Ухвала

іменем україни

15 жовтня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич
М.К.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі,
відкритого акціонерного товариства
«Північний гірничо - збагачувальний
комбінат» про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, заподіяної
професійним захворюванням за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Тернівського районного суду м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області від 21
січня 2008 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 19
червня 2008 року,

встановила:

У грудні 2006 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
(далі - Фонд), відкритого акціонерного
товариства «Північний гірничо -
збагачувальний комбінат» (далі - ВАТ
«Північний ГЗК») про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної професійним захворюванням.

В обґрунтування позову зазначав, що з
1968 року він перебував з ВАТ «Північний
ГЗК» у трудових відносинах, працював на
різних роботах в шкідливих умовах.
Висновком медико-соціальної
експертної комісії (далі - МСЕК) від 23
серпня 2006 pоку йому вперше встановлено
третю групу інвалідності у зв'язку з
професійним захворювання та 50% втрати
професійної працездатності. Зазначав,
що постановою Фонду від 18 вересня 2006
року йому призначені виплати страхових
сум, але у призначені грошової суми
відшкодування моральної шкоди
відмовлено. Оскільки втратою
професійної працездатності завдано
моральну шкоду, просив задовольнити
його позовні вимоги.

Рішенням Тернівського районного суду
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 21 січня 2008 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 19 червня

2008 року, в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення та ухвалити нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову в частині
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди з Фонду, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився апеляційний
суд, виходив із того, що було
призупинено дію закону в частині
відшкодування моральної шкоди
застрахованим особам.

Даний висновок відповідає вимогам
закону та матеріалам справи.

Установлено, що ОСОБА_3 тривалий час
працював в шкідливих умовах на ВАТ «
Північний ГЗК» на різних посадах.

Висновком МСЕК від 23 серпня 2006 року
позивачу вперше встановлено 50% втрати
професійної працездатності у зв'язку з
професійним захворюванням, і з цього
часу в нього виникло право на
відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п. 22 ст. 71 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік» № 489-V від 19 грудня 2006 року на 2007 рік
зупинено дію абзацу 4 ст. 1 (в частині
відшкодування моральної шкоди
застрахованим та членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового
випадку), підпункту «е» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3
ст. 28, абзацу 10 п. 7 ч. 7 ст. 17,

п. 7 ч. 1 ст. 22 в частині надання
підприємства фінансової допомоги на
безповоротній основі, ч. 3 ст. 34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Законом України від 23 лютого 2007 року №
717-V «Про внесення змін до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
виключено підпункт «е» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3
ст. 28, ч. 3 ст. 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Оскільки право на відшкодування
моральної шкоди у позивача виникло
після набрання чинності Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2006 рік», Законом України «Про
Державний бюджет України на

2007 рік» зупинено дію закону в частині
відшкодування моральної шкоди
застрахованим та членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового
випадку, то підстави для стягнення
моральної шкоди з Фонду відсутні.

Проте висновок суду про відмову в
задоволенні позову про відшкодування
моральної шкоди з роботодавця не
ґрунтується на законі.

У рішенні Конституційного Суду
України від 8 жовтня 2008 року № 20 рп/2008 у
справі щодо відповідності Конституції
України (конституційності) положень пп
«б» пп 4 п. 3 ст. 7 Закону України «Про
страхові тарифи на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», п. 1,
абз. 3 п. 5, п. 9, абзаців 2, 3 п. 10, п. 11
розділу I Закону України «Про внесення
змін до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
(справа про страхові виплати)
зазначено, що саме право застрахованих
громадян, що потерпіли на виробництві
від нещасного випадку або професійного
захворювання, на відшкодування
моральної шкоди не порушено, оскільки
ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України
їм надано право відшкодовувати
моральну шкоду за рахунок власника або
уповноваженого ним органу
(роботодавця).

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Пред'являючи позов ОСОБА_3 просив
покласти відповідальність по
відшкодуванню моральної шкоди як з
Фонду так і з роботодавця -

ВАТ «Північний ГЗК», стягнувши по 40 000
грн з кожного.

Оскільки Фонд на час виникнення
спірних правовідносин, у зв'язку із
зміною спеціального закону, не
відповідав за завдану моральну шкоду,
то у разі отримання працівником
виробничої травми чи професійного
захворювання в цей період, останній
набуває право на відшкодування
моральної шкоди на загальних
підставах, встановлених законом.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП
України забезпечення безпечних і
нешкідливих умов праці покладається на
власника або уповноважений ним орган.

Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України
передбачено, що відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться в разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року № 4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст.
237-1 КЗпП за наявності порушення прав
працівника у сфері трудових відносин,
зокрема, виконання робіт у небезпечних
для життя і здоров'я умовах, яке
призвело до його моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

У порушення вимог ст. 213 ЦПК України суд
на вказане уваги не звернув,
відмовляючи в задоволенні позову в
повному обсязі, суд у рішенні не навів
мотивів щодо відмови в задоволені
позову в частині стягнення моральної
шкоди з ВАТ «Північний ГЗК».

Переглядаючи справу, суд апеляційної
інстанції на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права уваги не звернув
і помилково залишив без змін рішення
суду першої інстанції.

Оскільки, при вирішення спору в
частині позовних вимог до ВАТ
«Північний ГЗК» суд не дав належної
оцінки всім доказам у справі, допустив
неправильне застосування норм
матеріального закону, припустився
порушень норм процесуального права та,
які згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України є
підставою скасування ухвалених у
справі судових рішень у цій частині з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Тернівського районного суду
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 21 січня 2008 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 19 червня 2008 року в частині
позовних вимог до відкритого
акціонерного товариства «Північний
гірничо - збагачувальний комбінат»
скасувати, справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

У іншій частині рішення Тернівського
районного суду м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 21 січня
2008 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 19 червня
2008 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В. С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська