Провадження № 2/641/291/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року Комінтернівський
районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Григор'єва
Б.П.

при секретарі Зубріхіній Ж.Ю.,
Вакуленко Л.І.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Управління
служб у справах дітей Харківської
міської ради, Головне управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області про усунення
перешкод в користуванні власністю,
виселення, припинення державної
реєстрації, стягнення заборгованості,
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про зобов'язання укласти договір
дарування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Управління
служб у справах дітей Харківської
міської ради, Головне управління
державної міграційної служби України в
Харківській області, в якому просить
позбавити ОСОБА_2, який проживає за
адресою: АДРЕСА_1, права користування
житлом за зазначеною адресою, та
виселити його без надання іншого житла,
зобов'язати Державну міграційну службу
скасувати державну реєстрацію ОСОБА_2,
який зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1, стягнути з відповідача
заборгованість за комунальні послуги.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилалась на те, що вона
проживає за адресою АДРЕСА_1 разом із
синами ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3. Також в зазначеній
квартирі зареєстрований та проживає
відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, батько
ОСОБА_4. Квартира АДРЕСА_1, належить їй
на праві приватної власності,
свідоцтво про право власності вона
отримала 16.03.2006 року на підставі
договору про участь у будівництві №1/20
від 03.11.2003 року та сплаті повної суми
вартості квартири 02.11.2004 року.

В серпні 2004 року позивачка розлучилась
із своїм чоловіком ОСОБА_5, батьком її
старшого сина ОСОБА_6, та через деякий
час почала поволі будувати більш
близькі відносини з відповідачем з
яким на той час їх поєднували спільна
робота.

Відносини, які складались між нею та
відповідачем, почали переходити від
форми окремих приватних зустрічей до
форми подружнього життя лише після
того, як її квартира за адресою АДРЕСА_2,
яку було здано у так званому
«будівельному стані», стала придатною
для життя, тобто, на початку 2006 року,
ІНФОРМАЦІЯ_5 року в них народився син
ОСОБА_7.

Незважаючи навіть на народження сина,
відповідач не наважувався піти із
своєї сім'ї, а залишався у шлюбі та
спільно проживав із своєю сім'єю. Лише
наприкінці 2007 року відповідач переїхав
жити до неї, після чого вона погодилась
на його реєстрацію у своїй квартирі,
сподіваючись, що в неї із відповідачем
буде нормальна сім'я.

Проте нормального сімейного життя у
позивачки із відповідачем не склалося,
оскільки скоро з'ясувалося, що
відповідач переїхав до неї в квартиру
лише в розрахунку на заволодіння
часткою цієї квартири, вважаючи, що
частка коштів, яку було вкладено в цю
квартиру, надійшла їй від нього.

Наприкінці 2008 року їй було зроблено
операцію у зв'язку із онкологічним
захворюванням, після чого їй було
надано інвалідність (з лютого 2009 року
по квітень 2013 року).

Наявність малої дитини та важка
хвороба робили позивачку дуже
вразливою до фінансового стану,
відповідач давав гроші лише на
найнеобхідніше, тому утворилась велика
заборгованість за комунальними
платежами за той час, що вони проживали
разом.

Відповідач постійно давав зрозуміти
позивачці, що він шкодує про те, що
пішов із сім'ї, тому їх стосунки ніяк не
складались, і сімейних відносин, які
передбачають спільне господарство,
спільні інтереси, спільне проведення
вільного часу у позивачки та
відповідача не було. Єдине, що їх
пов'язувало, це спільний син, проте
відповідач завжди був до нього
байдужим, шкодував на нього грошей,
ніяк не займався його вихованням та
взагалі не цікавився його життям

На даний час відповідач веде себе, як
чужа людина, що приходить в її дім та
уходить з нього коли йому заманеться,
за використання комунальних послуг,
які надаються не окремим особам, а усім
мешканцям квартири, не платить,
внаслідок чого утворився великий борг
із оплати комунальних послуг, зокрема -
теплопостачання.

Вона, як власниця житла, обмежена у
використанні власного житла внаслідок
протиправного перебування в її житлі
відповідача, який не є та не був членом
її сім'ї.

Відповідач мав до розлучення інше
житло, яке належало йому на праві
власності, і навіть, якщо він звідти
пішов, то власником житла залишився.

ОСОБА_2 звернувся із зустрічною
позовною заявою до ОСОБА_1, в якій
просить зобов'язати її виконати
дарування йому ? частини квартири за
адресою: АДРЕСА_3. В обґрунтування свого
зустрічного позову ОСОБА_2 посилався на
те, що вони з ОСОБА_1 мали близькі
стосунки з 2001 року, коли обидва
знаходилися в шлюбі. Для спільного
життя їм було необхідне житло. Після
того, як ОСОБА_1 в 2004 році розлучилася зі
своїм чоловіком, вони за об'явою
знайшли забудовника, що продавав
квартири, які здавалися у 2005 році, але
за квартиру потрібно було терміново
віддати гроші. ОСОБА_1 таких грошей не
мала, тому квартиру за адресою: АДРЕСА_3
було придбано повністю за його гроші,
за його ж кошти її було відремонтовано
та доведено до стану придатності для
проживання, а потім й заповнено меблями
та обладнанням. Єдиною причиною, що
квартиру було зареєстровано як
власність відповідачки, було те, що на
момент придбання квартири він ще не був
розлучений з попередньою жінкою.

При розлученні в 2008 році він усі свої
права на помешкання 19.06.2007 р. за
договором дарування передав онукові.
Тому з 20.06.2007 року по 25.11.2008 року, коли
він був зареєстрований у квартирі
ОСОБА_1, він зовсім не мав офіційного
місця проживання. Усвідомлюючи це,
ОСОБА_1 подала до Комінтернівської
районної ради заяву від 08.10.2009 р. на
видачу згоди на дарування йому частки
квартири за адресою: АДРЕСА_3. У заяві
вона мотивувала своє прохання тим, що
ним витрачено більше засобів на
придбання зазначеної квартири. Але ж
після винесення районною радою
позитивного рішення вона не стала
робити подальших кроків щодо дарування
йому ? частини квартири за адресою:
АДРЕСА_3. В нього на даний момент
ніякого іншого житла немає. Він вважає,
що рішення про надання згоди на
дарування йому ОСОБА_1 ? частини
квартири за адресою: АДРЕСА_3 не
втратило сили, ОСОБА_1 від своєї заяви
не відзивала.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 позов
підтримали в повному обсязі, проти
задоволення зустрічної позовної заяви
заперечували, посилаючись на її
необґрунтованість.

Відповідач зустрічний позов
підтримав в повному обсязі, проти
задоволення позовної заяви
заперечував, посилаючись на те, що
квартира АДРЕСА_1 була придбана,
відремонтована та доведена до стану
придатного для проживання, заповнена
меблями та обладнаннями повністю за
його гроші. На даний момент він не має
жодного іншого житла, а тому він не має
куди виїхати.

Третя особа ОСОБА_3 надав заяву
про розгляд справи за його відсутності,
позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує.

Представник третьої особи, Управління
служб у справах дітей Харківської
міської ради, - Келчевська І.С. надала
заяву про розгляд справи за її
відсутності.

Представник третьої особи, Державної
міграційної служби України в
Харківській області - Бабкова Л.С.
надала заяву, в якій просить винести
рішення по справі відповідно до
доказів, які містяться в матеріалах
цивільної справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача, її
представника, відповідача, дослідивши
матеріали справи приходить до
наступного.

ОСОБА_1 на праві приватної власності
належить квартира АДРЕСА_4, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно від 16.03.2006
року. /а.с. 7-10/

Згідно з довідкою ТОВ «Жилкомсервіс»
від 18.06.2013 року в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3,
малолітній ОСОБА_4, ОСОБА_2. /а.с. 6/

За ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, право приватної власності є
непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 16 ЦК України - кожна
особа має право звернутись до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права.

За ст. 321 ЦК України право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

ОСОБА_2 не надано жодних доказів того,
що він надавав кошти на придбання
квартири АДРЕСА_1, документів на
підтвердження того, що він є власником
або співвласником зазначеної квартири.

