Справа № 2-54/11
Провадження №2/761/4/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 грудня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової
О.Л.,

при секретарі Звонцовій
О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Державного департаменту
інтелектуальної власності
Міністерства освіти і науки України,
Державного підприємства «Українське
агентство з авторських і суміжних
прав», ОСОБА_2, третя особа на стороні
позивача ОСОБА_3 про визнання та
поновлення права авторства на твори,
визнання свідоцтв недійсними та
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2007 року позивач звернувся до
Шевченківського районного суду м.
Києва з позовною заявою, яку уточнив 16
лютого 2010 року, мотивуючи свої вимоги
тим, що у 90-х роках минулого століття, а
також у період 2000-2006 років позивачем у
співавторстві з ОСОБА_3 були створені
твори образотворчого мистецтва, які
являють собою оригінальні зображення
сцен із життя придуманих ними
персонажів - котів, що були створені
співавторами в унікальній техніці -
«ІНФОРМАЦІЯ_1». Авторські права
співавторів цих малюнків засвідчені
Свідоцтвом України № НОМЕР_1 про
реєстрацію авторського права на твір. З
листа ДП «Українське агентство з
авторських і суміжних прав» № 146-08 від
30.01.2007р. позивачу стало відомо, що гр.
ОСОБА_2 зареєстрував на своє ім'я у
Державному департаменті
інтелектуальної власності МОН України
авторське право на створені ним та
третьою особою твори, про що відповідач
отримав Свідоцтва України №№ НОМЕР_2
та НОМЕР_3 про реєстрацію авторського
права на твір. З цього ж листа, позивачу
стало відомо, що контрафактні копії
творів за Свідоцтвами №№ НОМЕР_2 та
НОМЕР_3 знаходяться на зберіганні ДП
«Українське агентство з авторських і
суміжних прав», яке відмовило
представнику позивача у наданні копій
матеріалів (фотографій), прикладених до
заявок, на підставі яких гр. ОСОБА_2 були
видані Свідоцтва №№ НОМЕР_2 та НОМЕР_3.
Наявність у ОСОБА_2 виконаних особисто
Позивачем та Третьою особою авторських
копій (повторів) позивач пояснює тим, що
протягом 2005-2006 років відповідач
неодноразово приїздив до міста
Севастополя, де проживає позивач, та
скуповував у нього авторські копії
(повтори), які потім подав на реєстрацію
до Державного підприємства
«Українське агентство з авторських і
суміжних прав» як начебто створені
власноруч. Позивач вважає, що ОСОБА_2
присвоїв право авторства (здійснив
плагіат) на 114 творів (Свідоцтво України
№№ НОМЕР_2) та 19 творів (Свідоцтво
України №№ НОМЕР_3), створених особисто
ним та третьою особою у період з 1993 по
2006 роки, чим здійснив порушення
авторського права позивача та третьої
особи, а саме, пунктів „а" та „в" ст. 50
Закону України «Про авторське право і
суміжні права». За таких обставин,
позивач просить су: визнати з боку
ОСОБА_2 порушення авторських прав
позивача; визнати право авторства
ОСОБА_1 на твори, співавтором яких є
ОСОБА_3, права на які засвідчені
Свідоцтвом України № НОМЕР_4 про
реєстрацію авторського права на твір;
поновити порушені права шляхом
визнання недійсними повністю
реєстрації Свідоцтв України № НОМЕР_2
та № НОМЕР_3; зобов'язати Державний
департамент інтелектуальної власності
Міністерства освіти і науки України
вчинити певні дії; вилучити у
Державного департаменту
інтелектуальної власності
Міністерства освіти і науки України та
передати позивачу всі контрафактні
примірники творів, що були виготовлені
громадянином ОСОБА_2

В судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені вимоги,
просив задовольнити їх в повному
обсязі.

Представник державного агентства
«Українське агентство з авторських і
суміжних прав» в судовому засіданні
просив відмовити у задоволенні позову
в частині вимог до підприємства.
посилаючись на те, що відповідно до
норм законодавства не здійснюється
перевірка авторства на твір, не
проводиться експертиза твору, а всю
відповідальність за достовірність
інформації у заявці на реєстрацію
авторського права несе виключно
заявник.

ОСОБА_2, представник Державного
департаменту інтелектуальної
власності Міністерства освіти і науки
України в судове засідання не
з'явились. Про день та час розгляду
справи повідомлялись належним чином,
причини неявки не повідомили. Заяв т
клопотань від них в адресу суду не
надходило.

ОСОБА_3 просила розглянути справу за її
відсутності.

Суд, керуючись положеннями ст. 169 ЦПК
України, вважає за можливе розглянути
справу за відсутності зазначених
відповідачів, третьої особи, проти чого
не заперечували інші учасники процесу.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов підлягає
задоволенню частково, виходячи з
наступного.

За змістом ч. 5 ст. 11 Закону України «Про
авторське право і суміжні права»
суб'єкт авторського права для
засвідчення авторства (авторського
права) на оприлюднений чи не
оприлюднений твір, у будь-який час
протягом строку охорони авторського
права може зареєструвати своє
авторське право у відповідних
державних реєстрах.

Судом встановлено, що Державним
департаментом інтелектуальної
власності Міністерства освіти і науки
України було видано на ім'я ОСОБА_2
Свідоцтво № НОМЕР_2 від 11.07.2006р. та
Свідоцтво № НОМЕР_3 від 06.11.2006р. про
реєстрацію авторського права на твір
на збірки малюнків «ІНФОРМАЦІЯ_2» та
ІНФОРМАЦІЯ_3» відповідно (т.1 а.с. 27, 33).

28 грудня 2006 року Державним
департаментом інтелектуальної
власності Міністерства освіти і науки
України було видано на ім'я ОСОБА_1
Свідоцтво № НОМЕР_4 про реєстрацію у
співавторстві з ОСОБА_3 авторського
права на складений твір «ІНФОРМАЦІЯ_4»)
- т.1 а.с. 8.

Згідно з Висновком № 811 судової
експертизи об'єктів інтелектуальної
власності від 08 серпня 2014 року у творах
за свідоцтвом № НОМЕР_4 та у творах за
свідоцтвами № НОМЕР_2, № НОМЕР_5
містяться схожі між собою окремі
малюнки (т.4 а.с. 118-119), серед яких є і
створені позивачем та третьою особою
до дати подання ОСОБА_2 заявок на
державну реєстрацію спірних творів.

Таким чином, на дату подання позовної
заяви ОСОБА_1 мав місце спір щодо
авторства на твори, які були
зареєстровані згідно зі Свідоцтвами
України №№ НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4
про реєстрацію авторського права на
твір.

Відповідно до приписів ст. 15 ЦК України,
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 418 Цивільного кодексу
України визначено, що право
інтелектуальної власності - це право
особи на результат інтелектуальної,
творчої діяльності або на інший об'єкт
права інтелектуальної власності,
визначений Цивільним кодексом України
та іншим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 420 Цивільного
кодексу України та ч. 1 ст. 8 Закону
України «Про авторське право і суміжні
права» до об'єктів права
інтелектуальної власності, зокрема,
належать твори образотворчого
мистецтва.

Згідно з абз.1 та 2 ч.1 ст. 11 Закону
України «Про авторське право та
суміжні права» первинним суб'єктом,
якому належить авторське право, є автор
твору. За відсутності доказів іншого
автором твору вважається особа,
зазначена як автор на оригіналі або
примірнику твору (презумпція
авторства).

В свою чергу за змістом ч.1 ст.436
Цивільного кодексу України авторське
право на твір, створений у
співавторстві, належить співавторам
спільно, незалежно від того, становить
такий твір одне нерозривне ціле чи
складається з частин, кожна з яких може
мати ще й самостійне значення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 18 Постанови № 5 від 04.06.2010р.,
авторське право виникає в силу факту
створення інтелектуальною творчою
працею автора або співавторів твору
науки, літератури і мистецтва. Твір
вважається створеним з моменту
первинного надання йому будь-якої
об'єктивної форми з урахуванням суті
твору (зокрема, письмової форми,
електронної форми, речової форми). Якщо
не доведено інше, результат
інтелектуальної діяльності вважається
створеним творчою працею.

Відповідно до статті 9 Закону «Про
авторське право і суміжні права»
частина твору, яка може
використовуватися самостійно, у тому
числі й оригінальна назва твору,
розглядається як твір і охороняється
відповідно до цього Закону. Таким
чином, назва твору, фрази,
словосполучення та інші частини твору,
які можуть використовуватися
самостійно, підлягають охороні як
об'єкт авторського права тільки у тому
випадку, коли вони є результатом
творчої діяльності автора і є
оригінальними.

Як зазначено у Висновку № 811 судової
експертизи об'єктів інтелектуальної
власності від 08 серпня 2014 року окремі
твори образотворчого мистецтва, які
входять до складу зареєстрованих
відповідно до свідоцтв № НОМЕР_2, №
НОМЕР_3 не відповідають умовам
оригінальності, тому що є відтворенням
творів ОСОБА_1, або ж переробками його
творів, здійсненими без дозволу
останнього.

В процесі дослідження матеріалів
справи судом було встановлено, що факти
порушення Відповідачем-3 права
авторства на твори, що зареєстровані
згідно зі Свідоцтвом України № НОМЕР_4,
дійсно мали місце.

Так, згідно з Довідкою № 59 від 25 січня
2007 року (т.3 арк.с.1) генерального
директора Севастопольської
регіональної державної
телерадіокомпанії А.А.Скрипниченко, у
2000 році ТРК був створений
документальний фільм «ІНФОРМАЦІЯ_5»
про творчість севастопольського
художника ОСОБА_1.

Експертом у Висновку № 811 (т. 4 арк.с.
102-103) за результатами дослідження
матеріалів справи та перегляду фільму
було зазначено, що в окремих кадрах
фільму «ІНФОРМАЦІЯ_5» зафіксовані 7
створених ОСОБА_1 станом на 2000 рік
творів (т.4 а.с. 123, 126, 127, 133, 134, 136, 140, 146, 156,
160), які Відповідачем-3 були подані на
реєстрацію як такі, що створені ним у 2006
році, та на які ОСОБА_2 отримав
Свідоцтва України №№ НОМЕР_2 та №
НОМЕР_3 як автор цих творів.

Суд в якості доказів авторства
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на спірні твори також
приймає оригінали наступних
календарів:

- календаря корпорації «ІНФОРМАЦІЯ_6»
на 1999 рік, який надруковано фірмою
«Такі Справи» у 1998 р.;

- календаря ІНФОРМАЦІЯ_7 м. Москва на 2001
рік, який надруковано в 2000 році;

- календаря «ІНФОРМАЦІЯ_8», який
надруковано в 2004 році поліграфічною
фірмою «Троянда плюс» м. Севастополь на
2005 рік;

- календаря «ІНФОРМАЦІЯ_9», який
надруковано в 2005 році поліграфічною
фірмою «Троянда плюс» м. Севастополь на
2006 рік.

Експертом у Висновку № 811 за
результатами дослідження матеріалів
справи було зазначено, що у матеріалах
поданих ОСОБА_6 заявок (Свідоцтва
України №№ НОМЕР_2 та № НОМЕР_3) наявні
14 творів образотворчого мистецтва
автора ОСОБА_1, які були з дозволу
співавторів вміщені на сторінках
календарів на 1999, 2001, 2004, 2005 та 2006 роки
(т.4 а.с. 120-122, 124, 125, 128-132, 135, 140,142,143).

В якості доказів авторства позивача та
ОСОБА_3 на спірні малюнки суд також
приймає Довідку № 11 від 05.02.2007 року
Севастопольського художнього музею ім.
М.П. Крошицького (т.3 а.с. 8-10), Лист № 7/7
від 26.01.2007 року Асоціації заповідників
та музеїв Криму (т.3 а.с. 11-24), календарі
на 1999, 2001, 2004, 2005 та 2006 роки (т.3 а.с. 41-81),
плакат Галереї мистецтв «Яса» за 1993 рік
(т.3 а.с. 93-96), авторський договір про
передачу виключних майнових прав від 01
травня 2006 року (т.3 а.с. 97-122), а також
чернетки малюнків художника ОСОБА_1 за
1997-2005 роки (т.3 а.с. 126-150).

З іншого боку під час розгляду справи
не отримано будь-яких доказів того, що
ОСОБА_2 має художню освіту або приймав
участь у художніх виставках, чи
будь-яким іншим способом публікував
власні твори - в матеріалах справи
відсутні.

В той же час, позивачем надані належні
докази, що свідчать про наявність у
нього вищої художньої освіти (т.3 а.с. 27),
неодноразової участі у художніх
виставках, а також що він є членом
Спілки художників України (т.3 а.с. 26).

При прийнятті рішення суд також
враховує, що при поданні заяв на
реєстрацію авторського права на твори
«Збірка малюнків «ІНФОРМАЦІЯ_2» та
«Збірка малюнків ІНФОРМАЦІЯ_3» замість
відповідача ОСОБА_2 у цих заявах
розписався громадянин ОСОБА_7 як особа,
що підтверджує достовірність
відомостей, вказаних у матеріалах
заявок (т.1 а.с. 101-133).

Відповідно до пункту 13 «Порядку
державної реєстрації авторського
права і договорів, які стосуються права
автора на твір», затвердженого
Постановою КМУ № 1756 від 27.12.2001 року,
автор або особа, яка має авторське
право, несе відповідальність за
достатність і достовірність
інформації, наведеної у заявці на
реєстрацію авторського права на твір.

Позивачем були представлені до суду
для огляду 58 оригіналів спірних творів,
права на які Відповідач-3 на підставі
фотографій зареєстрував на себе.

Положення ст. 60 ЦПК України
встановлюють обов'язок сторони довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Зважаючи на вищенаведене суд приходить
до висновку, що авторами частини
творів, на які ОСОБА_2 отримав Свідоцтва
України №№ НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 не були
створені останнім.

Відповідно до п. 21 «Порядку державної
реєстрації авторського права і
договорів, які стосуються права автора
на твір», затвердженого Постановою КМУ
№ 1756 від 27.12.2001 року, запис про
реєстрацію авторського права на твір,
що заноситься до Державного реєстру
свідоцтв про реєстрацію авторського
права на твір, має містити, зокрема,
повну або скорочену назву твору.

Згідно Свідоцтв України №№ НОМЕР_2
та НОМЕР_3 повними назвами
зареєстрованих творів є: «Збірка
малюнків «ІНФОРМАЦІЯ_2» та «Збірка
малюнків «ІНФОРМАЦІЯ_2 - 2». Як слідує з
наявних у свідоцтвах даних та доданих
до свідоцтв фотографіях творів, назва
кожного окремого твору Установою не
реєструвалася. Тому часткове визнання
недійсним Свідоцтва України № НОМЕР_2
та Свідоцтва України НОМЕР_3 є не
можливим.

Судом встановлено, що Державним
департаментом інтелектуальної
власності Міністерства освіти і науки
України було видано на ім'я ОСОБА_2
Свідоцтво № НОМЕР_2 від 11.07.2006р. та
Свідоцтво № НОМЕР_3 від 06.11.2006р. про
реєстрацію авторського права на твір
на збірки малюнків «ІНФОРМАЦІЯ_2» та
ІНФОРМАЦІЯ_3» відповідно (т.1 а.с. 27, 33).

Пленум Верховного Суду України в
своїй постанові № 5 від 04.06.2010 р. «Про
застосування судами норм
законодавства у справах про захист
авторського права і суміжних прав»
роз'яснив, що належним відповідачем у
справі про захист авторського права і
(або) суміжних прав є особа, яка своїми
діями порушила особисті немайнові чи
майнові права суб'єкта суб'єктів
авторського права і (або) суміжних прав.

Посилання позивача на те, що
Державний департамент інтелектуальної
власності Міністерства освіти і науки
України, Державне підприємство
«Українське агентство з авторських і
суміжних прав» у порушення його
авторських прав не здійснили перевірку
достовірності даних, що були
представлені Відповідачем-3 у заявах на
реєстрації творів та видачі Свідоцтв
України № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3, не
звернулися за відповідною інформацією
щодо дійсних авторів до Спілки
художників України, а також не
скористалися загально доступною
інформацією в Internet судом не можуть бути
прийняті до уваги, так як чинним
законодавством не були встановлені
такі обов'язки для Державного
департаменту інтелектуальної
власності Міністерства освіти і науки
України та Державного підприємства
«Українське агентство з авторських і
суміжних прав».

При постановленні рішення суд також
приймає до уваги, що згідно з Указом
Президента України №1085/2010 від 09.12.2010
року замість ліквідованого Державного
департаменту інтелектуальної
власності Міністерства освіти та науки
була утворена Державна служба
інтелектуальної власності України.

Постановляючи рішення, суд також
враховує, що позивач та третя особа є
співавторами (т.1 а.с. 40-46). та підписують
власні твори псевдонімом «ОСОБА_1» або
«ОСОБА_1».

Приписами ст. 15 ЦК України встановлено,
що кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

За таких обставин суд вважає за можливе
задовольнити позов в частині визнання
авторства та визнання недійсними
свідоцтв.

Щодо інших вимог ОСОБА_1 то вони
задоволенню не підлягають у зв'язку із
їх недоведеністю.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст.
3, 10, 30, 57, 60, 88, 169, 212-215, ЦПК України,
ст.ст.418, 420,436 ЦК України, Законом
України «Про авторське право і суміжні
права», суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати авторство ОСОБА_1 на твори на
які було видане Свідоцтво України №
НОМЕР_4 про реєстрацію авторського
права на твір.

Визнати недійсним Свідоцтво України №
НОМЕР_2 про реєстрацію авторського
права на твір « Збірка малюнків
«ІНФОРМАЦІЯ_2» від 11 липня 2006 р.

Визнати недійсним Свідоцтво України №
НОМЕР_3 про реєстрацію авторського
права на твір «Збірка малюнків
ІНФОРМАЦІЯ_3» від 06 листопада 2006 р.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через
Шевченківський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення набирає законної сили в разі
закінчення вищезазначених строків або
якщо його не скасовано після розгляду
справи судом апеляційної інстанції.

Суддя