
заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг з ОСОБА_1 і
ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Дніпрогаз» 28 січня 2014 року
звернулося до суду з заявою про
стягнення заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг з ОСОБА_1 і
ОСОБА_2

З вищезазначеної заяви та викладу
обставин, якими заявник обґрунтовує
свої вимоги, а також з поданих
документів витікає, що станом на 31
грудня 2013 року у боржників перед
заявником виникла заборгованість, в з
зв'язку з чим останній просить стягнути
солідарно її з боржників, однак не
зазначає підстави їх солідарної
відповідальності, також з урахуванням
вище викладеного та зазначеного до
заяви не було додано документів, що
підтверджують наявність суб'єктивного
права у заявника або документів, що
підтверджують виникнення права вимоги
до зазначених боржників, крім того з
документів, що додано до заяви витікає,
що заборгованість виникла за період з
1995 року по грудень 2013 року, а тому
заявник просить також стягнути з
боржника заборгованість, що виникла за
період з 1995 року по 2011 рік, однак
зазначена заборгованість виникла
понад три роки, а оскільки заявник
звернувся до суду з вказаною заявою
лише 28 січня 2014 року, тому з урахуванням
зазначеного вбачається пропуск
позовної давності, тобто є спір про
право.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу, також відповідно до
ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Згідно п. 9 постанови № 14 Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику розгляду судами
заяв у порядку наказного провадження»
від 23 грудня 2011 року наявність спору
про право (пункт 2 частини третьої
статті 100 ЦПК), яке є підставою для
відмови у прийнятті заяви про видачу
судового наказу, вирішується суддею у
кожному конкретному випадку, виходячи
із характеру та обґрунтованості
заявленої матеріально-правової вимоги
і документів, доданих до заяви.
Наявність спору можна встановити
відсутністю документів, що
підтверджують наявність суб'єктивного
права у заявника; документів, що
підтверджують порушення суб'єктивного
права або документів, що підтверджують
виникнення права вимоги. Крім того,
мають ураховуватися обставини, якщо із
доданих документів вбачається, що
боржник заперечує, не визнає або
оспорює свій обов'язок перед заявником
(кредитором); із доданих документів
вбачається пропуск позовної давності.
Така вимога може бути вирішена лише у
позовному провадженні (частина третя
статті 267 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК). Разом із тим лише той факт, що
договірні зобов'язання (наприклад, у
частині оплати заборгованості
телекомунікаційних послуг чи послуг
телебачення і радіомовлення) не
виконуються, без обґрунтування причин,
не вважається наявністю спору про
право.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України
суддя відмовляє у прийнятті заяви
про видачу судового наказу, у разі якщо
із заяви і поданих документів
вбачається спір про право.

Крім того слід зазначити, що заявник
звертається до суду з заявою в якій
просить стягнути солідарно
заборгованості з ОСОБА_1 і ОСОБА_2, однак
як вбачається з документів, що додано
до заяви, особовий рахунок відкрито на
ОСОБА_3 (абонент та споживач), а тому до
заяви не було додано документи, які
свідчать про виникнення у заявника
права вимоги саме до зазначених у заяві
боржників та, що у вказаних божників, а
не іншої особи, виникли зобов'язання
перед заявником.

Таким чином, і з урахуванням
зазначеного і вище викладеного та в
зв'язку з тим, що заявником у заяві не
зазначено та не надано відповідних
доказів на підтвердження солідарної
відповідальності боржників та до заяви
не було додано документи (відкриття
особистого рахунку на боржників і
доказів укладання договору на надання
житлово-комунальних послуг на
підтвердження того, що боржники є
споживачами наданих послуг та доказів
того, що боржники є наймачами чи
власниками житлового приміщення
(договір найму, ордер на вселення,
свідоцтво про право власності, тощо),
які свідчать про виникнення у заявника
права вимоги саме до зазначених у заяві
боржників та, що у вказаних божників
виникли зобов'язання перед заявником, а
також з заяви витікає, що заявник
звернувся до суду з вказаною заявою з
пропуском строку позовної давності, а
тому між сторонами є спір про право, в
зв'язку з чим вважаю за необхідне
відмовити заявнику у прийнятті зави
про видачу судового наказу та
рекомендувати звернутися до суду з
вказаними вимогами в порядку позовного
провадження.

Також, слід зазначити, що згідно ч. 2 ст.
101 ЦПК України відмова у прийнятті
заяви унеможливлює повторне звернення
з такою самою заявою. Заявник у цьому
випадку має право звернутися з тими
самими вимогами у позовному порядку.

На підставі викладеного, керуючись п. 2
ч. 3, ч. ч. 4, 7 ст. 100, ч. 2 ст. 101 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Публічному акціонерному
товариству «Дніпрогаз» відмовити у
прийнятті зави про видачу судового
наказу за заявою публічного
акціонерного товариства «Дніпрогаз»
про стягнення заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг з ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 та рекомендувати звернутися до
суду з вказаними вимогами в порядку
позовного провадження.

Ухвалу може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 5 днів з
дня проголошення ухвали, а у разі якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя