АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/718/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2330/14
Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.
Доповідач Карнаух П. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого: судді Карнауха П.М.

суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.

при секретарі: Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою прокурора м.
Полтави

на рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 27 травня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області,
треті особи: Прокуратура Полтавської
області, ОСОБА_2 про визнання права
власності та виключення майна з опису.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 27 травня 2014року позов
ОСОБА_1 до Управління міністерства
внутрішніх справ України в Полтавській
області, треті особи: Прокуратура
Полтавської області, ОСОБА_2, про
визнання права власності та виключення
майна з опису задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на
грошові кошти в сумі 13400 доларів США та
8000 гривень, вилучені 25.04.2012 року
працівниками Прокуратури Полтавської
області.

Виключено грошові кошти в сумі 13400
доларів США та 8000 гривень з опису
арештованого майна у кримінальній
справі за обвинуваченням ОСОБА_2.

Зобов'язано Управління міністерства
внутрішніх справ України в Полтавській
області повернути грошові кошти у сумі
13400 доларів США та 8000 гривень ОСОБА_1.

Додатковим рішенням Октябрського
районного суду м. Полтави від 14 липня
2014 року доповнено рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 27 травня
2014 року, ухваленого у справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління міністерства
внутрішніх справ України в Полтавській
області, треті особи: Прокуратура
Полтавської області, ОСОБА_2 про
визнання права власності та виключення
майна з опису. Стягнуто з Управління
міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області на користь
ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1165,28 грн.

В апеляційній скарзі на рішення суду
від 27 травня 2014 року прокурор м.
Полтави, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
невідповідності висновків суду
обставинам справи просить зазначене
рішення суду першої інстанції частково
скасувати та ухвалити нове рішення про
часткове задоволення позову та визнати
право власності за ОСОБА_1 на грошові
кошти у сумі 6500 доларів США та 4000,00 грн.,
виключивши їх з опису арештованого
майна.

Вважає, що суд першої інстанції не взяв
до уваги той факт, що кошти у сумі 13400
доларів США та 8000,00 грн. є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які перебували у
шлюбі на час передання грошей позивачу
ОСОБА_1 її сестрою ОСОБА_1

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

У відповідності до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Рішення місцевого суду не відповідає
зазначеним вимогам.

Як установлено місцевим судом, вироком
Октябрського районного суду м. Полтави
від 12 вересня 2012 ОСОБА_2 визнаний винним
у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст.
368 ч. 3, 263 ч.2 КК України та засуджений до 5
років позбавлення волі з позбавленням
права обіймати посади, пов'язані з
виконанням функцій представника влади,
з конфіскацією всього особистого
майна.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської
області від 20 грудня 2012 року, залишеною
без змін ухвалою Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ від
11.04.2013 року, вирок Октябрського
районного суду м. Полтави від 12 вересня
2012 року змінено та призначено
покарання із застосуванням ст..ст. 69, 70
ч. 1 КК України до трьох років
позбавлення волі з позбавленням права
обіймати посади, пов'язані з виконанням
функцій представника влади, з
конфіскацією всього особистого майна.

Під час проведення досудового слідства
по вказаній кримінальній справі 25.04.2012
року у квартирі АДРЕСА_1, у ході обшуку
були вилучені грошові кошти в сумі 13400
доларів США та 13155,00 гривень.

Згідно наданої позивачем оригіналу
розписки від 15.04.2012 року ОСОБА_1
отримала у борг у ОСОБА_3 кошти в сумі
13400 доларів США та 8000 гривень, які
зобов'язувалася повернути в строк до
15.04.2014 року (а.с.48).

Постановою слідчого прокуратури
Полтавської області Колоса В.О. від
22.05.2012 року на зазначені грошові кошти
накладено арешт, які в подальшому були
передані на відповідальне зберігання
до Управління фінансового
забезпечення та бухгалтерського
обліку УМВС в Полтавській області.

За інформацією заступника начальника
УМВС України в Полтавській області від
08.01.2014 року вилучені кошти знаходяться
на зберіганні в касі УМВС.

Постановою Октябрського районного
суду м. Полтави від 12.07.2012 року
відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1
про зняття арешту з грошових коштів, в
сумі 13400 доларів США та 8000,00 грн.,
накладених постановою слідчого від
22.05.2012 р. Роз'яснено ОСОБА_1 право на
звернення до суду в порядку цивільного
судочинства (а.с.4).

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_1, місцевий суд виходив з того, що
вилучені під час обшуку належні ОСОБА_3
кошти у сумі 13400 доларів США та 8000,00 грн.
були надані в борг сестрі ОСОБА_1, яка
зобов'язалася їх повернути, що також
підтверджено протоколами допиту
свідків ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з
висновками місцевого суду, виходячи з
наступного.

У відповідності до ст. 1046 Цивільного
кодексу України, за договором позики
одна сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1047 Цивільного кодексу України
передбачено, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Як роз'яснено у п. 6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27.08.1976
року «Про судову практику в справах про
виключення майна з опису», в силу
статті 31 ЦПК України сама по собі
вказівка у вироку про звернення
стягнення на конкретне майно або про
його конфіскацію, незалежно від
підстав її застосування, не позбавляє
зацікавлених осіб можливості
доказування свого права власності на
це майно шляхом пред'явлення позову в
порядку цивільного судочинства.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №6 від 27.08.1976 року «Про
судову практику в справах про
виключення майна з опису» з наступними
змінами, за правилами, встановленими
для розгляду позовів про виключення
майна з опису, розглядаються вимоги
громадян і організацій, що ґрунтуються
на праві власності на описане майно або
на праві володіння ним.

Відповідно до ст. 368 ЦКУ, спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною
власністю.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Майно, набуте в результаті спільної
праці та за спільні грошові кошти
членів сім'ї, є їхньою спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено договором, укладеним у
письмовій формі.

Частиною першою ст. 60 Сімейного кодексу
встановлено, що майно, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту.

Об'єктом права спільної сумісної
власності є заробітна плата, пенсія,
стипендія, інші доходи, одержані одним
із подружжя.

Установлено, що кошти в сумі 13200 доларів
США та 8000 грн. були надані позивачу в
борг її рідною сестрою ОСОБА_1 згідно
розписки (а.с. 48). Позивач зобов'язалася
повернути вказані кошти до 15.04.2014 року.
Зазначені обставини також підтвердили
допитані в рамках кримінальної справи
по обвинуваченню ОСОБА_2 свідки ОСОБА_2,
ОСОБА_1 та її сестра ОСОБА_1 (а.с.5-6, 7-12).

Враховуючи те, що вказані кошти не є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя, місцевий суд дійшов
обґрунтованого висновку про часткове
задоволення позову про визнання за
ОСОБА_1 права власності на зазначені
кошти та виключення їх з опису
арештованого майна.

Доводи апеляційної скарги прокурора м.
Полтави про те, що вилучені у позивача
кошти є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя, на думку колегії
суддів є помилковими, відтак не
заслуговують на увагу.

Відповідно ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст.303,304,307,308,314,315,317 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Прокурора м. Полтави,
- відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 27 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий Карнаух
П.М.

Судді:
Дряниця Ю.В.

Кривчун
Т.О.

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
П.М.Карнаух