У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі
суддів: Малько О.С., Бондаренко Н.В.,
Василевич В.С.,

секретар судового засідання:
Пиляй І.С.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Рівне апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від
05 грудня 2013 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення
розміру аліментів.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися у судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного
суду від 05 грудня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволено частково:
стягнуто з ОСОБА_1 3000 грн. 00 коп.,
щомісячно на користь ОСОБА_2 на
утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

У задоволенні позовних вимог щодо
звільнення від оплати додаткових
послуг на дітей, встановлених мировою
угодою, яка визнана ухвалою
Рівненського міського суду від 17
червня 2011 року, - відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1
покликається на те, що суд першої
інстанції безпідставно відмовив йому у
звільненні від оплати додаткових
витрат на дітей.

Вказує, що у 2011 році, коли була укладена
мирова угода, він мав кращий стан
здоров'я і мав змогу виконувати умови
цієї мирової угоди.

На даний час стан здоров'я його
погіршився, він часто хворіє, приймає
медичні препарати, які тягнуть значні
матеріальні затрати.

Заробітну плату не отримує у зв'язку з
банкрутством товариства з обмеженою
відповідальністю
"Полісся-Вторкольормет".

Зазначає, що ОСОБА_2 змінила місце
проживання дітей і не повідомила його
про це, а поїздки до Хмельницького для
зустрічі з дітьми також тягнуть
матеріальні витрати.

Покликається на положення ст.185
Сімейного кодексу України, що
додаткові витрати повинні нести обоє з
батьків.

Судом першої інстанції безпідставно
відмовлено у звільненні його від
оплати додаткових витрат, встановлених
мировою угодою, не взято до уваги факт
зміни його матеріального стану та
неспроможність нести постійні
додаткові витрати на дітей.

Просить скасувати рішення
Рівненського міського суду від 05
грудня 2013 року в частині відмови в
задоволенні позовних вимог щодо
звільнення його. від оплати додаткових
витрат на дітей, встановлених мировою
угодою, яка визнана ухвалою
Рівненського міського суду від 17
червня 2011 року та ухвалити рішення про
задоволення йогопозовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається і це
встановлено в судовому засіданні, що
ухвалою Рівненського міського суду від
17 червня 2011 року визнано мирову угоду,
згідно якої ОСОБА_1 зобов'язується
сплачувати на користь ОСОБА_2 на
утримання малолітніх дітей: дочки
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, синів ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3
аліменти в твердій грошовій сумі в
розмірі 10000 грн. 00 коп. щомісячно з
потижневою виплатою в розмірі 2500 грн. 00
коп. з потижневою виплатою в розмірі 2500
грн. 00 коп. на банківську картку на ім'я
ОСОБА_2, починаючи з 01 липня 2011 року до
досягнення дітьми повноліття.

ОСОБА_1 зобов'язується нести додаткові
витрати на утримання малолітніх дітей,
а саме: навчання (оплата школи, дитячого
садочку, гуртки), оздоровлення, одяг та
взуття, лікування (за необхідністю) по
узгодженню та домовленістю з ОСОБА_2

Судом першої інстанції вірно
застосовано положення ст.185 Сімейного
кодексу України: той з батьків, з кого
присуджено стягнення аліментів на
дитину, а також той з батьків, до кого
вимога про стягнення аліментів не була
подана, зобов'язані брати участь у
додаткових витратах на дитину, що
викликані обставинами (розвитком
здібностей дитини, її хворобою,
каліцтвом тощо).

Участь у додаткових витратах на дитину
є не правом, а обов'язком батька (матері)
назалежно від сплати ним (нею)
аліментів, і закон не передбачає
можливості повного звільнення особи
від участі в таких витратах.

Додаткові витрати на утримання дітей
згідно мирової угоди, що визнана
рішенням Рівненського міського суду
від 17 червня 2011 року, не конкретизовані,
оскільки не вказані у твердій грошовій
сумі (не зазначені фактичні або
передбачувані витрати), а тому у суду не
було підстав для задоволення позову
про звільнення від таких витрат.

Судом першої інстанції вірно визначено
характер спірних правовідносин,
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують викладених в ньому
висновків.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 323-325
Цивільного процесуального кодексу
України, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Рівненського міського
суду Рівненської області від 05 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку сторонами та
особами, які беруть участь у справі,
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: Малько О.С.
Бондаренко Н.В.
Василевич В.С.