АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в 1 інстанції - Трегубенко
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року колегія суддів
Судової палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.

при секретарі - Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Подільського
районного суду міста Києва від 08
липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою
відповідальністю телерадіокомпанії
«Студія «1+1» і ОСОБА_2 про спростування
недостовірної інформації, захист
честі, гідності та ділової репутації,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернувся в травні 2014 року.

Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на
телевізійному каналі «1+1» в
телевізійній передачі «ТСН. Особливе»
відбулася трансляція відеоматеріалу
під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», який містить
заяву екс - губернатора Одеської
області ОСОБА_2 про його
причетність до подій 02.05.2014 р. в Одесі.
На запитання кореспондента: «Хто
головний організатор подій, сутичок,
масових побоїщ і зрештою вбивств 2
травня?» екс - керівник Одещини
стверджує наступне: «Народный депутат
Украины, фракция «Батькивщина», ОСОБА_3.
Человек, который пл.

Крім того, на 2 хв. 10 сек. трансляції
кореспондент зазначив: «... екс -
керівник Одещини назвав пана ОСОБА_3
цитую дослівно «смотрящим». Він же
підкупив місцевих силовиків, через що і
не було на них впливу з боку
керівництва області. Всі дії з
дестабілізації ситуації в регіоні
спрямовані на зрив президентських виб.

Поширена інформація не відповідає
дійсності, принижує його честь,
гідність та ділову репутацію як
народного депутата, спрямована на
створення перешкод у здійсненні
депутатської діяльності. З урахуванням
викладеного просив суд визнати
інформацію недостовірною і зобов'язати
відповідачів спростувати недостовірну
інформацію в той же спосіб, у який вона
була поширена.

Рішенням Подільського районного суду
міста Києва від 08 липня 2014 року позовні
позов задоволено.

Визнано недостовірною інформацію
поширену ОСОБА_2 шляхом повідомлення в
ефірі телепередачі «ТСН. Особливе» під
назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» на телеканалі
«1+1» Товариства з обмеженою
відповідальністю телерадіокомпанії
«Студія «1+1», що відбулася ІНФОРМАЦІЯ_1
про те, що ОСОБА_3 був організатором
подій, сутичок, масових побоїщ і
зрештою вбивств 2 травня, що він є
«смотрящим», «підкупив місцевих
силовиків, через що і не було на них
впливу з боку керівництва області. Всі
дії з дестабілізації ситуації в
регіоні спрямовані на зрив п.

Зобов'язано Товариство з обмеженою
відповідальністю телерадіокомпанія
«Студія «1+1» та ОСОБА_2 протягом одного
місяця, після набрання рішення законої
сили, у той самий спосіб, в який ця
інформація була поширена, а саме:
шляхом оголошення повідомлення по
телебаченню наступного змісту:
ІНФОРМАЦІЯ_1 у ефірі телевізійного
каналу "1+1", в рамках телепередачі "«ТСН.
Особливе» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2»
оприлюднена інформація про те, що
ОСОБА_3 був організатором подій,
сутичок, масових побоїщ і зрештою
вбивств 2 травня, він є «смотрящим»,
«підкупив місцевих силовиків, через що
і не було на них впливу з боку
керівництва області. Всі дії з
дестабілізації ситуації в регіоні
спрямовані на зрив през, - зазначена
інформація є непідтвердженою та
недостовірною".

В апеляційній скарзі, з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про скасування даного рішення
та ухваленні нового про відмову у
задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 на телевізійному каналі
«1+1» в телевізійній передачі «ТСН.
Особливе» відбулася трансляція
відеоматеріалу під назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_2». На 1 хв. 10 сек. якої після
слів кореспондента «А зараз та заява,
яку, по суті, можна назвати сенсаційною;
пролунала вона з боку вже екс -
керівника Одещини, ОСОБА_2, щодо того,
хто головний організатор подій,
сутичок, масових побоїщ і зрештою
вбивств 2 травня» - пряма мова, - наступ.

Крім того, на 2 хв. 10 сек. трансляції
кореспондент зазначив: «... екс -
керівник Одещини назвав пана ОСОБА_3
цитую дослівно «смотрящим». Він же
підкупив місцевих силовиків, через що і
не було на них впливу з боку
керівництва області. Всі дії з
дестабілізації ситуації в регіоні
спрямовані на зрив президентських виб.

Звертаючись до суду за захистом своїх
порушених прав позивач зазначав, що він
є народним депутатом Верховної Ради
України VII скликання від партії ВО
«Батьківщина», під час передвиборчої
компанії з виборів Президента України
був координатором Одеського обласного
штабу кандидата в Президенти, ОСОБА_4
Зазначена інформація не відповідає
дійсності, принижує його честь,
гідність та ділову репутацію як
народного депутата, спрямована на
створення перешкод у здійсненні
депутатської діяльності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції прийшов до висновків
що позовні вимоги є доведеними, а тому
підлягають задоволенню.

Проте колегія суддів не може
погодитись з висновками суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до керівних роз'яснень п.15
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №1 від 27 лютого 2009 р. «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи» при розгляді справ
зазначеної категорії суди повинні мати
на увазі, що юридичним складом
правопорушення, наявність якого може
бути підставою для задоволення позову,
є сукупність таких обставин: а)
поширення інформації, тобто доведення
її до відома хоча б одній особі у
будь-який спосіб; б) поширена
інформація стосується певної фізичної
чи юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК
України негативна інформація, поширена
про особу, вважається недостовірною,
якщо особа, яка її поширила, не доведе
протилежного. Негативною слід вважати
інформацію, в якій стверджується про
порушення особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка, на думку позивача,
порушує його право на повагу до
гідності, честі чи ділової репутації.

Між тим, відповідно до ст.34 Конституції
України кожному гарантується право на
свободу думки і слова, на вільне
вираження своїх поглядів і переконань.
Кожен має право вільно збирати,
зберігати, використовувати і
поширювати інформацію усно, письмово
або в інший спосіб - на свій вибір.
Здійснення цих прав може бути обмежене
законом в інтересах національної
безпеки, територіальної цілісності або
громадського порядку з метою
запобігання заворушенням чи злочинам,
для охорони здоров'я населення, для
захисту репутації або прав інших людей,
для запобігання розголошенню
інформації, одержаної конфіденційно,
або для підтримання авторитету і
неупередженості правосуддя.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про
інформацію» ніхто не може бути
притягнутий до відповідальності за
висловлення оціночних суджень.
Оціночними судженнями, за винятком
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, зокрема з огляду
на характер використання мовно -
стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості. Якщо особа
вважає, що оціночні судження або думки
принижують її гідність, честь чи ділову
репутацію, а також інші особисті
немайнові права, вона вправі
скористатися наданим їй
законодавством правом на відповідь, а
також на власне тлумачення справи у
тому самому засобі масової інформації
з метою обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку. Якщо суб'єктивну думку
висловлено в брутальній, принизливій
чи непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію, на
особу, яка таким чином та у такий
спосіб висловила думку або оцінку, може
бути покладено обов'язок відшкодувати
завдану моральну шкоду.

Згідно керівних роз'яснень, які
містяться у п.18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №1 від 27 лютого
2009 р. «Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»,
вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначати характер такої
інформації та з'ясовувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням. Таким чином, відповідно до
ст. 277 ЦК України не є предметом
судового захисту оціночні судження,
думки, переконання, критична оцінка
певних фактів і недоліків, які, будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень статті
10 Конвенції. Якщо особа вважає, що
оціночні судження або думки, поширені в
засобі масової інформації, принижують
її гідність, честь чи ділову репутацію,
а також інші особисті немайнові права,
вона вправі скористатися наданим їй ч.1
ст.277 ЦК України та відповідним
законодавством правом на відповідь, а
також на власне тлумачення справи (ст. 37
Закону України «Про пресу», ст. 65
Закону України "Про телебачення і
радіомовлення") у тому ж засобі масової
інформації з метою обґрунтування
безпідставності поширених суджень,
надавши їм іншу оцінку.

Згідно ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини», суди застосовують при
розгляді справ Конвенцію та практику
Європейського суду як джерело права.

Прецедентна практика Європейського
суду з прав людини визначає, що при
вирішенні спору про спростування
недостовірної інформації суд
розрізняє факти та оціночні судження.
Існування фактів можна довести, а
правдивість критичного висловлювання
не підлягає доведенню. Вимога доводити
правдивість критичного висловлювання
є неможливою для виконання і порушує
свободу на власну точку зору, що є
фундаментальною частиною права,
захищеного ст. 10 Конвенції.

Крім того, пункт 2 статті 10 Конвенції
майже не надає можливостей для
обмеження свободи вираження поглядів,
коли йдеться про виступи політиків або
про питання, які становлять суспільний
інтерес.

«Свобода преси надає громадськості
один з найкращих засобів отримання
інформації та формування ідей та
ставлення до політичних лідерів. Більш
загально, свобода політичних дебатів
перебуває в самому серці побудови
демократичного суспільства, що
наскрізь пронизує Конвенцію. Межі
припустимої критики відповідно ширші,
коли йдеться про політика, ніж коли
йдеться про пересічного громадянина.
На відміну від останнього, кожне слово
та дія першого неминуче та свідомо
стають об'єктом ретельного вивчення з
боку журналістів та громадськості, і,
отже, він повинен виявляти вищий
ступінь толерантності (див. Lingtns v. Аиstria,
рішення від 8 липня 1986, Serіеs А nо. 103,п. 42).

Як вбачається з матеріалів справи
позивач є народним депутатом Верховної
Ради України VII скликання від партії ВО
«Батьківщина», під час передвиборчої
компанії з виборів Президента України
був координатором Одеського обласного
штабу кандидата в Президенти, ОСОБА_4

Інформація, що оголошена ІНФОРМАЦІЯ_1
на телевізійному каналі «1+1» в
телевізійній передачі «ТСН. Особливе»
на 1 хв. 10 сек. «Народный депутат
Украины, фракция «Батькивщина», ОСОБА_3.
Человек, который планомерно вел, с моей
точки зрения, подрывную деятельность:
милиция саботировала работу по
сепаратизму, Служба безопасности
Украины знала о том, что в здании
містить посилання на оціночне судження
шляхом інформування відповідача «с
моей точки зрения».

Однією з засад судочинства,
регламентованих п. 4 ч. З ст. 129
Конституції України, є змагальність
сторін та свобода в наданні ними до
суду своїх доказів і у доведенні перед
судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених законом. Відповідно до
положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись у суд з позовом про захист
честі, гідності, ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди
позивачем не надано належних та
допустимих, у розумінні положень ст.57-59
ЦПК України, доказів того, що вказана
інформація носить характер фактичних
тверджень, а не оціночних суджень.

Колегія суддів також враховує той факт,
що стаття 10 Європейської Конвенції з
прав людини захищає право журналістів
розголошувати інформацію, яка
становить громадський інтерес, за
умови, що вони діють сумлінно та
використовують перевірену фактичну
базу.

Журналістська свобода також включає
можливість перебільшень або навіть
провокацій.

Повідомлення новин, засноване на
інтерв'ю або відтворенні висловлювань
інших осіб, відредагованих чи ні,
становить один з найбільш важливих
засобів, за допомогою яких преса може
відігравати свою важливу роль
"сторожового пса суспільства" (див.,
рішення у справі "The Observer and The Guardian v. the
United Kingdom", від 26 листопада 1991 року). У
таких справах слід розрізняти
ситуації, коли такі висловлювання
належали журналісту, і коли були
цитатою висловлювання іншої особи,
оскільки покарання журналіста за
участь у розповсюдженні висловлювань
інших осіб буде суттєво заважати пресі
сприяти обговоренню питань
суспільного значення та не повинно
розглядатись, якщо для іншого немає
винятково вагомих причин (див. рішення
у справі "Газета "Україна-Центр" проти
України" заява N 16695/04 від 15 липня 2010
року, остаточне 15 жовтня 2010 року).

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК
Українипідставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, тощо.

Враховуючи зазначене, апеляційна
скарга підлягає задоволенню, рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням у справі
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Подільського районного суду
міста Києва від 08 липня 2014 року -
скасувати.

Ухвалити нове рішення
наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю телерадіокомпанії
«Студія «1+1» і ОСОБА_2 про спростування
недостовірної інформації, захист
честі, гідності та ділової репутації -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: