Справа № 346/2816/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2381/2014
Головуючий у 1 інстанції
Васильковський В. В.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Девляшевського
В.А., Фединяка В.Д.

секретаря Яковин М.Я.

з участю: представників
сторін - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про встановлення факту
спільного проживання однією сім'єю,
визнання права власності на спадкове
майно та усунення від спадкування, за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Коломийського міськрайонного суду від
16 жовтня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Коломийського міськрайонного
суду від 16 жовтня 2014 року позов ОСОБА_4
до ОСОБА_5 про встановлення факту
спільного проживання однією сім'єю,
визнання права власності на спадкове
майно та усунення від спадкування
задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією
сім'єю та ведення спільне господарство
з січня 1990 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6. В
задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_4 подала
апеляційну скаргу, в якій посилається
на неповне з'ясування судом обставин
справи, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Зазначає, що встановивши тільки факт
спільного проживання однією сім'єю, суд
першої інстанції належним чином не
дослідив її доводів про ухилення
відповідача від надання допомоги
ОСОБА_6

Крім того, суд не врахував, як і не дав
оцінки тому факту, що майно на яке
відкрилась спадщина є спільно нажитим
майном подружжя, а відтак як
спадкоємець четвертої черги за
законом, ОСОБА_4 безпідставно було
позбавлено права на спадкування.

З цих підстав рішення суду першої
інстанції, апелянт просила скасувати
та ухвалити нове, яким позов
задовольнити повністю

В судовому засіданні представник
ОСОБА_4 - ОСОБА_2 вимоги апеляційної
скарги підтримав та просив її
задовольнити.

Представника ОСОБА_5- ОСОБА_3 доводів
скарги не визнала посилаючись на
обґрунтованість висновків суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
представників сторін, дослідивши
письмові матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом про
встановлення факту спільного
проживання однією сім'єю, визнання
права власності на спадкове майно та
усунення від спадкування.

На підставі доказів, що надані
сторонами на обґрунтування та
заперечення позовних вимог, особистих
пояснень позивача, показань свідків
суд першої інстанції прийшов до
обгрунтованого висновку про
встановлення факту спільного
проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_6 однією
сім'єю.

З матеріалів справи, також вбачається,
що одночасно з встановленням факту
спільного проживання однією сім'єю,
ОСОБА_4 просила визнати право власності
на спадщину, яка відкрилась після
смерті ОСОБА_6 та просила усунути від
спадкування ОСОБА_5, який є сином
померлого ОСОБА_6, а отже - спадкоємцем
першої черги за законом.

Відповідно до ст. 1264 ЦК у четверту чергу
право на спадкування за законом мають
особи, які проживали зі спадкодавцем
однією сім'єю не менш як п'ять років до
часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України
фізична особа, яка є спадкоємцем за
законом наступних черг, може за
рішенням суду одержати право на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування, за
умови, що вона протягом тривалого часу
опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Застосування наведеної норми вимагає
доведення позивачем: 1) факту
опікування, матеріального
забезпечення спадкодавця протягом
тривалого часу; 2) перебування
спадкодавця в безпорадному стані,
тобто стані, зумовленому похилим віком,
тяжкою хворобою або каліцтвом, коли
особа не може самостійно забезпечити
умови свого життя, потребує
стороннього догляду, допомоги та
піклування.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК за рішенням
суду особа може бути усунена від права
на спадкування за законом, якщо буде
встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.
Вимога про усунення від права на
спадкування за законом особи може бути
пред'явлена лише після смерті
спадкодавця.

Виходячи зі змісту зазначеної норми,
суд при вирішенні такої справи згідно з
вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити
як факт ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги, так і факт
перебування спадкодавця в
безпорадному стані через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво та потребу
спадкодавця в допомозі цієї особи.

Згідно пункту 6 постанови пленуму ВСУ
«Про судову практику у справах про
спадкування» від 30 травня 2008 року N 7
безпорадним слід розуміти стан особи,
зумовлений похилим віком, тяжкою
хворобою або каліцтвом, коли вона не
може самостійно забезпечити умови
свого життя, потребує стороннього
догляду, допомоги та піклування.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_6 помер у віці 58 років, що за
загальними правилами не є похилим
віком для чоловіків (класифікація
Всесвітньої організації охорони
здоров'я людей).

Крім того, з довідки №138 від 12.06.2014 року
вбачається, що померлий ОСОБА_6
працював на заводі ВАТ «Сільмаш» з
20.11.1979 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто
фактично по день смерті. Вказаний факт
також підтверджується довідкою з
управління Пенсійного фонду в м.
Коломиї та Коломийському районі.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до обгрунтованого висновку про
відсутність підстав вважати, що ОСОБА_6
перебував у безпорадному стані та як
наслідок потребував стороннього
догляду.

Що стосується посилання апелянта на те,
що ОСОБА_5, який є сином померлого
ОСОБА_6, і спадкоємцем першої черги за
законом, ухилявся від виконання
обов'язку щодо утримання спадкодавця,
то такі не приймаються судом до уваги.
Оскільки, та обставина, що сторони не
спілкувалися протягом тривалого часу,
не свідчить про факт умисного ухилення
від надання допомоги.

Більше того, апелянт не надала доказів
того, що померлий ОСОБА_6 потребував
сторонньої допомоги, і звертався до
ОСОБА_5 за такою, однак той відмовився
її надати.

Звертаючись до суду з цим позовом,
ОСОБА_4 не просила надати їй право на
спадкування разом із першою чергою
спадкоємців, яким є ОСОБА_5

Що ж до доводів апелянта про право на
майно, яке спільно нажито нею з ОСОБА_6,
то слід зазначити наступне.

Спір виник з приводу визнання права
власності на квартиру площею 31,5 кв.м.,
що у АДРЕСА_1.

Згідно даних, що містяться у матеріалах
справи, зазначена квартира належала
ОСОБА_6 на праві приватної власності
(набута у власність у 2000 році згідно з
Законом України «Про приватизацію
державного житлового фонду»).

Зазначеної обставини ні сама ОСОБА_4 в
суді першої інстанції, ні її
представник при перегляді справи
апеляційним судом не спростовували.

Даних про те, що у власності ОСОБА_6 (на
час його смерті) було інше майно, на яке
б могла претендувати ОСОБА_4 в
матеріалах справи немає.

Виходячи з вимог ст. ст.10, 60 ЦПК кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції були досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази і їх не надано суду
апеляційної інстанції, що давало б
підставу для зміни чи скасування
судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення суду ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного
суду від 16 жовтня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає чинності з часу
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
О.Є. Меленко

Судді:
В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк