Справа №2-2169/09
Провадження №6/642/242/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 р. Ленінський районний суд
м. Харкова

в складі : головуючого - судді Скляренка
С.О.,

при секретарі – Островерховій О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за поданням державного
виконавця Ленінського Відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИВ :

Державний виконавець Ленінського
Відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції звернувся до суду з поданням
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
посилаючись на те, що на примусовому
виконанні в Ленінському відділі
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції знаходиться виконавче
провадження по примусовому виконанню
виконавчого листа, виданого Ленінським
районним судом м. Харкова по справі
№-2169/09 від 26.03.2010 року про стягнення з
ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/3 всіх
доходів, але не менше ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку на користь дітей
ОСОБА_2, 09.101997 р.н, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення
дітьми повноліття з переведенням
відповідних коштів на особисті
розрахункові рахунки дітей Державного
виховного закладу Харківського
дитячого будинку, в який будуть
влаштовані діти, починаючи з 26 березня
2009 року. 13.12.2010 року відкрито виконавче
провадження №23336540 по примусовому
виконанню вищезгаданого виконавчого
документу, боржнику було строк для
добровільного виконання рішення суду.
22.05.2013 р. державним виконавцем з метою
перевірки майнового стану боржника
здійснено вихід за вказаною у
виконавчому документі адресою, було
встановлено відсутність мешканців
зазначеної квартири. 25.06.2014 року
державним виконавцем було виготовлено
подання про притягнення боржника до
кримінальної відповідальності. Згідно
відповіді з адресно-довідкового бюро
станом на 12.07.2013 року, ОСОБА_1, 1978 р..н, не
значиться зареєстрованою у м. Харкові
та Харківській області. Таким чином,
боржник ОСОБА_1 добровільно рішення
суду не виконує, тобто має невиконані
зобов’язання на території України,
ухиляється від виконання покладених на
неї зобов’язань, на виклики державного
виконавця Ленінського ВДВС ХМУЮ не
з’являється, про причини своєї неявки
не повідомляє.

До судового засідання державний
виконавець Кайдашова М.О. не з’явилася,
в поданні прохала розглядати справу у
її відсутності.

Суд, вивчивши матеріали подання,
вважає, що воно задоволенню не підлягає
з наступних підстав.

На виконанні в Ленінському відділі ДВС
ХМУЮ знаходиться виконавчий лист,
виданий Ленінським районним судом м.
Харкова по справі №-2169/09 від 26.03.2010 року
про стягнення з ОСОБА_1 аліментів у
розмірі 1/3 всіх доходів, але не менше
ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку на користь дітей
ОСОБА_2, 09.101997 р.н, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення
дітьми повноліття з переведенням
відповідних коштів на особисті
розрахункові рахунки дітей Державного
виховного закладу Харківського
дитячого будинку, в який будуть
влаштовані діти, починаючи з 26 березня
2009 року.

13.12.2010 року було відкрито виконавче
провадження №23336540 по примусовому
виконанню вказаного виконавчого листа.

Згідно акту державного виконавця від
22.05.2013 року було встановлено, що виходом
за місцем мешкання боржника (АДРЕСА_1) з
метою перевірки його майнового стану
здійснити перевірку неможливо у
зв’язку з відсутністю мешканців
будинку.

25.06.2013 року державним виконавцем
Ленінського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_5 були
направлені матеріали на адресу
Ленінського РВ ХМУ УМВСУ в Харківській
області про притягнення до
кримінальної відповідальності за ст. 164
ч. 1 КК України ОСОБА_1, ОСОБА_6

З відповіді з адресно-довідкового бюро
станом на 12.07.2013 року, вбачається, що
ОСОБА_1, 1978 р..н, не значиться
зареєстрованою у м. Харкові та
Харківській області.

Відповідно розрахунку заборгованості
по аліментам, за ОСОБА_1 за період з
26.03.2009 року по 25.06.2013 року рахується
заборгованість у розмірі 28779,44 грн.

Таким чином, боржник ОСОБА_1
добровільно рішення суду не виконує,
тобто має невиконані зобов’язання на
території України, ухиляється від
виконання покладених на неї
зобов’язань, на виклики державного
виконавця Ленінського ВДВС ХМУЮ не
з’являється.

Відповідно до ст. 124 Конституції судові
рішення ухвалюються судами іменем
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України.

Примусове виконання рішень судів в
Україні покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України. Умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку, визначені у
Законі від 21 квітня 1999 р. "Про виконавче
провадження".

Відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження», яким
закріплені умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку, державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
установлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії (ст. 5 Закону). Державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право: у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - фізичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням (ч. 1, п. 18 ч. 3
статті 11 Закону).

Згідно з ч. 8 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 27 січня
1995 р. №57, при наявності обмежуючих
обставин, за яких громадянину може бути
тимчасово відмовлено у виїзді з
України, а саме якщо він ухиляється від
виконання зобов’язань, покладених на
нього судовим рішенням, паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон може бути тимчасово затримано
або вилучено службовою особою
контрольно-пропускного пункту
Державної прикордонної служби.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України, порядок вирішення
спорів у цій сфері регулюється Законом
від 21 січня 1994 р. "Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України".

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» громадянин
України має право виїхати з України,
крім випадків передбачених цим
законом, та в'їхати в Україну.

Положеннями ст. 6 цього Закону “Про
порядок виїзду з України і в’їзду в
Україну громадян України”
встановлено, що громадянинові України
може бути тимчасово відмовлено у
видачі паспорта, або громадянинові
України, який має паспорт, може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні,
договірні чи інші невиконані
зобов'язання до виконання зобов'язань
або розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України (п. 2);

- якщо він ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, - до виконання
зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано
цивільний позов до суду - до закінчення
провадження у справі (п. 8).

Пунктом 8 ст. 19 Закону від 3 квітня 2003 р.
"Про Державну прикордонну службу
України" встановлено, що на Державну
прикордонну службу України відповідно
до визначених законом завдань
покладається, зокрема, запобігання та
недопущення в'їзду в Україну або виїзду
з України осіб, яким згідно із
законодавством не дозволяється в'їзд в
Україну або яких тимчасово обмежено у
праві виїзду з України, у тому числі
згідно з дорученнями правоохоронних
органів.

У відповідності до узагальнень
Верховного суду України від 01.02.2013 року
судової практики щодо вирішення
питання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України рішення
судами питання про обмеження у виїзді
за межі України можливе тільки у
порядку, визначеному ст. 377-1 ЦПК, та за
поданням державного виконавця на
підставі п. 18 ст. 11 «Про виконавче
провадження» у зв'язку з ухиленням
боржника від виконання судового
рішення чи рішення іншого органу, що
перебуває на виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6
Закону України “Про порядок виїзду з
України і в’їзду в Україну громадян
України”).

Згідно зі ст. 377-1 ЦПК України питання
про тимчасове обмеження
боржника-фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцем знаходження органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця. Тимчасове
обмеження у праві виїзду громадян
України за кордон встановлюється на
підставі рішення (ухвали) суду.

Вимоги до змісту і форми подання, з яким
мають право звертатися до суду
державні виконавці, нормативно
врегульовані в Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, що набрала чинності з 17 квітня
2012 р. та затверджена наказом
Міністерства юстиції України від 2
квітня 2012 р. №512/5. В окремому її розд. XI
"Обмеження у праві виїзду за межі
України та заборона в'їзду в Україну"
передбачено, що подання повинно
містити: а) найменування суду, до якого
направляється подання; б) реквізити
виконавчого документа, який перебуває
на виконанні; в) реквізити виконавчого
провадження; г) прізвище, ім'я та по
батькові особи (боржника), дату
народження (число, місяць, рік); ґ)
підтвердження факту ухилення боржника
від виконання своїх зобов'язань. У
поданні мають бути визначені заходи
(тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України з вилученням паспортного
документа чи без такого), найменування
органів, які мають їх здійснити. У разі
тимчасового обмеження особи (боржника)
у праві виїзду за межі України з
вилученням паспортного документа
зазначаються вид паспортного
документа (для громадян України -
дипломатичний паспорт, службовий
паспорт, паспорт громадянина України,
паспорт громадянина України для виїзду
за кордон, посвідчення особи моряка
тощо; для іноземців та осіб без
громадянства - паспортний документ, що
підтверджує громадянство іноземця або
посвідчує особу без громадянства), його
серія та номер, а також найменування та
місцезнаходження державного органу, до
якого повинен надсилатися вилучений
паспортний документ. До подання
додаються копії виконавчого документа,
постанови про відкриття виконавчого
провадження та копії інших документів
(за потреби). У поданні також можуть
зазначатися адреса місця проживання
боржника та інші відомості, які відомі
про цю особу державному виконавцю. Крім
того, до подання додаються копії
виконавчого документа, постанови про
відкриття виконавчого провадження, а
також інші документи виконавчого
провадження, які, на думку державного
виконавця, підтверджують ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
відомості про характер та розмір
невиконаних зобов'язань боржником. При
цьому також чітко зазначено, що у
випадку внесення подання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України керівника боржника юридичної
особи до подання додавався витяг з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців, в
якому зазначається, хто є керівником
юридичної особи - боржника.

Таким чином, право державного
виконавця на звернення з поданням до
суду про тимчасове обмеження у праві
виїзду за кордон виникає лише у разі
ухилення боржника від виконання,
покладених на нього рішенням суду,
зобов'язань, тобто наявність лише
самого зобов'язання не наділяє
державного виконавця правом на
звернення до суду з поданням про
тимчасове обмеження боржника у праві
виїзду за кордон. Окрім того, факт
ухилення має підтверджуватись
сукупністю доказів, які державний
виконавець зазначає у поданні.

Натомість, державним виконавцем
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції ОСОБА_7 до
суду разом з поданням надана постанова
про відкриття виконавчого провадження
від 13.12.2010 року ВП №23336540 та акт від
22.05.2013 року, копія вищезазначеного
виконавчого листа, і не надані
відомості про наявність у боржника
ОСОБА_1 документа громадянина України
на право виїзду з України і в'їзду в неї,
перелік яких зазначений в ст. 2 ЗУ "Про
порядок виїзду з України та в'їзду в
Україну громадян України", а також не
надано перш за все жодних доказів на
підтвердження того, що боржник ОСОБА_1
отримала копію постанови про відкриття
виконавчого провадження, що вона
викликалася до Ленінського ВДВС ХМУЮ.

Державним виконавцем Кайдашовою М.О.
також не зазначено і не надано жодного
доказу на підтвердження того факту, що
боржник має намір виїхати за межі
України і що саме обмеження його у
виїзді за кордон яким-небудь чином
вплине на виконання рішення суду, буде
сприяти його виконанню.

Слід зазначити, що в матеріалах справи
не надано достатньо відомостей про те,
що державним виконавцем Кайдашовою М.О.
здійснені всі можливі інші заходи
необхідні для своєчасного і повного
виконання рішення та не зазначено, на
який саме період просить обмежити
тимчасово у праві виїзду за межі
України.

Заборона виїзду за кордон є одним з
найсуворіших заходів, що сприяє
примусовому виконанню судових рішень,
так як пов’язаний з обмеженням
конституційного права людини на вільне
пересування та вибір місця проживання,
закріпленого ст. 33 Конституції України,
де чітко зазначено, що кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, який гарантує
деякі права і свободи, не передбачені в
Конвенції та у Першому протоколі до
неї, кожен є вільним залишати будь-яку
країну, включно зі своєю власною. На
здійснення цих прав не може бути
встановлено жодних обмежень, крім тих,
що передбачені законом і є необхідними
в демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Враховуючи викладене, приймаючи до
уваги, що державним виконавцем не
надано достатньо доказів на
підтвердження вимог свого подання, суд
вважає за необхідне відмовити йому у
задоволенні вищезазначеного подання
про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст.
ст. 10, 60, 212, 213, 215, 377-1 ЦПК України, ст. ст. 1,
5 Закону “Про виконавче провадження”,
Законом України „Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України", суд-

УХВАЛИВ :

В задоволенні подання державного
виконавця Ленінського Відділу
державної виконавчої служби
Харквіського міського управління
юстиції про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України боржника
ОСОБА_1 – відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Ленінський районний суд м. Харкова
шляхом подання апеляційної скарги
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя

С.О.
Скляренко