Ухвала

іменем україни

22 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,
Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«ПростоФінанс», третя особа -
товариство з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
Ініціативи», про захист прав споживача,
визнання недійсним збільшення розміру
процентної ставки за кредитом та
зобов'язання здійснити перерахунок
заборгованості за договором, за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Конотопського міськрайонного суду
Сумської області від 01 серпня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Сумської
області від 24 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю
«ПростоФінанс» (далі - ТОВ
«ПростоФінанс») про захист прав
споживача, визнання недійсним
збільшення розміру процентної ставки
за кредитом та зобов'язання здійснити
перерахунок заборгованості за
договором, посилаючись на те, що
відповідачем без його належного
повідомлення та згоди, в
односторонньому порядку було
збільшено відсоткову ставку за
користування кредитом.

Рішенням Конотопського міськрайонного
суду Сумської області від 01 серпня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Сумської області від
24 вересня 2013 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
ухвалені у справі судові рішення
скасувати, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що
встановлений кредитним договором
розмір процентів не може бути
збільшений банком в односторонньому
порядку, а також що умова договору щодо
права банку змінювати розмір процентів
в односторонньому порядку є нікчемною.
Закон України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
заборони банкам змінювати умови
договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку» від 12 грудня 2008 року, яким ЦК
України було доповнено ст. 1056-1, набрав
чинності з 09 січня 2009 року.

Згідно з п. 3.5 Правил надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених постановою
Правління Національного банку України
від 10 травня 2007 року №168 та
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 25 травня 2007 року за №541/13808,
банки мають право змінювати процентну
ставку за кредитом лише в разі настання
події, не залежної від волі сторін
договору, яка має безпосередній вплив
на вартість кредитних ресурсів банку.
Однією з таких підстав є підвищення
облікової ставки Національного банку
України та нестабільність курсової
політики.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ч. 3 ст. 653 ЦК України в разі зміни
договору зобов'язання змінюється з
моменту досягнення домовленості про
зміну договору, якщо інше не
встановлено договором чи не обумовлено
характером його зміни.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Отже, якщо умовами кредитного договору,
щодо яких сторони дійшли згоди під час
його укладення, передбачено право
банку в односторонньому порядку
збільшувати розмір процентної ставки
за користування кредитом у разі
настання певних умов з додержанням
установленої кредитним договором
процедури повідомлення позичальника,
то збільшення банком розміру
процентної ставки за цим кредитним
договором в односторонньому порядку є
правомірним за умови, що рішення банку
про таку зміну розміру процентної
ставки було прийнято до набрання
чинності Законом України від 12 грудня
2008 року №661-VI, який набрав чинності 10
січня 2009 року.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків
встановлених законом.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Судом установлено, що 29 серпня 2008 року
між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого останній отримав кредит в
розмірі 49 500 грн. строком до 10 вересня
2013 року.

Пунктами 2 та 2.8.3 цього договору
передбачено право кредитора в
односторонньому порядку змінювати
розмір процентної ставки.

Рекомендованим листом від 08 грудня 2008
року ОСОБА_1 було повідомлено про
збільшення розміру процентної ставки
за користування кредитним коштами до
15,17% річних й направлено новий графік
платежів, крім того, позивачу було
запропоновано для уникнення
необхідності сплачувати процентну
ставку, яка буде постійно
збільшуватися у разі подальшої
девальвації національної валюти
України до долара США, зафіксувати
процентну ставку на наступні шість
платіжних періодів у розмірі 18,55%
річних.

18 травня 2012 року між ТОВ «ПростоФінанс»
та ТОВ «Кредитні Ініціативи» було
укладено договір купівлі-продажу
кредитного портфелю, згідно якого ТОВ
«Кредитні Ініціативи» набуло право
вимоги за вказаним кредитним
договором.

Рішенням Конотопського міськрайонного
суду Сумської області від 27 травня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Сумської області від
11 липня 2013 року, з ОСОБА_1 на користь ТОВ
«Кредитні Ініціативи», стягнуто
кредитну заборгованість в розмірі 37
024 грн. 64 коп.

Вказаними рішеннями було встановлено,
що рішення про збільшення розміру
процентної ставки за користування
кредитом, було прийнято кредитором у
грудні 2008 року, тобто до набрання
чинності Законом України від 12 грудня
2008 року №661-VI, про що позичальника було
повідомлено у визначений кредитним
договором спосіб та встановлений ст. 4
Закону України «Про захист прав
споживачів» строк.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, дослідивши
докази у справі й давши їм належну
оцінку, а також врахувавши обставини
справи встановлені судовим рішенням
від 27 травня 2013 року, обґрунтовано
виходив з того, що рішення про
підвищення процентної ставки за
кредитним договором було прийнято до
набрання чинності законом, відповідно
до якого умова договору щодо права
банку змінювати розмір процентів в
односторонньому порядку є нікчемною й
вчасно повідомлено про це боржника й
дійшов вірного висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову.

При встановленні зазначених фактів
судом не було порушено норм цивільного
процесуального закону, зазначені
висновки суду відповідають обставинам
справи, а також узгоджуються з нормами
матеріального права, які судом
правильно застосовані

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, а тому доводи
касаційної скарги в цій частині не
можна визнати підставами для
скасування судових рішень в
касаційному порядку.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду та не
дають підстав для висновку, що судами
при розгляді справи допущені порушення
норм матеріального чи процесуального
права, які передбачені ст.
ст. 338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішень.

За таких обставин рішення суду
ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права
й підлягають залишенню без змін з
підстав, передбачених ст. 337 ЦПК
України.

Керуючись ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного
суду Сумської області від 01 серпня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Сумської області від 24 вересня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П. Касьян

Судді:
В.І. Амелін

Т.П.
Дербенцева

С.О.
Карпенко

В.О. Савченко