Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2771/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Український В. В.
Доповідач Дьомич Л. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

24.12.2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Дуковського О.Л.;
Письменного О.А.

з участю секретаря: Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю "Рос-Агро" на рішення
Знам'янського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 18 серпня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Рос-Агро" про
стягнення компенсації заборгованості
середнього заробітку за час затримки
заробітної плати та компенсації,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю "Рос-Агро" про
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки заробітної плати по день
фактичного розрахунку в сумі 5580,32 грн.
та стягнення у відшкодування
матеріальної шкоди в сумі 217 грн.

В обгрунтування позовних вимог
зазначив, що з 10 вересня 2012 року по 02
січня 2014 року працював охоронцем в
товаристві з обмеженою
відповідальністю «Рос-Агро» вахтовим
методом, а саме неділя в день - неділя -
вихідний, неділя в ніч - неділя
вихідний. З 03 січня 2014 року позивача
переведено за власним бажанням з
товариства з обмеженою
відповідальністю «Рос-Агро» на посаду
охоронця в ТДВ «Колос». Проте,
відповідачем в порушення вимог Кодексу
Законів про працю України з 02 січня 2014
р. по 07 травня 2014 р. не виплачено ОСОБА_2
розрахунок по заробітній платі за
період з 01 січня 2014 року по 02 січня 2014
року.

Згідно індивідуальних відомостей з
системи персоніфікованого обліку
управління Пенсійного фонду України м.
Знам'янка Кіровоградської області № 65
від 25 березня 2014 року за період з 01
січня 2014 року по 02 січня 2014 року
позивачу було нараховано та не
виплачено заробітну плату в сумі 436,92
грн. Також ОСОБА_2 не виплачено
компенсацію за невикористану
відпустку в період з 10 вересня 2012 року
по 02 січня 2014 року.

Заборгованість відповідачем була
сплачена частками, а саме 10 квітня 2014
року компенсація за невикористану
відпустку в сумі 421,19 грн., заробітна
плата за період з 01 січня 2014 року по 02
січня 2014 року в сумі 436,92 грн.,
компенсація за невикористану
відпустку в сумі 1150,95 грн. виплачено 07
травня 2014 року.

У зв'язку з тим, що відповідач вчасно та
в не повному обсязі розрахувався з
позивачем, останній не зміг вчасно
розрахуватися з банком по кредитним
зобов'язанням, тому тепер повинен
виплачувати банку зайві відсотки.
Такими діями відповідач завдав
позивачу матеріальної шкоди в розмірі
217,00 грн.

Протягом судового розгляду ОСОБА_2
подано заяву про збільшення позовних
вимог в якій просив стягнути заробітну
плату за роботу в нічну зміну за період
з 10 вересня 2012 року по 02 січня 2014 року в
сумі 1433,5 грн., середній заробіток за
весь час затримки заробітної плати та
належних сум до виплати в сумі 7300,5 грн.,
компенсацію втрати частини заробітної
плати в зв'язку з порушенням термінів
виплати заробітної плати та належних
сум до виплати в розмірі 210,1 грн.,
відшкодувати моральну шкоду в сумі 2000
грн.

Посилаючись на те, що в супереч ст. 108
КЗпП України товариством з обмеженою
відповідальністю «Рос-Агро» не
нараховано позивачу заробітну плату за
роботу в нічний час. Згідно розрахунку
оплати в нічний зміну відповідач за
період з 10 вересня 2012 року по 02 січня 2014
року повинен був виплатити позивачу
заробітну плату за роботу в нічний час
в сумі 1433,5 грн., сума індексації
грошового доходу складає 122,3 грн.

Моральну шкоду обґрунтував тим, що
протиправними діями ТОВ «Рос-Агро»
лишив єдиного джерела існування, не міг
своєчасно виконати кредитні
зобов'язання, не мав можливості
купувати необхідні продукти для
забезпечення своєї життєдіяльності,
сплачувати комунальні послуги.
Постійно відчував занепокоєність,
погіршився сон, порушились життєві
зв'язки, довелося позичати кошти у
своїх батьків пенсіонерів, які
отримують мінімальну пенсію (а.с.16-17).

Рішенням Знам'янського міськрайонного
суду Кіровоградської області від 18
серпня 2014 року позов задоволено в
повному обсязі.

Стягнуто з ТОВ «Рос-Агро» на користь
ОСОБА_2 заробітну плату за роботу в
нічну зміну в період з 10.09.2012 р. по 02.01.2014
р. в сумі 1433,50 грн.

Стягнуто з ТОВ «Рос-Агро» на користь
ОСОБА_2 середній заробіток за весь час
затримки заробітної плати і належних
сум до виплати в сумі 7300,50 грн.

Стягнуто з ТОВ «Рос-Агро» на користь
ОСОБА_2 компенсацію втрати частини
заробітної плати і належних сум до
виплати в сумі 210,10 грн.

Стягнуто з ТОВ «Рос-Агро» на користь
ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди
2000 грн.

Стягнуто з ТОВ «Рос-Агро» на користь
держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

ТОВ «Рос-Агро» звернулося з
апеляційною скаргою, в якій просить про
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення яким відмовити в
задоволенні позову. Зазначає, що суд
першої інстанції приймаючи рішення не
повно з'ясував обставини, що мають
істотне значення для справи,
неправильно застосовано норми
матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення ОСОБА_2, пояснення
представника відповідача Матковської
О.С., дослідивши письмові докази по
справі, перевіривши рішення суду у
межах доводів апеляційної скарги
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема
питання про те, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
при звільнені позивача за власним
бажанням товариством з обмеженою
відповідальністю «Рос-Агро» не
проведено розрахунку по заробітній
платі, а також не виплачено заробітну
плату за час роботи в нічну зміну, чим
завдано останньому моральної шкоди.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 10
вересня 2012 року по 02 січня 2014 року
працював в товаристві з обмеженою
відповідальністю «Рос-Агро» на посаді
охоронця (а.с.4).

З 03 січня 2014 року його прийнято на
посаду охоронця в ТДВ «Колос» по
переведенню за власним бажанням про що
зроблений відповідний запис в трудовій
книжці (а.с. 4). Товариством з обмеженою
відповідальністю «Рос-Агро»
нараховано позивачу заробітну плату за
вказаний період, проте в день
звільнення підприємство не
розрахувалося з ОСОБА_2

Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник у день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. У разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен у зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суму.

Таким чином, закон прямо покладає на
підприємство, установу, організацію
обов'язок провести зі звільненим
працівником повний розрахунок,
виплатити всі суми, що належать йому; у
разі невиконання такого обов'язку з
вини власника або уповноваженого ним
органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП
України відповідальність. За своєю
суттю середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні є
компенсаційною виплатою за порушення
права на оплату праці, яка
нараховується в розмірі середнього
заробітку.

В п. 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 "Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці"
роз'яснено, що не проведення розрахунку
з працівником у день звільнення є
підставою для застосування
відповідальності, передбаченої ст. 117
КЗпП України.

Відсутність
фінансово-господарської діяльності
або коштів у роботодавця не виключає
його вини в невиплаті належних
звільненому працівникові коштів та не
звільняє роботодавця від
відповідальності, передбаченої ст. 117
КЗпП України.

Як виходить з матеріалів справи,
пояснень сторін та пояснень
представника відповідача, який
погодився з доводами позивача в суді
апеляційної інстанції щодо не
дотримання положень ст. 116 КЗпП України,
не здійснення розрахунку зі звільненим
працівником, який проведений лише 7
травня 2014 року, а 19 травня 2014 року
позивач звернувся до суду за захистом
порушеного права, то вимоги
передбачені ст. 117 КЗпП України
підлягають задоволенню.

На користь позивача підлягає стягненню
5816,82 грн. Так як згідно зроблених
розрахунків відповідачем, середній
заробіток за 1 робочий день складає 66,86
грн. (1420,00 грн. + 1455,00 грн. /43 дні=66,86 грн.)
До звільнення позивач відпрацював на
ТОВ «Рос-Агро» два повних робочих
місяця - листопад та грудень 2013 року. В
листопаді позивачем відпрацьовано 21
робочий день та нарахована заробітна
плата в розмірі 1420 грн. В грудні
позивачем відпрацьовано 22 робочих дні
та нарахована заробітна плата в
розмірі 1455 грн. Затримання розрахунку
з ОСОБА_2 становить 87 робочих днів, з
яких: січень 2014 р. - 21 робочий день; лютий
2014 року - 20 робочих днів; березень 2014
року - 21 робочий день; квітень 2014 року - 21
робочий день; травень 2014 року - 4 робочих
дні.

Також підлягають задоволенню вимоги
стягнення компенсація втрати частини
заробітної плати в зв'язку з порушенням
термінів виплати заробітної плати в
розмірі 81,98 грн., що передбачено ст. 34 ЗУ
«Про оплату праці» і що не було
здійснено роботодавцем при виплаті
розрахункових сум.

Вказана компенсацію позивачу
нарахована:

- за січень 2014 року - 2009,03 грн.х 1,02/100=20,49
грн.;

- за лютий 2014 року - 2009,03х1,006/100=20,21 грн.,

- за березень 2014 року - 2009,03 х1,022/100-20,53
грн.,

- за квітень 2014 року - 2009,03х1,033/100=20,75 грн.

Розрахунок вищевказаних вимог,
здійснений стороною відповідача
(а.с.104), яка погодилась з позовними
вимогами в цій частині, судом
апеляційної інстанції розрахунок
перевірений і прийнятий для вирішення
спору.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України
вiдшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працiвнику провадиться у разi,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язкiв i
вимагають вiд нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Право на відшкодування моральної шкоди
передбачено ст.237-1 КЗпП України.
Позивач зазначала, що відповідач, не
виплативши заробітної плати, позбавив
його джерела існування, він має
кредитні зобов'язання виконати які не
зміг своєчасно. надав відповідні
докази (а.с. 10).

Встановлено, що права позивача на
своєчасне отримання заробітної плати
порушені, що призвело до моральних
страждань позивача, втрати нормальних
життєвих зв'язків, необхідності
докладання додаткових зусиль для
організації свого життя. З урахуванням
цих обставин та виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості, колегія суддів
визначає розмір відшкодування
моральної шкоди в сумі 500,00 грн. Обсяг
доводів сторони позивача щодо
обгрунтувапння заподіяної йому
моральної коди в сумі 2000,00 грн. , не
знайшли свого підтвердження.

Відповідно згідно вищевикладеного
рішення суду першої інстанції в
частині позовних вимог щодо стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку, компенсації втрати частини
заробітку через порушення строків
виплати зарплати та відшкодування
моральної шкоди підлягають скасуванню
з ухваленням нового рішення про
часткове задоволення. Так як
розглядаючи спір щодо вказаних вимог,
суд не тільки не навів розрахунку, але
жодним чином не мотивував свій
висновок, не зазначив ні норми права
якою керувався, ні доводів сторін, ні
докази які прийняті, а відтак вимоги ст.
214 ЦПК України судом повністю не
виконані, а відат рішення не може бути
визнане законним та обґрунтованим.
Крім того, у вступній частині зазначено
за вимогу про стягнення компенсації за
невикористану відпустку, хоча така
вимога стороною не заявлялось, що також
підтверджено ОСОБА_2 в суді апеляційної
інстанції, а відтак і не перевірявся
розмір здійсненого розрахунку.
Заявлені вимоги щодо відшкодування
матеріальної шкоди, стороною не
підтримувався, але і відмови або зміни
позову в цій частині не було, судом
першої інстанції також дана вимога не
вирішувалась, апеляційної скарги
позивач не подавав і в судді
апеляційної інстанції не наполягав на
даній вимозі.

Щодо позовних вимог щодо не
донарахованої заробітної плати в
нічний час за період з 10.09.2012 року по
10.09.2014 року, яку суд задовольнив в
розмірі 1433,50 грн., колегія суддів вважає
дану вимогу безпідставною за
наступного.

Стаття 1 Закону України "Про оплату
праці" визначає, що заробітною платою є
винагорода у грошовому виразі, яку за
трудовим договором власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану роботу.

ОСОБА_2 при прийняття на роботу до ТОВ
«Рос-Агро» на посаду охоронця був
ознайомлений з умовами праці і оплати
праці, яка включала в себе й оплату в
нічний час, з якими позивач погодився
влаштувавшись на відповідну посаду
охоронцем яка включала наступний
графік: неділя в день - неділя -
вихідний, неділя в ніч - неділя
вихідний.

Згідно ч.2 ст. 97 КЗпП України форми і
система оплати праці, норми праці, тощо
встановлюються підприємствами,
установами, організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством. Режим роботи
працівників, в залежності від
характеру роботи визначається
правилами внутрішнього трудового
розпорядку, а також окремими наказами (
розпорядженнями) керівництва.
Відповідно до ст. 54 КЗпП України, нічним
робочим часом вважається час з 10 год.
вечора до 6 год. ранку. При роботі в
нічний час встановлена тривалість
роботи (зміни) скорочується на одну
годину. Коли працівника спеціально
прийнято для виконання роботи в нічний
час, тривалість нічної роботи не
скорочується. В ході розгляду справи
встановлено, що позивача було прийнято
на роботу і визначено графік роботи та
оплату праці при працевлаштуванні,
робота в нічний час становила його
робочий графік про що ним особисто
зазначено в в позовній заяві та
поясненнях. На таких умовах він
працював з вересня 2012 року до січня 2014
року. Об'єктивних доказів порушення
його трудових прав а саме
невідповідність оплати праці
виконуємої роботи, не знайшли свого
підтвердження. Тому, вимоги в цій
частині не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

В зв'язку з тим, що судом в
порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України
при вирішенні справи не враховані
норми матеріального та процесуального
права, що регулюють спірні
правовідносини, не встановлені та не
перевірені обставини, які мають
значення для правильного вирішення
справи, то рішення суду першої
інстанції з передбачених п.п.1, 3, 4, ч.1
ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню в
повному обсязі з ухваленням нового
рішення про часткове задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст. 303, ст. 307, ст. 309, ст. 313,
ст. 314, ст. 316, ст. 319 ЦПК України, колегія
суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Рос-Агро" -
задовольнити частково.

Рішення Знам'янського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 18 серпня 2014 року -
скасувати.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Рос-Агро" на користь
ОСОБА_2 5816,82 грн. середнього заробітку
за час затримки розрахунку, 81,98 грн.
компенсацію втрати частини заробітної
плати в зв'язку з порушенням термінів
виплати заробітної плати та 500 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Рос-Агро" в дохід
держави 63,98 грн.

Рішення апеляційного суд набирає
чинності з моменту його проголошення і
може бути оскаржено безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: