Справа №484/1706/14-ц 11.11.2014 11.11.2014 11.11.2014
Провадження №22-ц/784/2771/14
Справа № 22-ц/784/2771/14
Головуючий першої інстанції:
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі

головуючого Шолох З.Л.

суддів Довжук Т.С., Коломієць
В.В.,

при секретарі Орельській Н.М.,

за участю позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Первомайського міськрайонного суду
Миколаївської області від 22 серпня 2014
року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ
спільного сумісного майна подружжя.

ОСОБА_2 зазначала, що з 12 березня 1988 року
перебувала у зареєстрованому шлюбі зі
ОСОБА_3 22 лютого 2011 року шлюбні
відносини між ними було розірвано, але
до листопада 2013 року вони продовжувала
проживати разом за адресою: АДРЕСА_1, а 29
листопада 2013 року вона переїхала на
проживання до м. Миколаєва. Як вказала
позивачка, за час шлюбу вони придбали
наступне майно, на загальну суму 197 444
грн., яке було у наявності на час її
переїзду до м.Миколаєва:

- житловий будинок по АДРЕСА_1, вартістю
114 594 грн.;

- легковий автомобіль ВАЗ-2101 1980 р.в.,
реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 3
000 грн.;

- легковий автомобіль ВАЗ-21063 1989 р.в.,
реєстраційний номер НОМЕР_2, вартістю
30000 грн.;

- автомобільний причіп ПФ 01 «Фермер» 1999
р.в., реєстраційний номер НОМЕР_3,
вартістю 1 000 грн.;

- бензопила вартістю 500 грн.;

- бензопила вартістю 1500 грн.;

- бензинова косарка вартістю 2000 грн.;

- електрична болгарка вартістю 400 грн.;

- медогонка вартістю 500 грн.;

- 10 вуликів на суму 500 грн.;

- електрична дриль вартістю 300 грн.;

- січкарка буряка вартістю 400 грн.;

- електроводонагрівач на 100 л вартістю 1
000 грн.;

- бак під літній душ на 100 л вартістю 500
грн.;

- 3 т вугілля на суму 2 000 грн.;

- 4 причепи дров для палива на суму 2000
грн.;

- імпортна газова плита вартістю 3000
грн.;

- мотоцикл вартістю 1000 грн.;

- 2 корови віком 5-6 років загальною
вартістю 18000 грн.;

- 2 свині загальною вартістю 3000 грн.;

- електричний сепаратор вартістю 500
грн.;

- три причепи сіна на суму 700 грн.;

- кабаки на суму 700 грн.;

- обприскувач вартістю 200 грн.;

- поливний пристрій вартістю 200 грн.;

- електричний зварювальний апарат
вартістю 500 грн.;

- каструля алюмінієва на 50 л вартістю 300
грн.;

- два мішки муки на суму 400 грн.

- запасні частини до автомобілів на
суму 1 000 грн.;

- металобрухт на суму 4000 грн.,

- сервант вартістю 250 грн.;

- комод вартістю 100 грн.;

- трюмо вартістю 150 грн.;

- диван та два крісла вартістю 300 грн.;

- стінка мебельна вартістю 600 грн.;

- ліжко двоспальне вартістю 150 грн.;

- холодильник вартістю 2 000 грн.;

- стіл із стільцями вартістю 200 грн.,

Як зазначила ОСОБА_2, частину цього
майна вона забрала, а саме: сервант,
вартістю 250 грн.; комод, вартістю 100 грн.;
трюмо вартістю 150 грн.; диван та два
крісла вартістю 300 грн., а всього майна
на суму 800 грн. Інше майно на загальну
суму 196644 грн. залишилось у відповідача.
За час її відсутності з листопада 2013
року відповідачем ОСОБА_3 було продано
спільно нажите майно та привласнено
кошти від його продажу, а саме: 10
вуликів; січкарку буряка; 3 т вугілля; 4
причепи дров; 2 корови; 2 свині; три
причепи сіна; кабаки; металобрухт, а
всього майна на загальну суму 31 300 грн.

Посилаючись на викладене, позивачка
просила поділити спільне майно
подружжя, яке є об'єктом спільної
сумісної власності, визнавши за нею
право власності на: ? частину житлового
будинку по АДРЕСА_1, вартістю 57297 грн.;
легковий автомобіль ВАЗ-21063, 1989 р.в.,
реєстраційний номер НОМЕР_2, вартістю
30000грн.; сервант вартістю 250 грн.; комод
вартістю 100 грн.; трюмо вартістю 150грн.;
диван та два крісла вартістю 300 грн., а
всього майна на загальну суму 88097 грн., а
відповідачу передати у власність
наступне майно: ? частину житлового
будинку по АДРЕСА_1, вартістю 57297 грн.;
легковий автомобіль ВАЗ-2101 1980 р.в.,
реєстраційний номер НОМЕР_4, вартістю
3000 грн.; автомобільний причіп ПФ 01
«Фермер» 1999 р.в., реєстраційний номер
НОМЕР_3, вартістю 1000 грн.; бензопилу
вартістю 500 грн.; бензопилу вартістю 1500
грн.; бензинову косарку вартістю 2 000
грн.; електричну болгарку вартістю
400грн.; медогонку вартістю 500грн.;
електричну дриль вартістю 300 грн.;
електроводонагрівач на 100 л вартістю 1
000 грн.; бак під літній душ на 100 л
вартістю 500 грн.; імпортну газову плиту
вартістю 3 000 грн.; мотоцикл вартістю 1000
грн.; електричний сепаратор вартістю 500
грн.; обприскувач вартістю 200 грн.;
поливний пристрій вартістю 200грн.;
електричний зварювальний апарат
вартістю 500 грн.; каструлю алюмінієву на
50 л вартістю 300 грн.; два мішки муки на
суму 400 грн.; запасні частини до
автомобілів на суму 1000 грн.; стінку
мебельну вартістю 600 грн.; ліжко
двоспальне вартістю 150 грн.;
холодильник вартістю 2000 грн.; стіл із
стільцями вартістю 200 грн., а всього
майна на загальну суму 78 047 грн. Крім
того, додати до вказаної суми вартість
проданого майна на суму 31300 грн.
(загальна сума майна складає 109 347 грн.)
та стягнути з відповідача на її користь
компенсацію різниці в вартості часток
майна в сумі 21250 грн.

Також позивачка просила стягнути з
відповідача на її користь
відшкодування витрат на проведення
оцінки спірного житлового будинку в
розмірі 1000 грн. та судові витрати.

15 липня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, в
якому вказував, що за час шлюбу було
придбано майно: крісла - 2шт., вартістю 300
грн.; стіл, вартістю 100 грн.; комод,
вартістю 100 грн.; корова, вартістю 2000
грн.; кухонні меблі, вартістю 1200 грн.;
м'який куток, вартістю 800 грн.; меблева
стінка «Первомайська», вартістю 300 грн.;
диван, вартістю 650 грн.; холодильник
«Саратов», вартістю 200 грн.; холодильник
«ЛЖ», вартістю 1200 грн.; конвектори
опалювання, вартістю 1400 грн.; телевізор
«ЛЖ», вартістю 1500 грн.; пилосос
«Самсунг», вартістю 450 грн.; ліжко -
диван, вартістю 300 грн.; насос, вартістю
450 грн.; пральна машина «Горение»,
вартістю 1750 грн.; люстри, вартістю 500
грн.

Як зазначив ОСОБА_3, ці речі ОСОБА_2
самовільно вивезла.

Також у період шлюбу було придбано
автомобіль ВАЗ -21063 1989 р.в., вартістю 8000
грн., автомобіль ВАЗ -2101 1980 р.в., який на
теперішній час існує у вигляді
запчастин, вартістю 800 грн., та причеп
«Фермер», вартістю 750 грн.

Крім того, на зберіганні у фермера
ОСОБА_4 знаходилося спільне майно
подружжя - 11,9 т.насіння соняшника на
суму 36000 грн., але всі гроші за продане
насіння забрала особисто ОСОБА_2

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3
просив поділити спільне майно та
сплатити на його користь 6625 грн., тобто,
суму, що становить різницю між належною
ОСОБА_2 половині вартості придбаного
майна на загальну суму 22750 грн., що було
у спільній сумісній власності, та тією
сумою яку вона самовільно отримала у
підприємця ОСОБА_4

Ухвалою Первомайського міськрайонного
суду Миколаївської області від 16 липня
2014 року відмовлено у прийнятті
зустрічного позову.

Згодом ОСОБА_2, зменшила та уточнила
свої позовні вимоги та просила визнати
за нею право власності на ? частину
житлового будинку по АДРЕСА_1; ? частину
легкового автомобіля ВАЗ-21063, 1989 р.в.,
реєстраційний номер НОМЕР_2, ? частину
легкового автомобіля ВАЗ-2101, 1980 р.в.,
реєстраційний номер НОМЕР_4; та ?
частину автомобільного причіпу ПФ 01
«Фермер» 1999 р.в., реєстраційний номер
НОМЕР_3; а всього майна на суму 74297 грн.
Позовні вимоги в частині поділу іншого
майна та стягнення з відповідача на її
користь компенсації в різниці вартості
часток майна просила залишити без
розгляду.

Рішенням Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 22 серпня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2
право власності на: ? частину житлового
будинку по АДРЕСА_1, вартістю 57297 грн.; ?
частину легкового автомобіля ВАЗ-21063,
1989 р.в., № кузова НОМЕР_5, реєстраційний
номер НОМЕР_2, вартістю 15000грн.; ? частину
легкового автомобіля ВАЗ-2101, 1980 р.в., №
кузова НОМЕР_6, реєстраційний номер
НОМЕР_4; вартістю 1500 грн.; ? частину
автомобільного причіпу ПФ 01 «Фермер»
1999 р.в., № шасі НОМЕР_7, реєстраційний
номер НОМЕР_3, вартістю 500 грн.; а всього
майна на суму 74297 грн.

Позовні вимоги в частині визнання за
ОСОБА_2 права власності на сервант;
комод; трюмо; диван і два крісла та
виділення у власність ОСОБА_3? частини
житлового будинку по АДРЕСА_1;
легкового автомобіля ВАЗ-2101 1980 р.в.,
реєстраційний номер НОМЕР_4;
автомобільного причіпа ПФ 01 «Фермер»
1999 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_3.;
бензопіл; бензинової; електричної
болгарки; медогонки; електродрилі;
електроводонагрівача на 100 л; бака на 100
л ; імпортної газової плити; мотоцикла;
електричного сепаратора; обприскувача;
поливного пристрою; електричного
зварювального апарату; каструлі
алюмінієвої на 50 л; двох мішків муки;
запасних частин до автомобілів; стінки
мебельної; ліжка двоспального;
холодильника; стола із стільцями, а
також стягнення з відповідача на
користь позивачки компенсації в
різниці вартості часток майна в сумі
21250 грн. - залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1000
грн. за проведення оцінки житлового
будинку, 742 грн. 97 коп. судового збору, 380
грн. транспортних витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на необґрунтованість
рішення суду, неврахування всіх
обставин справи, безпідставну відмову
у прийнятті його зустрічного позову,
просив рішення суду скасувати та
ухвалити нове - по суті позовних вимог з
урахуванням вимог його зустрічного
позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
позивачки, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що з 12 березня 1988
року сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі, який було
розірвано на підставі рішення суду віл
09 лютого 2011 року.

В період шлюбу на підставі договору
купівлі-продажу від 30 березня 1993 року
сторонами був придбаний житловий
будинок по АДРЕСА_1, покупцем якого
зазначений ОСОБА_3 (а.с. 56). Також 20
лютого 1996 року був придбаний
автомобіль ВАЗ-2101, 1980 р.в., № кузова
НОМЕР_6, реєстраційний номер НОМЕР_4; 16
березня 1999 року - причіп ПФ 01 «Фермер»
1999 р.в., № шасі НОМЕР_7, реєстраційний
номер НОМЕР_3, 31 липня 2004 року -
автомобіль ВАЗ-21063, 1989 р.в., № кузова
НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_2, що
підтверджується інформацією Центру
надання послуг, пов'язаних з
використанням автотранспортних
засобів, з обслуговування
м.Первомайськ та Первомайського
районів УДАІ УМВС України в
Миколаївській області про реєстрацію
за ОСОБА_3 вказаних транспортних
засобів (а.с. 67).

Згідно ч.3 ст.368 ЦК та ст.60 СК майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловіку на праві спільної
сумісної власності незалежно від того,
що один з них не мав з поважної причини
(навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

За таких обставин судом правильно
встановлено, що спірні житловий
будинок, автомобілі та причеп є
спільним майном подружжя ОСОБА_3, що
апелянтом не заперечувалось.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

При вирішенні питання про поділ майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, застосовуються
положення частин 4, 5 ст.71 СК України
щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду.

Згідно роз'яснень, викладених у п.25
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21 грудня 2007р. «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», у разі коли
жоден із подружжя не вчинив таких дій, а
неподільні речі не можуть бути реально
поділені між ними відповідно до їх
часток, суд визнає ідеальні частки
подружжя в цьому майні без його
реального поділу і залишає майно у їх
спільній частковій власності.

Матеріали справи не містять даних про
сплату на депозит суду відповідної
грошової суми.

Таким чином, також є вірним висновок
суду про визнання за ОСОБА_2 права
власності на ? частку вищевказаного
спірного майна.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дав
належну оцінку доказам та ухвалив
рішення про задоволення уточнених
позовних вимог у відповідності до норм
матеріального права, а тому підстав для
його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Рішення суду в частині залишення без
розгляду частини позовних вимог ОСОБА_2
в апеляційному порядку не
оскаржувалось, а тому рішення суду
першої інстанції в цій частині не було
предметом апеляційного розгляду.

Згідно ч.1 ст.123 ЦПК України відповідач
має право пред'явити зустрічний позов
до початку розгляду справи по суті
(ст.173 ЦПК України).

Згідно матеріалам справи судові
засідання, призначені на 23 травня 2014 р.
та 04 червня 2014 року, за клопотаннями
представників відповідача були
відкладені (а.с. 23-25, 31-32). Відповідно до
журналу судового засідання від 23
червня 2014 року саме в цьому судовому
засіданні був розпочатий судом розгляд
справи по суті (а.с. 71-72), тоді як
зустрічний позов і клопотання про
прийняття його для спільного розгляду
з позовом ОСОБА_2 було подано 15 липня 2014
року (а.с. 77-81).

Отже, з огляду на те, що зустрічний
позов поданий вже після початку
розгляду справи по суті, суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив у його
прийнятті.

За такого, доводи апеляційної скарги
про безпідставність відмови у
прийнятті його зустрічного позову - не
можуть бути прийняти до уваги.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 у позові була зазначена ціна
позову - 98722грн., тобто, на її думку, саме
таку суму складала ? частка загальної
вартості спільного сумісного майна
подружжя, на яку вона претендувала. При
цьому вартість автомобіля ВАЗ-2101, 1980
р.в., була визначена позивачкою у 3 000
грн.; вартість автомобіля ВАЗ-21063, 1989
р.в., - у 30000 грн.; вартість
автомобільного причепу ПФ 01 «Фермер»,
1999 р.в., - у 1 000 грн. Вартість спірного
житлового будинку була визначена
висновком експерта-оцінювача
Первомайської судової експертизи у
114594грн., за що ОСОБА_2 було сплачено
1000грн. (а.с. 36-65).

Виходячи з ціни позову ОСОБА_2 був
сплачений судовий збір в розмірі,
встановленому підпунктом 1 пункту 2 ст.4
Закону України «Про судовий збір», в
розмірі 1 відсотку ціни позову -
987грн.22коп

Як роз'яснено у пункті 22 постанови
Пленуму Верховного Суду України N 11 від
21.12.2007 р. «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вартість
майна подружжя, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсної його вартості на час
розгляду справи.

При розгляді справи судом першої
інстанції відповідач не надав суду
доказів іншої вартості спірних
автомобілей та причіпу, ніж визначену
позивачкою.

Задовольняючи уточнені позовні вимоги
ОСОБА_2, виходячи з вимог ч.1 ст. 88 ЦПК
України, суд дійшов правильного
висновку, що з відповідачки на користь
позивача підлягає стягненню
відшкодування судового збору в розмірі
742 грн. 97 коп., тобто, в розмірі 1 відсотку
вартості майна, на яке визнано за
ОСОБА_2 право власності ((3 000 грн. + 30000
грн. + 1 000 грн. + 114594грн.) : 2 х 1%).

Також є вірним висновок суду про
стягнення зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
380 грн., які були витрачені позивачкою
та її представником на проїзд з
м.Миколаєва, де останні проживають, до
Первомайського міськрайонного суду
Миколаївської області, оскільки
зазначені витрати підтверджуються
відповідними квитками на автобус (а.с.
102-106), а їх відшкодування передбачено п.3
ч.3 ст. 79, ч.1 ст. 88 ЦПК України.

З урахуванням викладеного доводи
апелянта про невірний розподіл судових
витрат є безпідставними.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Первомайського міськрайонного
суду Миколаївської області від 22
серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді