Машівський районний суд Полтавської
Справа № 540/1421/13-ц
Номер провадження 2/540/7/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2014 Машівський
районний суд Полтавської області в
складі: головуючого - судді Косик С.М.,
за участю секретаря Ткач Н.М.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 комітету Машівської
селищної ради Полтавської області,
третя особа на стороні позивача, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору Управління Служби безпеки
України в Полтавській області, до
ОСОБА_2, Управління Державної
міграційної служби України в
Полтавській області про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням та зняття з
реєстрації місця проживання,
зустрічним позовом ОСОБА_2 до
Машівської селищної ради Полтавської
області, треті особи на стороні
відповідача, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору
державний нотаріус Машівської
державної нотаріальної контори
Полтавської області ОСОБА_3, приватний
нотаріус Полтавського районного
нотаріального округу ОСОБА_4, про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири, визнання
права власності на спадкове майно,

відповідно до ч.3
ст.209 ЦПК України в судовому засіданні
11.11.2014 проголошено вступну та
резолютивну частину рішення,

в с т а н о в и в :

в листопаді 2013 року
виконавчий комітет Машівської
селищної ради звернувся до суду зі
вказаним позовом, посилаючись на те, що
на виконання рішення виконавчого
комітету Машівської селищної ради
Полтавської області «Про придбання
службового житла (квартири) в
смт.Машівка» від 16.03.2004 року №35, за
нотаріально посвідченим договором
купівлі-продажу від 30.03.2004 року
Територіальна громада селища Машівка в
особі Машівської селищної ради
придбала у ОСОБА_5 в комунальну
власність квартиру АДРЕСА_1, для
співробітника Полтавського МРВ УСБУ в
Полтавській області. На підставі
вказаного договору купівлі-продажу ПП
«Полтавське бюро технічної
інвентаризації «Інвентаризатор» було
видано свідоцтво про державну
реєстрацію прав власності. Рішенням
виконавчого комітету Машівської
селищної ради від 14.11.2012 року №151 спірну
квартиру було визначено службовою
Управління Служби Безпеки України в
Полтавській області для подальшого її
розподілу співробітникам Управління.

У вказаній квартирі
зареєстрований ОСОБА_2, який протягом
останніх 20 років в квартирі не
проживає, але незважаючи на
повідомлення виконавчого комітету
селищної ради про необхідність знятися
з обліку, залишається зареєстрованим у
квартирі, а тому позивач просить суд
визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування квартирою
№5 по вулиці Леіна, 97 в смт.Машівка;
зобов’язати Управління Державної
міграційної служби в Полтавській
області у визначеному законом порядку
зняти відповідача з реєстрації місця
проживання у спірній квартирі; судові
витрати покласти на
відповідача.

Відповідач пред’явив
зустрічний позов (а.с.40,41 т.1) з
подальшими уточненнями (а.с.60-62

т.2), обґрунтовуючи його тим, що квартира
АДРЕСА_2 була придбана, відповідно до
договору купівлі-продажу від 13.04.1994,
його батьком ОСОБА_5, який на той час
перебував в зареєстрованому шлюбі з
його матір’ю ОСОБА_6, а тому за нормами
статей 22, 28 КпШС спірна квартира була
спільним майном подружжя та в разі
поділу частки подружжя є рівними.
Оформлення ж квартири на одного з
подружжя не позбавляє права власності
іншого.

Вказує що його мама ОСОБА_6
була зареєстрована в спірній квартирі
з 28.08.1978 до 22.10.2002, дня смерті, він також
зареєстрований в квартирі як на даний
час так і на день смерті мами.

Мама залишила заповіт,
складений 25.09.2002 року, яким все своє
майно залишила йому. Він вчасно
звернувся до нотаріальної контори –
22.11.2002, вказавши в заяві що до спадкової
маси входить крім іншого майна ? частка
вказаної квартири, і з цього часу
відкрита спадкова справа. Спадщина
крім того прийнята ним як спадкоємцем
першої черги шляхом вступу в
управління та володіння спадковим
майном мами. За ЦК УРСР спадщина
належала спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини незалежно від оформлення
права на спадщину, не обмежувався і
строк для отримання свідоцтва про
право на спадщину за законом або
заповітом.