Посилання відповідача ОСОБА_2, на те, що
в своїй заяві від 08.10.2009 року ОСОБА_11
вказує, що ним на придбання квартири
витрачено більше засобів («средств»),
суд до уваги не приймає, оскільки з цієї
заяви не зрозуміло, яких саме засобів
на придбання квартири було витрачено
ОСОБА_2 більше, в якій мірі, вираженні
тощо. Таке зазначення в заяві ОСОБА_11 не
є належним і беззаперечним доказом на
підтвердження позовних вимог ОСОБА_2

Договір про дольову участь у
будівництві житлового будинку віж
03.11.2003 року, де сторонами є забудовник і
позивачка по справі, ОСОБА_2 не
оспорював.

Таким чином суд вважає за необхідне
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в
частині виселення ОСОБА_2 з квартири
АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "
Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання" зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на
житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
про виселення, про визнання особи
безвісно відсутньою або оголошення її
померлою.

Згідно зі ст. 11 Закону України " Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання" реєстрація місця
проживання та місця перебування осіб
здійснюється органом реєстрації.
Центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері реєстрації фізичних
осіб, затверджує відповідно до закону
порядок реєстрації місця проживання та
місця перебування осіб в Україні,
зразки документів, необхідних для
реєстрації і зняття з реєстрації
місця проживання та місця
перебування.

Враховуючи викладене, суд вважає за
необхідне відмовити ОСОБА_1 в
задоволенні позовних вимог в частині
зобов'язання Державної міграційної
служби України в Харківській області
скасувати державну реєстрацію ОСОБА_2,
який зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1, оскільки питання, пов'язані з
реєстрацією місця проживання та місця
перебування осіб належать до
компетенції органу реєстрації, крім
того Державна міграційна служба
України в Харківській області не є
відповідачем в даній цивільній справі.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва.

Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України - член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

За ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають
особи, які спільно проживають,
пов'язані спільним побутом, мають
взаємні права та обов'язки.

З ч.2,3 ст. 21 СК України вбачається, що
шлюбом є сімейний союз жінки та
чоловіка, зареєстрований у органі
державної реєстрації актів цивільного
стану, проживання однією сім'єю жінки
та чоловіка без шлюбу не є підставою
для виникнення у них прав та обов'язків
подружжя.

Таким чином, суд вважає за
необхідне в задоволенні позову ОСОБА_1
в частині позбавлення ОСОБА_2 права
користування житлом за адресою:
АДРЕСА_3 суд також вважає за необхідне
відмовити, оскільки, по-перше ОСОБА_2 не
є членом її сім'ї, а по-друге продовжує
проживати в її квартирі до
теперішнього часу.

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості з
ОСОБА_2 за комунальні послуги
(теплопостачання) в розмірі 2686,72
гривень, суд вважає за необхідне
відмовити, оскільки звернутись з
позовом про стягнення заборгованості
за комунальні послуги може лише
підприємство, яке їх надало. ОСОБА_1 не
надано жодних документів на
підтвердження того, що вона сплатила
комунальні послуги в розмірі 2686,77
гривень, а тому відповідач має
відшкодувати їй частину цих коштів.

За ст. 627 Цивільного кодексу України
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Суд вважає за необхідне в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 про
зобов'язання ОСОБА_1 виконати дарування
? частини квартири за адресою: АДРЕСА_5
відмовити, оскільки укладання договору
дарування частини квартири є правом
ОСОБА_1 Жодного попереднього договору
або договору дарування з обов'язком
передати подарунок у майбутньому між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не укладалися.

На підставі викладеного та
керуючись ст.. 41 Конституції України,
ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.
ст. 16, 319, 321, 383, 391, 405, 627, 717 ЦК України,
ст.ст. 3, 21 СК України, Законом України "
Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання",-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
ОСОБА_3, Управління служб у справах
дітей Харківської міської ради,
Головне управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області про усунення
перешкод в користуванні власністю,
виселення, припинення державної
реєстрації, стягнення заборгованості
задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні позову ОСОБА_1 в іншій
частині відмовити.

У задоволенні зустрічної позовної
заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
зобов'язання укласти договір дарування
- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції в 10-денний строк з дня
його проголошення або в порядку ч.1 ст.294
ЦПК України.

Суддя: Б. П. Григор'єв