У Х В А Л А іменем україни15 жовтня 2014
рокум. Київ Колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі: головуючого Луспеника
Д.Д., суддів: Гулька Б.І.,
Закропивного О.В., Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення Іллічівського районного суду
м. Маріуполя від 19 березня 2014 року та
рішення апеляційного суду Донецької
області від 13 травня 2014 року,в с т а н о в
и л а: У липні 2013 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
вказаним позовом, посилаючись на те, що
12 серпня 2005 року відповідач на підставі
договору № б/н отримав кредит у
розмірі 5 тис. грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку, зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36,00 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Відповідач своїм підписом
підтвердив згоду на те, що підписана
заява разом з умовами надання
банківських послуг, правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та банком Договір. У
порушення умов Договору відповідач
зобов'язання належним чином не виконав,
тому станом на 05 липня 2013 року
утворилася заборгованість у сумі 32 419
грн. 14 коп., яка складається з:
заборгованості за кредитом - 4 678 грн. 37
коп., заборгованості за процентами за
користування кредитом - 25 720 грн.
81 коп., а також штрафів, відповідно до
п. 8.6 Умов та правил надання банківських
послуг, а саме: 500 грн. - фіксована
частина штрафу, 1 519 грн. 96 коп. -
процентна складова штрафу. На підставі
цього ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд
стягнути з відповідача вказану
заборгованість. Рішенням
Іллічівського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 19
березня 2014 року у задоволені позовних
вимог ПАТ «КБ «Приватбанк» відмовлено.
Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 13 травня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення про часткове
задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
від 12 серпня 2005 року у сумі 14 633 грн. 39
коп., що складається із: заборгованості
за кредитом - 4 678 грн. 37 коп.;
заборгованості за процентами - 8 782 грн.,
штрафу - 500 грн. (фіксована частина);
штрафу - 673 грн. 02 коп. (процентна
складова). Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» витрати на оплату
судового збору у розмірі 351
грн. 20 коп. У касаційній скарзі ПАТ
КБ «ПриватБанк», посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову у повному обсязі. ОСОБА_3
рішення суду апеляційної інстанції у
касаційному порядку не оскаржив.
Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк»
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав. Відмовляючи у
задоволенні позову, суд першої
інстанції, виходив із того, що термін
дії кредитної картки встановлений до
квітня 2008 року, тобто кінцевий термін
погашення кредиту сплинув у квітні 2008
року; останній платіж було внесено
відповідачем 07 вересня 2009 року, а банк
звернувся до суду з позовом 11
липня 2013 року, тобто поза межами
трирічного строку позовної давності.
Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про часткове задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що відповідач не звертався до банку із
заявою про припинення дії договору та
закриття карткового рахунку, а
продовжував нею користуватися, тому
договір автоматично пролонговано,
строк дії договору не закінчився.
Позивач має право на стягнення з
відповідача заборгованості за
кредитом та відсотками у межах
передбаченого законом трирічного
строку позовної давності. З такими
висновками апеляційного суду
погодитись не можна, оскільки вони
суперечать вимогам закону та не
ґрунтуються на матеріалах
справи.Статтею 213 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим. Згідно
зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.
Судом встановлено, що 12 серпня 2005 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір № б/н, на
підставі якого останній отримав кредит
у розмірі 5 тис. грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36,00 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки (а. с. 6). Згідно пункту 9.12 умов і
правил надання банківських послуг
(далі - Умови) договір діє протягом 12
місяців з моменту підписання. Якщо
протягом цього терміну жодна зі сторін
не проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
пролонговується на такий самий термін
(а. с. 9).Апеляційний суд, задовольняючи
частково позов, виходив із того, що
строк дії кредитного договору та
кредитної картки пролонгувався з
кожним роком на підставі п. 9.12 Умов,
тому з відповідача підлягає стягненню
кредитна заборгованість у межах
трирічного строку позовної давності.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.Цивільне законодавство
передбачає два види позовної давності:
загальну і спеціальну. Загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК
України). Для окремих видів вимог
законом встановлена спеціальна
позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок. За
загальним правилом перебіг загальної і
спеціальної позовної давності
починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.
Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.
Під час розгляду справи у суді першої
інстанції 13 березня 2014 року ОСОБА_3
подав заяву про застосування позовної
давності (а. с. 52). За таких
обставин суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про відмову у
задоволенні позову.
Апеляційним
судом залишено поза увагою те, що
відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4
правил користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH) (а.
с. 9). Крім того, згідно правової
позиції, викладеної у постанові
Верховного Суду України від 19 березня
2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до
правил користування платіжною карткою,
які є складовою кредитного договору,
картка діє в межах визначеного нею
строку. За таким договором, що визначає
щомісячні платежі погашення кредиту та
кінцевий строк повного погашення
кредиту перебіг позовної давності (ст.
257 ЦК України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення. Тобто апеляційний
суд не взяв до уваги вищезгадану
постанову Верховного Суду України та
факт пред'явлення позову тільки 11 липня
2013 року, та дійшов
необґрунтованого висновку про
часткове задоволення позову.
Таким чином апеляційний суд
у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК
України не врахував норми
матеріального та процесуального права,
які регулюють спірні правовідносини,
та безпідставно скасував рішення суду
першої інстанції, ухвалене у
відповідності до вимог процесуального
і матеріального права. Керуючись
ст. ст. 333, 339, 345 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справу х в а л и л а :
Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити
частково. Рішення
апеляційного суду Донецької області
від 13 травня 2014 року скасувати, рішення
Іллічівського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 19
березня 2014 року залишити в силі.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий:
Д.Д. Луспеник
Судді:
Б.І. Гулько
О.В.
Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта