У х в а л а

іменем україни

15 жовтня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Лесько А.О.,
Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про стягнення заборгованості та
звернення стягнення на предмет іпотеки
за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» на рішення Київського
міського суду м. Одеси від 18 квітня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 12 лютого 2014 року,

встановила:

У серпні 2009 року публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль»
(далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»)
звернулось до суду з указаним позовом,
в якому просило стягнути з
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4
солідарно заборгованість за кредитним
договором у розмірі 3 731 972 грн 07 коп. та в
рахунок погашення вказаного боргу
звернути стягнення на предмет іпотеки,
а саме на квартиру АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 19
липня 2007 року між банком та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір,
відповідно до якого останній отримав
кредит у сумі 278 313 доларів США, строком
на 240 місяців, зі сплатою 12,85 % річних.
Вказував, що в якості забезпечення
виконання умов зазначеного кредитного
договору 19 липня 2007 року між банком та
ОСОБА_4 був укладений договір поруки,
відповідно до якого останній прийняв
на себе зобов'язання відповідати за
своєчасне і повне виконання
зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним
договором. Крім того, з метою
забезпечення повернення кредиту банк
уклав з ОСОБА_3 іпотечний договір, за
умовами якого останній передав в
іпотеку банку нерухоме майно, а саме:
квартиру АДРЕСА_1, яка належала йому на
підставі договору купівлі-продажу.
Зазначав, що 12 березня 2010 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено договір
дарування, а 25 березня 2010 року між
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено договір
купівлі-продажу вищевказаної квартири.
ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним
договором не виконує, внаслідок чого
утворилася заборгованість у сумі 3 731 972
грн 07 коп. Зазначав, що оскільки ОСОБА_5,
відповідно до положень ст. 23 Закону
України «Про іпотеку», набула статусу
іпотекодавця, має всі його права і несе
всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих умовах,
що існували до набуття нею права
власності на предмет іпотеки, навіть у
випадку, якщо до її відома не доведена
інформація про обтяження майна
іпотекою.

Рішенням Київського міського суду м.
Одеси від 18 квітня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 12 лютого 2014 року,
позов публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»
задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» в
рахунок відшкодування заборгованості
за кредитом 471 595,64 доларів США, що в
еквіваленті дорівнює 3 731 972 грн 07 коп.

Відмовлено у задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
за безпідставністю.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Скасовано заходи забезпечення позову.

У касаційній скарзі публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
звернення стягнення на предмет іпотеки
скасувати, ухвалити в цій частині нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Судові рішення в частині стягнення
суми заборгованості за кредитним
договором не оскаржуються і в силу ст.
335 ЦПК України в цій частині не
переглядаються.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у касаційній
скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи
частково позов, виходив із того, що
ОСОБА_5 набула право власності на
квартиру, яка не була предметом
іпотеки, оскільки на час придбання нею
спірної квартири іпотечний договір
було визнано недійсним рішенням суду,
яке набрало законної сили, а тому
вимоги щодо звернення стягнення на
предмет іпотеки є безпідставними.

Апеляційний суд погодився з висновком
суду першої інстанції.

Проте погодитися з висновком
апеляційного суду не можна з наступних
підстав.

Судами установлено, що 19 липня 2007 року
між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та
ОСОБА_3 був укладений кредитний
договір, відповідно до якого останній
отримав кредит у сумі 278 313 доларів США,
строком на 240 місяців, зі сплатою 12,85 %
річних.

В якості забезпечення виконання умов
зазначеного кредитного договору 19
липня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» та ОСОБА_4 був укладений договір
поруки, відповідно до якого останній
прийняв на себе зобов'язання
відповідати за своєчасне і повне
виконання зобов'язань ОСОБА_3 за
кредитним договором.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за кредитним
договором 23 липня 2007 року між ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було
укладено іпотечний договір, за умовами
якого останній передав в іпотеку банку
нерухоме майно, а саме: квартиру
АДРЕСА_1.

У серпні 2009 року ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» звернулось до суду з указаним
позовом, в якому просило стягнути з
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4
солідарно заборгованість за кредитним
договором.

У жовтні 2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулись до суду із зустрічним
позовом, в якому просили визнати
недійсними договір кредиту та договір
поруки від 19 липня 2007 року, а також
договір іпотеки від 23 липня 2007 року.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 25 грудня 2009 року у
задоволенні позову ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» відмовлено, зустрічний
позов задоволено. Визнано недійсним
кредитний договір від 19 липня 2007 року,
визнано недійсним договір іпотеки від
23 липня 2007 року, визнано недійсним
договір поруки від 19 липня 2007 року.
Зобов'язано ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» прийняти від ОСОБА_3 грошову
суму у розмірі 1 089 759 грн 70 коп.

В подальшому, 26 листопада 2010 року,
вищевказане рішення було скасовано у
зв'язку з нововиявленими обставинами
та ухвалено нове рішення, яким позовні
вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
задоволено частково. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 471 595,64 доларів США. Вирішено
питання про розподіл судових витрат. У
задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4
про визнання недійсними договорів
кредиту, іпотеки та поруки відмовлено.

Під час чинності рішення Київського
районного суду м. Одеси від 25 грудня 2009
року предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1
була відчужена.

12 березня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6
було укладено договір дарування
квартири АДРЕСА_1, а 25 березня 2010 року
між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено
договір купівлі-продажу вказаної
квартири.

ОСОБА_5 було залучено до участі у справі
в якості третьої особи на боці
відповідача, як власника квартири
АДРЕСА_1, яка була передана в іпотеку.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право у разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про
іпотеку» у разі переходу права
власності (права господарського
відання) на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності
на предмет іпотеки, набуває статус
іпотекодавця і має всі його права і
несе всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих умовах,
що існували до набуття ним права
власності на предмет іпотеки.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 26 листопада 2010 року є чинним.

Таким чином, іпотека свою дію не
припиняла, а тому зберігає свою
чинність при переході права власності
на предмет іпотеки до іншої особи.

Крім того, у п. 37 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що невиконання вимог
частини першої статті 35 Закону України
«Про іпотеку» про надіслання
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмової
вимоги про усунення порушення
зобов'язання не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду (на
відміну від інших способів звернення
стягнення (частина третя статті 33 цього
Закону), оскільки іпотекодавець у
судовому засіданні має можливість
заперечувати проти вимог
іпотекодержателя, що відповідає
положенням статті 124 Конституції
України.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення
суду першої інстанції, у порушення
вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України
вищевказаного не врахував, доводів
апеляційної скарги ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» не перевірив, та дійшов
передчасного висновку про
безпідставність позовних вимог банку.

Таким чином, ураховуючи, що апеляційним
судом допущено порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, ухвала апеляційного суду
відповідно до ст. 338 ЦПК України
підлягає скасуванню з передачею справи
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 12 лютого 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко