Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючої - судді Зарицької Г.В.

суддів: Коломієць
О.С., Якухно О.М.

секретаря
Крижанівської М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
ухвалу Богунського районного суду м.
Житомира від 06.12.2013 року

встановила:

Ухвалою Богунського районного
суду м. Житомира від 06.12.2013 року позовна
заява ОСОБА_1 повернута позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить ухвалу скасувати, справу
направити до суду першої інстанції для
вирішення питання про відкриття
провадження в справі. Апелянт
посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Вирішуючи питання про
підсудність справ з іноземним
елементом, суди України відповідно до
вимог ст.ст. 2, 414 ЦПК України повинні
керуватися як нормами ЦПК України, так
і нормами Закону України „Про
міжнародне приватне право" та нормами
відповідних міжнародних договорів.

Закон України „Про міжнародне
приватне право" встановлює порядок
урегулювання приватноправових
відносин, які хоча б через один із своїх
елементів пов'язані з одним або
кількома правопорядками, іншими, ніж
український правопорядок, зокрема,
визначає підсудність судам України
справ з іноземним елементом (п.3 ч.1 ст.1,
ст.ст. 75-77).

За положеннями ч.1 ст.4 Закону
України „Про міжнародне приватне
право" право, що підлягає застосуванню
до приватноправових відносин з
іноземним елементом, визначається
згідно з колізійними нормами та іншими
положеннями колізійного права цього
Закону, інших законів, міжнародних
договорів України.

Відповідно до ст.63 Закону України
„Про міжнародне приватне право"
припинення шлюбу та правові наслідки
припинення шлюбу визначаються правом,
яке діє на цей час щодо правових
наслідків шлюбу.

Згідно з ч.1 ст.60 Закону України
„Про міжнародне приватне право"
правові наслідки шлюбу визначаються
спільним особистим законом подружжя, а
за його відсутності - правом держави, у
якій подружжя мало останнє спільне
місце проживання, за умови, що хоча б
один з подружжя все ще має місце
проживання у цій державі, а за
відсутності такого - правом, з яким
обидва подружжя мають найбільш тісний
зв'язок іншим чином.

За ч.1 ст.16 Закону України „Про
міжнародне приватне право" особистим
законом фізичної особи вважається
право держави, громадянином якої вона
є.

Судом встановлено, що позивачка
ОСОБА_1 являється громадянкою України,
відповідач - громадянин республіки
Італія. Шлюб між сторонами
зареєстровано 27 вересня 2004 року в
республіці Італія. Останнім спільним
місцем проживання подружжя була
республіка Італія, про що зазначено у
позовній заяві та не заперечувалося
позивачкою в судовому засіданні. На
день звернення до суду місцем
проживання позивача є Україна, АДРЕСА_1.
Відповідач постійно проживає в
республіці Італія.

Оскільки спільний особистий
закон подружжя відсутній, а останнім
спільним місцем проживання подружжя
була республіка Італія і на час
звернення позивача до суду з даним
позовом відповідач залишився
проживати в республіці Італія, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про те, що справа не підсудна
Богунському районному суду м. Житомира
та обґрунтовано повернув заяву
позивачу.

Звертаючись до суду з позовом про
розірвання шлюбу та визначення місця
проживання неповнолітньої дитини в
обґрунтування вимог позивач
посилалася на те, що відповідач
перестав її розуміти, не допомагав
доглядати дитину, бив її, принижував, а
коли вона з дитиною за рішенням
соціальної служби „Консорціум
„ІНРЕТЕ" змінила місце проживання,
вистежив її та погрожував розправою.

З огляду на те, що зазначені події
мали місце на території республіки
Італія, доводи апелянта та його
представника в судовому засіданні про
те, що справа на підставі п.7 ч.1 ст.76
Закону України „Про міжнародне
приватне право" повинна розглядатися
Богунським райсудом м. Житомира є
безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, а тому
підстав для скасування ухвали немає.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 312-315
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Ухвалу Богунського районного
суду м. Житомира від 06.12.2013 року

залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і з цього ж
часу може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді: