Справа № 109/6203/2013-ц
Провадження № 2/109/92/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 січня 2014 року
смт
Красногвардійське

Красногвардійський районний суд
Автономної Республіки Крим у складі:

судді Шевченко І.В.,

при секретарі Архірєєвій Ю.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
вселення до будинку та усунення
перешкод у користуванні житлом,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у грудні 2013 року звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2 про
вселення до будинку та усунення
перешкод у використанні житла.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
він є пенсіонером, з-за частих хвороб
потребував стороннього догляду, з
цього приводу між ним та його донькою
ОСОБА_2 була прийнята домовленість про
те, що остання буде доглядати позивача.
У 2009 році між сторонами був укладений
договір, як вважав позивач, -- договір
утримання, однак ним фактично був
підписаний договір дарування дочці
належного йому будинку, розташованого
по АДРЕСА_1. У жовтні 2013 року
відповідачка вигнала ОСОБА_1 з будинку,
не допускає його до будинку, особисті
речі не видає. З цього приводу позивач
звертався з заявою до
Красногвардійського РВ ГУ МВС України
в АР Крим та отримав відповідь з якої
дізнався, що вже не є власником
вказаного будинку, що будинок належить
його дочці. ОСОБА_1 вважає дії
відповідачки незаконними та просить
вселити його до будинку, розташованого
по АДРЕСА_1, та усунути перешкоди в його
користуванні шляхом зобов'язання
відповідачки передати йому ключі від
будинку.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_3 підтримали
позовні вимоги, представник пояснила,
що 14 жовтня 2013 року відповідачка
вигнала позивача з будинку, який
останній вважав своїм, змінила замки,
не дає йому ключі від будинку та
хвіртки, чим перешкоджає позивачеві
користуватися житлом; не дає йому
особисті речі. Просили позов
задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому
засіданні позов не визнала, пояснила,
що батько з власної волі більше року не
проживає у зазначеному будинку,
оскільки співмешкає з жінкою по
АДРЕСА_2 та приходить додому коли
забажає. Але, після того, як батько без
узгодження з нею та її чоловіком,
продав металобрухт, що знаходився у
дворі домоволодіння, вони змінили
замки та не дають батькові ключі.
Зазначила, що ніколи не відмовлялася
від догляду за батьком, вважає, що він
може потрапити до будинку у будь-який
момент після попередньої домовленості
з нею, ключі від домоволодіння йому
надавати не буде. Просила у позові
відмовити.

Вислухавши пояснення представника
позивача, сторін та свідків, дослідивши
письмові докази, суд прийшов до
висновку про задоволення позову,
виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи установлено, що
позивач ОСОБА_1 з 1980 року
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.4), однак з жовтня 2013 року не має
доступу до зазначеного домоволодіння,
з приводу чого звернувся до
Красногвардійського РВ ГУ МВС України
в АР Крим. Під час перевірки заяви
ОСОБА_1 було встановлено, що власником
домоволодіння є ОСОБА_2, яка після того,
як ОСОБА_1 у середині жовтня 2013 року з
двору домоволодіння здійснив продаж
чорного металобрухту, з метою
збереження майна обмежила доступ
ОСОБА_1 до домоволодіння та підсобних
приміщень (а.с. 5).

З акту обстеження від 29 січня 2014 року
вбачається, що ОСОБА_1 29.01.2014 року о 14:00
годині приїхав до будинку, в якому
зареєстрований, за особистими речами.
На його прохання війти ніхто не
відреагував, особисто зайти він не
зміг, т.я. хвіртка закрита на замок, а
ключів у позивача немає. За видимими
причинами вдома хтось був, однак на
прохання "впустити" не відреагував
(а.с.20), що також зафіксовано на
відеозапису, що міститься на DVD-диску,
якій було відтворено та переглянуто у
судовому засіданні (а.с. 19).

У відповідності до довідки КП "Янтар
Плюс" заборгованості за комунальними
послугами по АДРЕСА_1 станом на 01.02.2014
року немає, склад сім'ї становить 5 осіб,
тобто з урахуванням позивача (а.с. 25).

ОСОБА_2 неодноразово зверталася до
Красногвардійського РВ ГУ МВС України
в АР Крим з заявами про застосування
заходів до її батька ОСОБА_1, який 11.12.2013
року за місцем її проживання вдарив її
(а.с. 26-30), 07.11.2013 року висловлював
погрози на адресу ОСОБА_2 (а.с. 31-34).
Красногвардійським РВ не встановлено
відомостей, які б могли свідчити про
вчинення кримінального
правопорушення.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні
показав, що працює дільничним
інспектором міліції на території
с.Янтарне Красногвардійського району
АР Крим та пам'ятає, що у жовтні 2013 року
поступила заява від ОСОБА_1 про
вчинення психологічного насилля та
недопущення до домоволодіння з боку
ОСОБА_2, однак коли він прибув до
будинку, позивач був вдома, дочка та
сусіди не підтвердили факти, викладені
в заяві. При цьому ОСОБА_2 пояснила, що
приміщення та хвіртку закриває з метою
забезпечення безпеки для дитини,
оскільки поруч з домоволодінням
дорога, а також -- збереження майна,
оскільки батько здав метал.

Пізніше поступила заява ОСОБА_2 щодо
дій батька, який відмовився від
давання пояснень.

26.12.2013 року поступила заява ОСОБА_2 про
психічний вплив ОСОБА_1 на її дитину,
однак у порушенні кримінального
провадження було відмовлено у зв'язку з
відсутністю висновків психолога.

Також ОСОБА_2 зверталася до нього з
проханням бути присутнім при передачі
батькові автомобіля та написанні
відповідної розписки, під час чого
ОСОБА_1 вдарив ОСОБА_2 по обличчю, однак
остання відмовилася від проходження
СМО. Також зі злів ОСОБА_1 знає, що у
останнього немає ключів від
домоволодіння, він потрапляє до
будинку через паркан.

Свідок ОСОБА_5 пояснив у судовому
засіданні, що є сином позивача, з яким
підтримує нормальні відносини, та
братом відповідачки, з якою в нього
неприязнені стосунки. Знає, що батько
після судового засідання, що відбулося
16.01.2014 року додому так і не потрапив,
речей не забрав, так і у мороз ходить у
спортивних брюках. Батька до будинку не
пускають з жовтня 2013 року, сестра
змінила всі замки де тільки можливо.

Допитана у судовому засіданні свідок
ОСОБА_6 показала, що ОСОБА_1 знає давно,
він допомагав їй по господарству.
Одного разу ОСОБА_1 прийшов до неї
сумний та сказав, що дочка не пускає
додому, вона (ОСОБА_6.) запропонувала
ОСОБА_1 пожити тимчасово в неї. У ОСОБА_1
речей із собою не було, він купив куртку
та білизну. Зі слів останнього знає, що
домоволодіння закрито, а у нього ключів
немає.

Допитана за клопотанням відповідачки
свідок ОСОБА_7 показала, що працює
контролером ЖКГ та знає, що ОСОБА_1 не
проживає по АДРЕСА_1 більше року, мешкає
у квартирі ОСОБА_6 по АДРЕСА_2.
Заборгованості по комунальним
послугам у ОСОБА_2 немає, при цьому
комунальні послуги нараховуються за
кількістю осіб, що мешкають у
домоволодінні, у тому числі й на ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_8 показала у судовому
засіданні, що є свекрухою відповідачки
та знає, що ОСОБА_1 одружився та пішов до
жінки. 28 та 29 січня 2014 року її син разом
із дружиною та дітьми були в неї,
допомагали готувати поминальний обід
на річницю смерті її чоловіка, вдома не
знаходилися. Вважає, що домоволодіння
закрито з певних причин.

Судом установлено, що між сторонами
склалися цивільні правовідносини, що
випливають зі здійснення прав власника
житла та члена його сім'ї. Відповідачка
ОСОБА_2 є власницею домоволодіння,
розташованого у АДРЕСА_1, яке позивач
ОСОБА_1 подарував їй у 2009 році. Позивач
ОСОБА_1 є батьком відповідачки,
зареєстрований за даною адресою з 1980
року, однак з жовтня 2013 року вільно
користуватися домоволодінням не може,
оскільки не має ключів від будинку,
хвіртки та підсобних приміщень.

У відповідності до частин 1, 5 статті 319
ЦК України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд, при цьому
власник не може використовувати право
власності на шкоду правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства тощо.

Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва.

Частиною 1 статті 405 ЦК України
передбачено, що члени сім'ї власника
житла, які проживають разом з ним, мають
право на користування цим житлом
відповідно до закону.

У відповідності до ч.4 ст.9 ЖК
України ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Судом установлено, що позивач до
зміни замків ОСОБА_2 проживав у
спірному домоволодінні та вільно
користувався ним протягом десятиліть,
є членом сім'ї власника, а тому не може
бути виселений з домоволодіння або
обмежений у праві користування ним без
достатніх для того підстав, які
передбачені у ст.ст.157, 116 ЖК України.
Доводи відповідачки про те, що ОСОБА_1
протягом останнього року не проживав у
домоволодінні, а мешкав у жінки з
власної волі, суд оцінює критично як
такі, що не знайшли свого підтвердження
під час розгляду справи. Так, свідок
ОСОБА_6 пояснила, що ОСОБА_1 став в неї
проживати з жовтня 2013 після того, як
дочка вигнала його з будинку на умовах
тимчасового проживання до
врегулювання конфлікту. Також з
пояснень ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_1
часто бував в неї та допомагав їй по
господарству, тому такі пояснення
свідка ОСОБА_7, що їй неодноразово
ОСОБА_1 відчиняв двері квартири ОСОБА_6
та повідомляв показання лічильників,
відповідають встановленим обставинам
та не дають підстав для встановлення
факту постійного проживання ОСОБА_1 у
квартирі ОСОБА_6.

На підставі вищевикладеного,
враховуючи вимоги вищезазначених норм
Закону, а також той факт, що проживання
позивача за іншою адресою не знайшло
свого підтвердження під час розгляду
справи, суд вважає вимоги ОСОБА_1 про
вселення до будинку по АДРЕСА_1 та
усунення перешкод у користуванні ним
цілком обґрунтованими та правомірними.

Оцінюючи за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні,
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також і взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд приходить до висновку
про задоволення позову.

У відповідності до ст.88 ЦПК
України з відповідачки на користь
позивача підлягають стягненню
понесені ним та документально
підтверджені судові витрати зі сплати
судового збору, розмір яких становить
229,40 грн.

Керуючись ст.9, 156, 157 ЖК України,
ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 до житлового будинку
АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1
ключі від житлового будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
(ІІН НОМЕР_1) судові витрати у розмірі
229,40 грн (двісті двадцять дев'ять
гривень 40 копійок).

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду АР Крим через Красногвардійський
районний суд АР Крим шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня його проголошення.

Суддя

І.В.Шевченко