Його батько спадщину після
дружини не приймав, будучи обізнаний що
все своє майно вона заповіла йому, з
04.10.2001 по дату смерті - 20.09.2005 постійно
проживав та був зареєстрований в
житловому будинку по вулиці Гоголя, 48
с.Дмитрівка, вів спільне господарство
зі своєю мамою ОСОБА_6, яка після його
смерті вступила в спадщину. Після
смерті бабусі – 28.08.2008 він єдиний
прийняв спадщину.

В 2012 році він почав оформляти спадщину
після мами та бабусі, 26.09.2012 на запит
нотаріуса він одержав повідомлення про
те, що спірна квартира зареєстрована за
ОСОБА_5 на підставі договору купівлі –
продажу, посвідченого Машівською
держнотконторою від 13.04.1994 №435.

Про спірний договір він
дізнався лише в 2013 році, договір був
укладений без його згоди, як власника ?
частки квартири, після смерті батька
має доступ до житла тільки він. Договір
не був зареєстрований покупцем, а тому
фактично не був укладений, оскільки до
01.01.2013 діяв обов’язок здійснювати
державну реєстрацію договору
купівлі-продажу нерухомого майна, та
житло не використовувалось ним за
призначенням. Заперечує пропуск строку
позовної давності.

В зв’язку з наведеним
просить суд визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3
вчинений між ОСОБА_5 та територіальною
громадою селища Машівка в особі
Машівської селищної ради 30.03.2004;
визнати за ним право власності на ?
частину спірної квартири, в порядку
спадкування за першою чергою
спадкування за законом після померлої
матері ОСОБА_6

Ухвалою суду від 11.11.2014 вимогу за
зустрічним позовом про визнання за
ОСОБА_6 права власності на ? частину у
спільному майні подружжя, тобто ?
частину спірної квартири - залишено без
розгляду.

В судовому засіданні
представник позивача ОСОБА_7 позовні
вимоги підтримав, в задоволенні
зустрічного позову просив відмовити з
підстав, викладених в письмовому
запереченні (а.с.85-87 т.1) та пояснив, що
підписавши договір купівлі-продажу
спірної квартири та прийнявши грошові
кошти продавець квартири, батько
позивача за зустрічним позовом,
погодився з умовами договору. Зазначає,
що дружина співвласника спірної
квартири ОСОБА_6 померла 22.10.2002 року, а
договір купівлі-продажу укладено 30.03.2004
року, а якщо майно є об’єктом спільної
сумісної власності подружжя, один з
якого помер, а правовстановлюючий
документ оформлений на ім’я другого з
подружжя, який пережив, останній
набуває право після закінчення
шестимісячного строку для прийняття
спадщини укласти правочин про
розпорядження спільним майном, а
нотаріус має такий правочин
посвідчити. Також заявив про
застосування строку позовної давності,
зазначивши що відповідач ОСОБА_2 не
надав суду доказів поважності пропуску
строку позовної давності, оскільки не
міг не знати про факт укладення
договору купівлі-продажу квартири.
Діями відповідача порушені права
селищної ради, виконавчий комітет якої
уповноважений розподіляти та надавати
житло та не має можливості вселити в
спірну квартиру працівника СБУ.

Відповідач
ОСОБА_2 проти задоволення позову
заперечував, зустрічний позов
підтримав та наполягав на його
задоволенні. При цьому відповідач
пояснив, що на час смерті

мами проживав в квартирі, доглядав за
мамою, яка хворіла, також жив в квартирі
на час смерті батька в 2005 році, до цього
часу зареєстрований в квартирі,
навідувався постійно, має ключі та
протягом останніх трьох місяців
проживає, а тому доводи позивача про те,
що він не проживає в квартирі більше 20
років, не відповідають дійсності.
Комунальні платежі не сплачує, але з
якого року, не пам’ятає. Батько на час
продажу квартири жив в с.Дмитрівка зі
своєю матір’ю та про продаж йому не
повідомляв. Також зауважує що квартира
до 2012 року була зареєстрована за його
батьком, а тому і належала останньому.
Дізнався про спірний договір
купівлі-продажу в 2012 році, а тому строк
позовної давності не пропустив та
вчасно звернувся до суду.

Представник
відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_8 та
відповідача УДМС України в Полтавській
області в судове засідання не
з’явилися, про дату та час слухання
справи повідомлені належним чином,
причини неявки не повідомили.

Представник
третьої особи Служби Безпеки України в
Полтавській області ОСОБА_9 просив
позов задовольнити з підстав,
викладених в письмових поясненнях
(а.с.91-93 т.1), в зустрічному відмовити та
пояснив, що виконавчим комітетом
Машівської селищної ради 23 липня 2013
року було повідомлено ОСОБА_2
рекомендованими листами про
необхідність знятися з реєстраційного
обліку за адресою спірної квартири,
однак відповідач залишається
зареєстрованим в квартирі, чим порушує
права територіальної громади селища
Машівка, як власника нерухомого майна,
який на даний час не має можливості
вселити працівника СБУ.

Треті особи
державний нотаріус Машівської ДНК
ОСОБА_3 та приватний нотаріус
Полтавського районного нотаріального
округу ОСОБА_4 в судове засідання не
з’явилися, державний нотаріус
Машівської ДНК ОСОБА_3 надала суду
заяву з проханням розглянути справу за
її відсутності, при винесенні рішення
покладається на розсуд суд (а.с.79
т.1).

Суд, заслухавши
думку сторін та їх представників,
представника третьої особи,
перевіривши матеріали справи та надані
сторонами докази, прийшов до
наступного висновку.

Установлено, що 13.04.1994 між
Агрооб’єднанням «Україна»
Машівського району Полтавської
області та ОСОБА_5, батьком відповідача
ОСОБА_2 було укладено договір купівлі –
продажу, за яким останній придбав в
Агрооб’єднання «Україна» займану ним
квартиру №5 в житловому будинку № 97 по
вулиці Леніна в смт Машівка, про що
свідчить дублікат вказаного договору
купівлі-продажу та ОСОБА_10 з Державного
реєстру правочинів від 30.10.2012 року
(а.с.12,45,47 т.1). Вказана квартира була
придбана у період перебування ОСОБА_5 у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 (а.с. 49),
а тому на підставі ст. 22 КпШС України є
спільною сумісною власністю подружжя.

За повідомленням
Приватного підприємства Полтавського
бюро технічної інвентаризації
«Інвентаризатор» від 26.09.2012 року №11002
(а.с.50 т.1) квартира АДРЕСА_2
зареєстрована за ОСОБА_5 на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
Машівською держнотконторою від 13.04.1994
року №435.

Згідно довідки
від 19.07.2014 №118, виданої Машівським
житлово-комунальним господарством
(а.с.52 т.1) ОСОБА_6 згідно картки
реєстрації форма А з 28.08.1978 була
зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1. На момент
її смерті, 22.10.2002, за даною адресою
зареєстровані ОСОБА_2 та вели спільне
господарство.

25.09.2002 року
ОСОБА_6 склала заповіт, який
посвідчений секретарем Андріївської
сільської ради та зареєстровано в
реєстрі за №286, яким все своє майно
заповіла ОСОБА_2 (а.с.44 т.1). За рішенням
Машівського районного суду від 21.05.2014 в
цивільній справі за позовом Машівської
селищної ради до виконавчого комітету
Андріївської сільської ради,
Андріївської сільської ради, ОСОБА_2,
третя особа: управління служби безпеки
України у Полтавській області,
Машівська державна нотаріальна
контора, заповіт від 25.09.2002 складений
ОСОБА_6, посвідчений секретарем
виконкому Андріївської сільської ради
Машівського району Полтавської
області ОСОБА_10 зареєстрований в
реєстрі №286 – визнано недійсним
(а.с.219,220).

22.10.2002 року
ОСОБА_6 померла (а.с.46т.1) та 22.11.2002 на її
майно в Машівській державній
нотаріальній конторі заведена
спадкова справа №378, єдиним
спадкоємцем, за законом є син померлої
ОСОБА_2, який з 20.02.1996 року
зареєстрований в спірній квартирі,
вчасно звернувся в нотаріальну контору
із заявою про прийняття спадщини та
прийняв спадщину шляхом вступу в
управління та володіння спадковим
майном (а.с.19, 47, 52, 54-56 т.1).

Рішенням десятої
сесії селищної ради 4 скликання від
04.03.2004 року було затверджено видатки
спецфонду бюджету в сумі 17,3 тис.грн.,
для використання на придбання
службового житла співробітнику МРВ
УСБУ в Полтавській області (а.с.6 т.1).

За рішенням від 16.03.2004 року за №35
виконавчий комітет Машівської
селищної ради Полтавської області
вирішив придбати службове житло –
двохкімнатну квартиру в смт.Машівка»
АДРЕСА_4 за 17,3 тис.грн. у ОСОБА_5, для
співробітника Полтавського МРВ УСБУ в
Полтавській області, який здійснює
оперативно-розшукові заходи на
території Машівського району (а.с.5 т.1).

Згідно договору купівлі-продажу від
30.03.2004 року, посвідченого приватним
нотаріусом Машівського районного
нотаріального округу ОСОБА_4,
Територіальна громада селища Машівка в
особі Машівської селищної ради
придбала у ОСОБА_5 в комунальну
власність належну останньому квартиру
АДРЕСА_1 (а.с.7 т.1).

З документів, на підставі яких
посвідчувався вищевказаний договір
купівлі-продажу (а.с.145-154), убачається,
що ОСОБА_5 було повідомлено нотаріуса
що квартира являється його особистою
власністю, а тому дані про спадкоємців
ОСОБА_6 відсутні.

На підставі вказаного договору
купівлі-продажу ПП «Полтавське бюро
технічної інвентаризації
«Інвентаризатор» 01.11.2012 року було
проведено державну реєстрацію права
власності Територіальної громади в
особі Машівської селищної ради, про що
свідчить свідоцтво про державну
реєстрацію прав (а.с.8-10 т.1).

За повідомленням Машівського
житлово-комунального господарства від
08.08.2013 №175 (а.с.13) в особовій справі
квартира рахується за селищною радою,
утримання не нараховується.

Рішенням виконавчого комітету
Машівської селищної ради від 14.11.2012
року №151 квартиру АДРЕСА_5 було
визначено службовою Управління Служби
Безпеки України в Полтавській області
для подальшого її розподілу
співробітникам Управління (а.с.11т.1).

Враховуючи те, що спадщина
на майно померлої ОСОБА_6 відкрилася до
набрання чинності діючим Цивільним
кодексом України, була прийнята у
порядку встановленому ЦК УРСР (ред. 1963
р.), який діяв на той час,
правовідносини в цій частині
регулюються ЦК УРСР (ред. 1963 р.).

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (ред. 1963 р.)
прийнята спадщина визнається належною
спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, 1963 року
– визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину:

1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном;

2) якщо він подав
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини.

Згідно до ч.2 ст.369
ЦК України, згода співвласників на
вчинення правочину щодо розпорядження
спільним майном, який підлягає
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації має бути
висловлена письмово і нотаріально
посвідчена, а відповідно до ст.658 ЦК
України, право продажу товару належить
виключно власникові товару.

Таким чином, після смерті матері ОСОБА_6
відповідач ОСОБА_2, як спадкоємець
першої черги прийняв спадщину,
звернувшись до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини та
шляхом вступу в управління спадковим
майном – квартирою, а тому на час
укладення спірного договору
купівлі-продажу йому належала ?
частина квартири в порядку
спадкування, а тому суд вважає що
договір купівлі-продажу спірної
квартири був укладений ОСОБА_5 без
відома та згоди ОСОБА_2, в результаті
чого порушено права останнього як
власника.

Згідно до вимог ст.215 ч.3 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.4
ст.369 ЦК України правочин щодо
розпорядження спільним майном,
вчинений одним із співвласників може
бути визнаний судом недійсним за
позовом іншого співвласника у разі
відсутності у співвласника, який
вчинив правочин, необхідних
повноважень.

Разом з тим,
розглядаючи заяву представника
позивача ОСОБА_1 комітету Машівської
селищної ради ОСОБА_7 про застосування
строку позованої давності до вимог по
зустрічному позову, суд зазначає
слідуюче.

Згідно ст.ст. 257, 261 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Отже, за змістом зазначеної норми
законодавець виходить не тільки з
безпосередньої обізнаності особи про
факти порушення її прав, а й об'єктивної
можливості цієї особи знати про ці
факти.

Така правова позиція висловлена
Верховним Судом України в постанові
від 21 травня 2014 року у справі № 6-7цс14.

Відповідач ОСОБА_2 знав про перебування
спірного майна у спільній власності
подружжя його батьків принаймні з 2002
року, коли звернувся із заявою про
прийняття спадщини після померлої
матері ОСОБА_6, в якій зазначив про
наявність спадкового майна – ? частини
спірної квартири.

В той же час, ОСОБА_2
свідоцтво про право на спадщину на ?
частину квартири не отримав, обов’язки
по утриманню квартири не виконував, що
відповідач не заперечував в судовому
засіданні, спадщину після померлого в
2005 році батька ОСОБА_5 не приймав, чим
стверджується обізнаність останнього
про спірний договір купівлі-продажу, з
позовом про визнання договору
купівлі-продажу недійсним звернувся
тільки після пред’явлення виконкомом
Машівської селищної ради позову про
визнання його таким, що втратив право
користування, а тому суд вважає що
відповідач ОСОБА_2 мав об’єктивну
можливість дізнатися про те, що спірне
майно відчужене, а тому звернувся з
вимогою про визнання недійсним
спірного договору купівлі-продажу щодо
відчуження квартири після спливу
позовної давності, про застосування
якої заявлено представником позивача,
що є підставою для відмови в позові.

Щодо позову
ОСОБА_1 комітету Машівської селищної
ради Полтавської області про визнання
ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстрації місця проживання,
слід зазначити наступне.

Так, у спірній
квартирі ОСОБА_2 зареєстрований з
20.02.1996. За актом від 27.05.2013 останній в
квартирі не проживає понад 20 років
(а.с.14т.1).

За правовою позицією, висловленою ВСУ
під час розгляду справи № 6-158цс14 (05.11.2014)
право членів сім’ї власника будинку
користуватись цим жилим приміщенням
може виникнути та існувати лише за
наявності права власності на будинок в
особи, членами сім’ї якого вони є; із
припиненням права власності особи
втрачається й право користування жилим
приміщенням у членів його сім’ї.

Так, відповідно до частини першої
статті 383 ЦК України власник житлового
будинку має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім’ї, інших
осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени
сім’ї власника жилого будинку, які
проживають разом із ним у будинку, що
йому належить користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку, якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
цим приміщенням. Аналогічну норму
містить також стаття 405 ЦК України.

В зв’язку з наведеним
відповідача ОСОБА_2 слід визнати таким,
що втратив право користування спірною
квартирою, а позов ОСОБА_1 комітету
Машівської селищної ради в цій частині
задовольнити.

Щодо вимоги про зобов’язання
Управління Державної міграційної
служби України в Полтавській області
виписати з будинку відповідача, суд
вважає що вона задоволенню не підлягає,
оскільки згідно ст. 7 Закону України
«Про свободу пересування і вільний
вибір міста мешкання в Україні» зняття
з реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Судові витрати згідно ст.88 ЦПК України
підлягають стягненню з відповідача
ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1
комітету Машівської селищної ради
Полтавської області пропорційно
задоволених вимог в сумі 114,70 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 комітету Машівської
селищної ради Полтавської області,
третя особа на стороні позивача, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору Управління Служби безпеки
України в Полтавській області, до
ОСОБА_2, Управління Державної
міграційної служби України в
Полтавській області про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням та зняття з
реєстрації місця проживання –
задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням -
квартирою №5 по вулиці Леніна, 97 в смт
Машівка Машівського району
Полтавської області.

В задоволенні інших позовних вимог –
відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до Машівської селищної ради
Полтавської області, треті особи на
стороні відповідача, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору
державний нотаріус Машівської
державної нотаріальної контори
Полтавської області ОСОБА_3, приватний
нотаріус Полтавського районного
нотаріального округу ОСОБА_4, про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири, визнання
права власності на спадкове майно –
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
комітету Машівської селищної ради
Полтавської області судовий збір в
сумі 114,70 грн.

Рішення може бути
оскаржене в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Полтавської області
через Машівський районний суд
Полтавської області шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги, а особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, в той
самий строк з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя

С.М.Косик

Повний тест рішення виготовлено 14.11.2014