Справа № 119/8640/13-ц
Справа № 119/8640/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н
Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2014 року Феодосійський міський
суд Автономної Республіки Крим у
складі: головуючого судді Бойко З.О.,
при секретарі Джалілові А.Д., з участю
сторін, розглянувши у відкритому
судовому засіданні у залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про
стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н
О В И В:

У жовтні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів за угодою від 20 травня
2005 року, відповідно до якої відповідач
передала у власність позивача частину
сараю літ. «В» по АДРЕСА_1, а позивач
сплатила їй суму коштів у розмірі 5000
грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 2011
році при розгляді іншої цивільної
справи між тими ж сторонами позивачу
стало відомо, що відповідач у 2007 році цю
ж частину сараю за розпискою продала
ОСОБА_3, тобто одне і те ж саме майно
відповідач двічі продала різним
особам. У зв'язку з чим позивач
звернулась до суду та просить стягнути
з відповідача суму коштів у розмірі 5000
грн. на підставі ст.ст. 1212,1213 ЦК України.

У судовому засіданні позивач та її
представник ОСОБА_4 позовні вимоги
підтримали у повному обсязі, суду
пояснили, що про існування розписки,
відповідно до якої відповідач продала
частину сараю літ. «В» ОСОБА_3 позивач
дізналась лише у 2011 році, тобто саме з
того часу вона дізналась про порушення
свого права. Просили задовольнити
позов та стягнути з відповідача 5000 грн.

Представник відповідача ОСОБА_5 у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнала та суду пояснила, що між
сторонами вже неодноразово
вирішувалися спори, у тому числі і з
приводу користування спірною частиною
сараю літ. «В» по АДРЕСА_1. Так, у 2007 році
позивач зверталась до суду з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про усунення
перешкод у користуванні сараєм, у 2009
році - з позовом про переведення прав і
обов'язків покупця, у 2010 році - про
визнання договору купівлі-продажу
частки домоволодіння недійсним. Тобто
про порушення свого права з приводу
користування спірним сараєм їй було
відомо ще в 2007 році, а з даним позовом
вона звернулась до суду лише у 2013 році,
тобто після спливу строку позовної
давності. Просила відмовити у
задоволенні позову на підставі
пропуску позивачем строку позовної
давності.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оглянувши
матеріали цивільних справ № 2-637/2008, №
2547/2010, № 2-793/2011, приходить до висновку,
що позовні вимоги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно «Угоди про
порядок користування сараєм літ. «В» та
перехід права власності» від 20 травня
2005 року ОСОБА_2 передала у власність та
у користування ОСОБА_1 частину сараю
літ. «В», отримавши від ОСОБА_1 грошову
компенсацію у розмірі 5000 грн. (а.с.14).

01.07.2007 року за розпискою ОСОБА_2 продає
частину житлового будинку по АДРЕСА_1
(куди входить і сарай літ. «В») ОСОБА_3
(а.с.15).

У вересні 2007 року ОСОБА_1 зверталась до
суду з позовом до ОСОБА_2, в якому
посилалась на ту обставину, що вона має
намір узаконити вказану «Угоду» через
суд, тому просила визнати за нею право
власності на весь сарай літ. «В» по
АДРЕСА_1 (а.с.54). Ухвалою суду від 24.03.2008
року провадження по вказаній справі
було закрито у зв'язку з повторною
неявкою позивача у судове засідання
(а.с.48). У 2009 році ОСОБА_1 зверталась до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_7 про
переведення прав і обов'язків покупця,
рішенням суду від 21 вересня 2009 року у
задоволенні позову було відмовлено
(а.с.57). У 2010 році ОСОБА_1 зверталась до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_7 про
визнання договору купівлі-продажу 13/100
часток житлового будинку недійсним
(а.с.55-56), рішенням суду від 13 грудня 2010
року у задоволенні позову було
відмовлено (а.с.52-53). При цьому в
апеляційній скарзі на вказане рішення
позивач зазначає, що їй відомо про
існування розписки від 01.07.2007 року і що
згідно вказаної розписки частина
спірного сараю була продана ОСОБА_2
ОСОБА_3 (справа № 2-2547, а.с.88-96).

Статтею 256 ЦК України передбачено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України
передбачено, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила. За
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до ч 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

З даним позовом позивач звернулась до
суду у жовтні 2013 року, тобто за межами
строку, встановленого ст. 257 ЦК України.

Представник відповідача неодноразово
наголошував на тому, що позивач
пропустив строк позовної давності і
просив суд застосувати такий строк.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України закінчення
строку позовної давності (спливу
позовної давності) до предявлення
позову є підставою для відмови в
позові.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Вказана позивачем обставина пропуску
строку позовної давності, а саме те, що
про існування розписки від 01.07.2007 року
їй стало відомо лише у 2011 році при
розгляді іншої справи, спростовуються
матеріалами оглянутих судом цивільних
справ. Будь-яких інших підстав та
доказів, які б свідчили про поважність
причини пропуску строку позовної
давності, позивачем не зазначено.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що заявлені позовні вимоги
задоволенню не підлягають у зв'язку з
пропуском позивачем строку позовної
давності.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10,11,60,212-215 ЦПК України, ст.ст.
256,261,267 ЦК України, суд, -

В И
Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа ОСОБА_3 про стягнення
грошових коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя З.О.Бойко