У х в а л а

іменем україни

3 вересня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, Тухлянської сільської ради
Сколівського району Львівської
області про визнання незаконним
рішення сільської ради та державного
акта на право власності на земельну
ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Сколівського районного суду
Львівської області від 29 квітня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 8 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що він та його брат ОСОБА_6 є
співвласниками житлового будинку
АДРЕСА_1, який розташований на
земельній ділянці площею 0,25 га. У
жовтні 2009 року він звернувся до
Тухлянської сільської ради
Сколівського району Львівської
області із заявою про надання йому
земельної ділянки для обслуговування
належної йому частини житлового
будинку, проте рішення сільська рада не
прийняла. Натомість 15 квітня 2011
року рішенням сільської ради ОСОБА_5
передано у власність земельну ділянку
площею 0,1652 га по вулиці Шевченка на
території Тухлянської сільської ради
для ведення особистого селянського
господарства, на підставі якого ОСОБА_5
видано державний акт на право
власності на зазначену земельну
ділянку. Позивач вважав, що зазначеним
рішенням органу місцевого
самоврядування було порушено його
право як суміжного землекористувача на
земельну ділянку, розмір якої повинен
визначатися пропорційно до часток
співвласників. Крім того, надання
ОСОБА_5 у власність земельної ділянки
для ведення особистого селянського
господарства призвело до зміни її
цільового призначення, оскільки вона
призначалася для обслуговування
житлового будинку , Ѕ частина якого
належить позивачу на праві власності.
Посилаючись на зазначені обставини,
просив визнати незаконним рішення
Тухлянської сільської ради
Сколівського району Львівської
області від 15 квітня 2011 року №
111 та скасувати державний акт на право
власності на зазначену земельну
ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_5

Рішенням Сколівського районного суду
Львівської області від 29
квітня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 8 липня 2014 року, у
задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст.
335 ЦПК України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відмовляючи у
задоволенні позову, суд першої
інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, обґрунтовано виходив
із того, що позивач не надав на
підтвердження своїх позовних вимог
належних та допустимих доказів того, що
надання у власність ОСОБА_5 земельної
ділянки загальною площею 0,1652 га для
ведення особистого селянського
господарства порушує його права чи
інтереси.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами
попередніх інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судами були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів першої та
апеляційної інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сколівського районного суду
Львівської області від 29 квітня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 8 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

В.О. Савченко