АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 640/9565/14-ц
Головуючий 1 інст. - Губська
Провадження № 22ц/790/7769/14
Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого -
Макарова Г.О.,

суддів:
Кіся П.В.,Кружиліної О.А.,

за участю
секретаря - Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Київського районного суду м.
Харкова від 16 жовтня 2014 року у справі за
позовом Комунального підприємства
«Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
послуги з теплопостачання, -

ВСТАНОВИЛА:

06 червня 2014 року Комунальне
підприємство «Харківські теплові
мережі» звернулося до суду з позовом, в
якому просило стягнути солідарно з
ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість за
опалення і гарячу воду в сумі 11063,95 грн.
за період з 01.09.2002 року по 31.03.2013 року,
посилаючись на те, що відповідачі
мешкають і зареєстровані в квартирі
АДРЕСА_1 і є споживачами послуг КП
«Харківські теплові мережі». Порушуючи
вимоги ст.ст. 67, 68 Житлового кодексу
України, і Правила надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води, затверджених
Постановою КМУ від 21.07.2005 р. № 630
відповідачі з 01.09.2002 року несвоєчасно
та не в повному обсязі сплачують
послуги з теплопостачання і гарячого
водопостачання, внаслідок чого за ними
утворилась заборгованість за цей
період в сумі 11063,95 грн. Також, позивач
звернувся до суду з заявою в якій
просив поновити строк позовної
давності з дати подання заяви до суду
про видачу судового наказу з 16.05.2013 року
та стягнути солідарно з відповідачів
суму заборгованості у розмірі 11063,95 грн.
та судові витрати.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні
проти позову заперечувала, зазначаючи
про те, що розрахунок заборгованості не
є вірним та таким, що не відповідає
дійсності, послуги позивача є
неякісними, і діями КП «ХТМ» їм
спричинена шкода, яка не відшкодована.
Крім того, просила застосувати строк
позовної давності.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 16 жовтня 2014 року позовні
вимоги Комунального підприємства
«Харківські теплові мережі»
задоволені частково. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь
Комунального підприємства «Харківські
теплові мережі» суму заборгованості за
період з 01.05.2010 року по 31.03.2013 року у
розмірі 4424,51 гривень; стягнуто з ОСОБА_1
та ОСОБА_2 на користь Комунального
підприємства «Харківські теплові
мережі» витрати по сплаті судового
збору у розмірі 121.80 гривень. В
задоволенні позовних вимог про
стягнення заборгованості за період з
01.09.2002 року по 01.05.2010 року відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення Київського районного
суду м. Харкова від 16 жовтня 2014 року
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального права,
неповне з'ясування обставин справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного:

Статтями 10, 11, 58, 60, 179, 212, 213 Цивільного
процесуального кодексу України,
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Для встановлення у судовому засіданні
фактів, зазначених у частині першій
цієї статті, досліджуються показання
свідків, письмові та речові докази,
висновки експертів.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове
рішення у цивільній справі», рішення є
законним тоді коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно розтлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.ст. 13-16 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» - послуга по централізованому
опаленню надається своєчасно,
безперебійно, за виключенням часу
перерви на міжопалювальний період для
систем опалення, рішення про початок та
закінчення якого приймається
виконавчими органами відповідних
місцевих рад або місцевими державними
адміністраціями виходячи з
кліматичних умов згідно з правилами та
іншими нормативними документами,
належної якості та підлягає оплаті.

Згідно п. 18 Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води, плата за
житлово-комунальні послуги вноситься
власниками квартир, наймачами та
орендарями щомісяця, не пізніше 20
числа, що настає за розрахунковим.
Плата за надані послуги вноситься
споживачем відповідно до показань
засобів обліку води та теплової
енергії або до затверджених нормативів
(норм) споживання.

Як вбачається зі ст. 67 Житлового
кодексу України, плата за комунальні
послуги (у тому числі опалення та
постачання гарячої води) береться крім
квартирної плати за затвердженими в
установленому порядку тарифами.

Згідно ст.68 Житлового Кодексу України,
наймач зобов'язаний своєчасно вносити
плату за комунальні послуги, а тому суд
вважає, що з відповідачів необхідно
стягнути в солідарному порядку на
користь позивача вказану суму
заборгованості в період строку
позовної давності.

Згідно вимог ст. 257 Цивільного кодексу
України, загальний строк позовної
давності складає три роки. Відповідно
до ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України,
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
справі, є підставою для відмови у
позові.

Рішення суду першої інстанції
обґрунтоване встановленням таких
фактів та відповідних їм
правовідносин:

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
зареєстровані та мешкають в квартирі
АДРЕСА_1 і є споживачами послуг КП
«Харківські теплові мережі». В
судовому засіданні відповідач
підтвердила той факт, що послуги КП
«Харківські теплові мережі» по
централізованому опаленню та
підігріву гарячої води отримують, але
зазначала, що ці послуги не є якісними,
при цьому належних та допустимих
доказів на підтвердження надання
неякісних послуг в судовому засіданні
відповідач не надала.

Оплата послуг водотеплопостачання
відповідачами в період з 2002 року
здійснювалась не в повному обсязі і не
регулярно, що підтверджується витягом
з особового рахунку.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до наданого позивачем
розрахунку за відповідачами за період
з 01.09.2002 рік по 31.03.2013 року утворилась
заборгованість в сумі 11063,95 грн. Доказів
на спростування наданого КП «ХТМ»
розрахунку відповідачем до суду також
не надано.

Позивач надає послуги з
централізованого опалення та
підігріву холодної води для потреб
гарячого водопостачання, згідно Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» № 1875-ІV від 24.06.2004 р. та «Правил
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води», затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р.
№ 630, що регулюють відносини між
виконавцем послуг (КП «Харківські
теплові мережі») та споживачами, які
отримують ці послуги.

Відповідно до статей 257, ч.5 ст. 267
Цивільного кодексу України суд першої
інстанції вірно визнав поважними
причини пропуску позовної давності, і
те, що порушене право позивача підлягає
захисту, і тому застосував строки
позовної давності з моменту звернення
до суду з заявою про видачу судового
наказу стягнувши з відповідачів
заборгованість за опалення та гарячу
воду за період з 01.05.2010 року по 31.03.2013
року в сумі 4424,51 грн.

В частині стягнення заборгованості за
період з 01.09.2002 року по 10.05.2010 року
районний суд обґрунтовано відмовив
позивачу у зв'язку з пропуском строку
позовної давності та відсутності
поважності причини пропуску строку.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що посилання відповідача
на відсутність договору на надання
послуг не є підставою для звільнення
від сплати за опалення та підігрів
води, тому що законодавець не ставить в
залежність від укладання договору
обов'язок по сплаті за надані послуги.
Оскільки відсутність договору не
свідчить про те, що відповідач має
право користуватися послугами, які
фактично надаються, і за них не
сплачувати. Це пояснюється ст. 3
Цивільного кодексу України (1963 р.), ст. 11
Цивільного кодексу України (2003р.),
згідно яких цивільні права та обов'язки
виникають не лише з підстав,
передбачених законодавством, а й з дій
громадян. Такими діями відповідача є
фактичне користування послугами, які
надаються позивачем.

Заперечення відповідача в частині
неоплати послуг з посиланням на
залиття квартири в 2007 році, суд вважав
необґрунтованим та таким, що не
заслуговує на увагу при задоволенні
позовних вимог за період з 2010 року по 2013
рік.

Такий висновок є обґрунтованим,
оскільки суд дійшов його на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи, та наявних в ній доказів, яким
дана відповідна оцінка. Правильно
встановивши юридичну природу виниклих
правовідносин, суд застосував закон,
який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі
були предметом судової перевірки та не
дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих
доводів безпідставними, судова колегія
вважає обґрунтованими, такими що
відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, а наведені в
скарзі доводи не відносяться до тих
підстав, з якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення відносно скасування
чи зміни оскаржуємого судового рішення
і висновків суду першої інстанції не
спростовують, в її задоволенні
належить відмовити на підставі ст.308
Цивільного процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317,
319, 321, 322, 324, 325 Цивільного
процесуального кодексу України, судова
колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Київського районного
суду м. Харкова від 16 жовтня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді колегії: