АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/5998/14
Головуючий 1 інстанції -
Доповідач - Гуцал Л.В.
Категорія: відшкодування шкоди
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого -
Гуцал Л.В.,

суддів
-Коростійової В.І., Пшенічної Л.В.,

за участю
секретаря - Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Комінтернівського районного
суду міста Харкова від 24 липня 2014 року
за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, третя особа: Страхове
товариство з додатковою
відповідальністю «Гарантія» про
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -

встановила:

У грудні 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом.

В остаточних позовних вимогах (а.с.94-96)
просили стягнути з ОСОБА_1 моральну
шкоду, заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди (далі
ДТП) на користь ОСОБА_2 в розмірі 5 000
грн., на користь ОСОБА_4 в розмірі 8 000
грн., та на користь ОСОБА_3 в розмірі 10 000
грн.

В обґрунтуванні позову посилались на
те, що 16 вересня 2013 року о 07-40 год. в
місті Харкові сталося зіткнення
автомобіля ВАЗ 2112 держномер НОМЕР_3 під
керуванням ОСОБА_2 з автомобілем Рено
держномер НОМЕР_2, під керуванням
ОСОБА_1 Особою винною у ДТП визнано
ОСОБА_1

Внаслідок ДТП автомобілі були
пошкоджені.

Під час ДТП водій автомобіля ВАЗ 2112
ОСОБА_2 переніс психологічний стрес -
він перелякався, тривалий час
переживав стан стійкої емоційної
напруги, пов'язаний ще й з тим, що він не
є власником зазначеного автомобіля, та
повинен був повідомити останнього про
фактичне знищення транспортного
засобу.

ОСОБА_6 і ОСОБА_7 під час ДТП були
пасажирами автомобіля ВАЗ 2112, отримали
тілесні ушкодження, були
госпіталізовані, відчували сильний
фізичний біль, а крім того і
психологічний стрес - перелякались за
своє життя та тривалий час перебували у
стані стійкої емоційної напруги.

Вважають, що неправомірними діями
відповідача кожному з них завдана
моральна шкода, оскільки внаслідок ДТП
було порушено нормальний ритм життя, що
вимагало додаткових зусиль для
організації свого життя.

Страхове товариство з додатковою
відповідальністю (далі СТ ДВ)
«Гарантія» притягнуто до участі в
справі в якості третьої особи.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м.Харкова від 24 липня 2014 року
позовні вимоги задоволено частково -
стягнуто з відповідача на користь
ОСОБА_2 - 3000 грн., ОСОБА_3 - 8000 грн., ОСОБА_4 -
6000 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1
просить рішення суду від 24 липня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у позові.

Інші особи, які брали участь у справі
рішення суду не оскаржили.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримав, разом з
тим не заперечував проти стягнення на
користь ОСОБА_7 моральної шкоди в
розмірі 500 грн., в решті, покладався на
розсуд суду.

Представник позивачів проти
задоволення скарги заперечував, вважав
рішення суду законним та
обгрунтованим.

Перевіряючи законність і
обгрунтованість оскаржуваного рішення
відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК
України - в межах доводів апеляційної
скарги і вимог заявлених в суді першої
інстанції, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення зміні з таких
підстав.

Як установлено судом та не
заперечується сторонами, 16 вересня 2013
року о 07- 40 год. в місті Харкові мала
місце ДТП - зіткнення автомобіля ВАЗ 2112
держномер НОМЕР_3 (який належить ОСОБА_8)
під керуванням водія ОСОБА_2 з
автомобілем Рено державний
реєстраційний номер НОМЕР_2 під
керуванням його власника ОСОБА_1

В результаті ДТП автомобілі отримали
механічні пошкодження.

Пасажири ОСОБА_7 та ОСОБА_6, які
перебували в момент ДТП в автомобілі
ВАЗ 2112 були доставлені до медичної
установи - КЗОЗ «ОКЛ ЦЕМД та МК» та
згідно медичної документації отримали
забій м'яких тканин, садна, їм була
надана медична допомога.

Постановою судді Комінтернівського
районного суду м.Харкова від 11 жовтня
2013 року, яка набрала законної сили,
винним у вчинененні ДТП було визнано
водія ОСОБА_1 (а.с. 7)

В силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено постанову суду, з питань, чи
мали місце ці дії та чи вчинені вони
цією особою.

В силу ст.1188 ЦК Україіни, шкода,
заподіяна внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: 1) шкода, завдана
одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; 2) за
наявності вини лише особи, якій завдано
шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення. 2.
Якщо внаслідок взаємодії джерел
підвищеної небезпеки було завдано
шкоди іншим особам, особи, які спільно
завдали шкоди, зобов'язані її
відшкодувати незалежно від їхньої
вини.

З урахуванням викладених обставин
справи, положень закону, суд
обґрунтовано поклав на відповідача
обов'язок з відшкодування позивачам
завданої з його вини шкоди.

Доводи апеляційної скарги стосовно
застосування до спірних правовідносин
ст.1188 ЦК України, а не ст. 1187 цього
Кодексу, на яку послався суд у своїму
рішенні, є обгрунтованими, однак таке
порушення не призвело до неправильного
вирішення справи в частині
встановлення особи, яка повинна
відповідати за завдану шкоду.

Посилання в апеляційній сказі на те, що
при розгляді адміністративної справи
відносно відповідача, судом не було
встановлено той факт, що ОСОБА_7 і
ОСОБА_6 є особами, які постраждали від
ДТП, не є підставою для відмови у
позові, оскільки цей факт ОСОБА_1 не
заперечує, що особисто підтвердив суду
апеляційної інстанції.

Погоджується судова колегія і з
висновком суду першой інстанцій в тій
частині, що неправомірними діями
ОСОБА_1 позивачам було завдано моральну
шкоду.

Разом з тим важає, що за встановлених
судом обставин та з огляду на надані
позивачами докази, визначений судом
розмір моральної шкоди не є співмірним
з понесеними немайновими втратами
позивачів і доводи апеляційної скарги
в цій частині заслуговують на увагу.

За змістом ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає:1) у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; 3) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна;4) у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Визначаючи розмір завданої немайнової
шкоди, суд першої інстанції, серед
іншого, виходив з факту заподіяння
шкоди здоров'ю позивачам.

При цьому, поза увагою суду залишились
положення ст. 3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів» (далі
Закон) та роз'яснення постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», за змістом яких,
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється як з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок ДТП, так і з метою захисту
майнових інтересів страхувальників.

За приписами п.22.1. ст.22 Закону, у разі
настання страхового випадку страховик
у межах страхових сум, зазначених у
страховому полісі, відшкодовує у
встановленому цим Законом порядку
оцінену шкоду, заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Стаття п.23.1 ст.23 Закону передбачає, що
шкодою, заподіяною життю та здоров'ю
потерпілого внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, є,
зокрема, моральна шкода, що полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
потерпілий - фізична особа зазнав у
зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я.

Відповідно до положень ст.26.1. Закону,
страховиком відшкодовується
потерпілому - фізичній особі, який
зазнав ушкодження здоров'я під час
дорожньо-транспортної пригоди,
моральна шкода у розмірі 5 відсотків
страхової виплати за шкоду, заподіяну
здоров'ю.

За змістом ст.1194 ЦК України, у особи, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, виникає обов'язок по
відшкодуванню шкоди лише у разі
недостатності страхової виплати
(страхового відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди. У
такому разі винна особа повинна
сплатити потерпілому різницю між
фактичним розміром шкоди і страховою
виплатою (страховим відшкодуванням).

Матеріали справи свідчать, що
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_1 була застрахована СТ ДВ
«Гарантія» - поліс №АС/0642678 строком дії
з 23 лютого 2013 року по 22 лютого 2014 року
(а.с.80). ДТП сталася під час дії договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
яким визначено ліміт відповідальності
за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю.

Позивачі не скористались своїм правом
на пред'явлення позовних вимог до
Страховика про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної їх
здоров'ю, хоча про таке право їм було
відомо, що підтвердив представник
позивачів суду апеляційної інстанції.

Крім того, належних і допустимих
доказів, на підтвердження факту
отримання позивачами тілесних
ушкоджень, як то висновки експертизи чи
акти експерта щодо встановлення
ступеню та характеру тілесних
ушкоджень, останні суду не надали.
Наявні в матеріалах справи копії
медичних карток та медичних висновків
такими доказами визнати неможна.

За таких обставин судова колегія не
приймає до уваги доводи позивачів, щодо
ушкодження здоров'я та визнає
обгрунтованими доводи апеляційної
скарги в цій частині.

Слід зазначити, що позивачі не
позбавлені можливості отримати від
страховика відшкодування моральної
шкоди у межах ліміту страхового
відщкодування за шкоду, заподіяну
здоров'ю у встановленому Законом
порядку.

Разом з тим, колегія суддів
погоджується з висовком суду першої
інстанції в тій частині, що внаслідок
протиправної поведінки відповідача
кожен з позивачів пережив душевні
страждання, отримав психологічний
стрес, оскільки вони сильно
перелякались, певний час перебували у
стані емоційної напруги. Крім того,
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 після ДТП були
доставлені до медичної установи для
надання медичної допомоги.

Всі ці обставини безумовно негативно
вплинули на психологічний стан
потерпілих від ДТП, порушили звичайний
життєвий ритм та вимагала додаткових
зусиль для організації життя, що з
урахуванням п.2 ч.2 ст.23 ЦК України
свідчить про наявність моральної
шкоди.

Враховуючи викладене судова колегія,
виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості,
визначає розмір моральної шкоди у сумі
1000 грн. для ОСОБА_2 та по 2000 грн. для
ОСОБА_7 і ОСОБА_6

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що спричинення моральної шкоди може
бути підтверджено лише висновками
судово-психологічної експертизи не
заслуговують на увагу, як такі що не
грунтуються на законі.

Будь-яких доказів, які б свідчили про
майновий стан відповідача останній
суду не надав.

Керуючись ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1
ст.309, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК

України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Комінтернівського районного
суду міста Харкова від 24 липня 2014 року
змінити.

Зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_1
моральної шкоди та стягнути з нього:

на користь ОСОБА_2 1 000 (одні тисячу)
гривень;

на користь ОСОБА_6 2 000 (дві тисячі)
гривень;

на користь ОСОБА_7 2 000 (дві тисячі)
гривень.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді