Провадження №2/761/836/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 січня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судці Малинникова О.Ф.

при секретарі - Бєловій О.І.,
Данилевській Е.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авто Просто» про
визнання неправомірними дій по
виконанню договору, визнання договору
недійсним, повернення внесків та
відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в
и в :

У жовтні 2013 року до суду надійшла
позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «Авто
Просто» про визнання неправомірними
дій по виконанню договору, визнання
договору недійсним, повернення внесків
та відшкодування моральної шкоди.

Позивач зазначив, що 21.03.2013 року
підписав з відповідачем договір за №
700584 та Додатки до нього, предметом
якого було надання Відповідачем
Позивачу, як учаснику системи
«АвтоТак», послуг, спрямованих на
придбання автомобіля марки Opel-Astra
вартістю 138380,00 грн. На виконання умов
Договору Позивачем був сплачений
первинний внесок у розмірі 3 % від
вартості автомобіля з податком на
додану вартість в сумі 4981,68 грн., а також
інші внески згідно із платіжними
документами, виконуючи покладені на
нього обов'язки вищезазначеним
Договором у встановлені строки. Однак,
він не отримав автомобіль, більш того
відповідач без залучення власних
коштів формував групи учасників, за
рахунок коштів яких здійснювалась
передача права на купівлю автомобіля
одному з учасників групи, що є
компенсацією за рахунок коштів інших
учасників групи, залучених до системи
"АвтоТак".

Однак, відповідач односторонньо двічі
порушив Договір на свою користь,
зокрема після сплати чергового внеску
він оповістив позивача про те, що
поточна ціна автомобіля зросла із 138380,00
грн. до 143940,00 грн. згодом ціна
автомобіля знову зросла і становила
вже 147.410,00 грн. А також відповідач
своїми умисними неправомірними діями
щодо не виконання умов договору, окрім
матеріальної шкоди, завдав позивачу
моральну шкоду, яка полягає в душевних
стражданнях та переживаннях за долю
виплачених першого вступного та
подальших щомісячних внесків, які були
відірвані із свого бюджету. Завдану
моральну шкоду позивач оцінюю у
розмірі 5000,00 грн., яку просить стягнути
з відповідача на користь позивача.

З огляду на вищевикладене, на підставі
статті 19 Закону України «Про захист
прав споживачів» статей 203, 215, 216
Цивільного кодексу України позивач
просив:

1) визнати дії відповідача
неправомірними по виконанню Договору
за № 700584 від 21.03.2013 р.;

2) визнати недійсним зазначений вище
Договір, укладений між Позивачем та
Відповідачем 21.03.2013 р. ;

3) стягнути з відповідача на користь
позивача грошові кошти у сумі 17.216,55
грн., виплачені позивачем відповідачу
як грошові авансові внески згідно
Договору;

4) стягнути з відповідача на користь
позивача розмір спричиненої моральної
шкоди у сумі 5000,00 грн.;

5) стягнути з відповідача на користь
позивача судові витрати по сплаті
судового збору в сумі 229,40 грн.

У запереченнях проти позову
представник відповідача зазначив, що
викладені позивачем доводи щодо
недійсності договору безпідставні.
Так, стосовно строку придбання та ціни
автомобіля договором встановлено
мінімальний та максимальний строк
набуття права на отримання автомобіля
прямо передбачено умовами договору,
так само як і гарантії його отримання
відповідно до ст. 4 Розділу І Договору, а
також у пп. 2.2 ст. 2 договору вказано про
те, що розмір внесків може змінюватись
у разі зміни поточної ціни автомобіля.
З положеннями про порядок та строки
отримання автомобіля позивача було
ознайомлено належним чином, що
підтверджується також його підписом
при підписанні договору.

У судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги з підстав, викладених у
позовній заяві та письмових поясненнях
на заперечення відповідача та
поясненнях у судовому засіданні.

Представник відповідача заперечив
проти позову, посилаючись на обставини
та доводи, викладені у письмових
запереченнях та поясненнях у судовому
засіданні.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає
позов таким, що не підлягає
задоволенню.

Звертаючись із позовом про визнання
договору недійсним, позивач послався
на те, що на виконання умов Договору ним
був сплачений первинний внесок у
розмірі 3 % від вартості автомобіля з
податком на додану вартість в сумі 4981,68
грн., а також послідуючі внески, як
свідчать копії платіжних документів в
додатках до позовної заяви, тобто,
покладені на нього обов'язки
вищезазначеним Договором позивач
виконував добросовісно та у
встановлені строки. Однак, відповідач
односторонньо двічі порушив Договір на
свою користь, зокрема після сплати
чергового внеску він оповістив
позивача про те, що поточна ціна
автомобіля зросла із 138380,00 грн. до 143940,00
грн. згодом поточна ціна автомобіля
знову зросла і становила вже 147.410,00 грн.,
без узгодження з ним таких змін. Тому
позивач, посилаючись на односторонню
зміну Відповідачем умов всупереч ст. 6
розділу І Договору, згідно із якою
Договір може бути змінений лише за
згодою сторін шляхом укладення
Додатків до Договору вважає, що
порушено його право. Позовні вимоги
просив задовольнити з посиланням на
ст.ст. 203 та 215 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що між
ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» 21.03.2013 р.
укладено договір за № 700584 та
Додатки до нього, предметом якого було
надання відповідачем позивачу, як
учаснику системи «АвтоТак», послуг,
спрямованих на придбання автомобіля
марки Opel-Astra вартістю 138.380,00 грн.

Згідно з положеннями ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
умов договору.

Як встановлено судом, укладений з
позивачем договір складався з
основного тексту угоди, додатків №№ 1,
2, які були невід'ємні від договору і
кожен з них підписано відповідачем. При
цьому описання послуг та умови були
виписані детально, тому підписуючи
угоду, позивач ознайомився з умовами та
видами послуг і мав можливість
з'ясувати всі питання. При укладенні
угоди названа ціна автомобіля не була
остаточною, оскільки у ст. 2 договору
вказано, що ціна є критерієм для
розрахунку платежів і не є постійною,
оскільки ціна встановлюється
виробником вона є базовою величиною
для визначення розміру вартості
автомобіля та відповідно розміру
внесків. У п.п. 2.2.-2.9 ст. 2 йдеться про
характер внесків та зазначено про
порядок їх сплати. Позивач погодився з
умовами угоди, підписавши договір та
довідку про умови Внутрішніх правил
про надання фінансових послуг.

Досліджуючи зібрані у процесі розгляду
справи докази, яким дана оцінка у їх
сукупності, суд вважає, що доводи
позивача стосовно односторонньої
зміни договору та введення його в оману
внаслідок нечесної підприємницької
діяльності з боку відповідача, що на
думку позивача свідчить про
невідповідність угоди діючому
законодавству та надає право вимоги
визнання недійсним договору та
повернення грошей, не знайшли
підтвердження і є необґрунтованими.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна
із сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення (частина
перша статті 229 цього Кодексу), такий
правочин визнається судом недійсним.
Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.
Стосовно розподілу коштів у групі
позивач визнав що йому були відомі
умови договору про порядок придбання
автомобілів.

Судом не було виявлено обману та
порушення прав позивача, передбачених
положеннями закону України «Про захист
прав споживача». Що стосується
викладених позивачем підстав визнання
недійсним договору як вчиненим
внаслідок зазначених неправомірних
дій відповідача, то слід зазначити що
згідно з п.1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» при розгляді
справ про визнання правочинів
недійсними, суди залежно від предмета
і підстав позову повинні застосовувати
норми матеріального права, якими
регулюються відповідні відносини, та
на підставі цих норм вирішувати справи.
Положеннями п.4 передбачено, що судам
відповідно до статті 215 ЦК України
необхідно розмежовувати види
недійсності правочинів. У даному
випадку позивач зазначив декілька
підстав для визнання недійсним
правочину. Окрім посилання на введення
в оману вказав на ст. 203 ЦК без вказівки
відповідного пункту із зазначенням
конкретної підстави для визнання
недійсним правочину.

Враховуючи встановлені у процесі
розгляду справи обставини підписання
позивачем договору, суд дійшов
висновку, що підписуючи договір
позивач визнавав розуміння змісту як
договору так і додатків, що
підтверджено його наступними діями:
сплатою внесків, оскільки його
влаштовували умови та види послуг. За
таких обставин, його посилання на
вищенаведені дії з боку відповідача не
знайшли свого підтвердження..

З огляду на викладене, на підставі
ст.ст. 203, 215, 230, 526, 626, 638, 654 ЦК України, та
керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 213, 214,
215, 218, 223 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Авто
Просто» про визнання неправомірними
дій по виконанню договору, визнання
договору недійсним, повернення внесків
та відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційному суду
міста Києва через Шевченківський
районний суд м. Києва, який ухвалив
оскаржуване рішення.

Суддя:
Малинников О.Ф.