Справа № 465/8252/13
Головуючий у 1 інстанції: Ванівський
Провадження № 22-ц/783/4323/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло
М.В.,

позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та
його представника ОСОБА_4, розглянувши
у відкритому судовому засіданні у
місті Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Франківського районного суду м.Львова
від 29 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів та додаткових витрат на
дитину, -

в
с т а н о в и л а:

В серпні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3
про стягнення з нього неустойки (пені)
за прострочення сплати аліментів за 2008
- 2013 роки в сумі 92195 грн.30 коп. та
додаткових витрат на сина ОСОБА_5
щомісячно у розмірі 125 грн.

В ході розгляду справи позивач
змінювала та доповнювала свої позовні
вимоги і остаточно просила стягнути з
ОСОБА_3 лише неустойку за несвоєчасну
сплату аліментів за 2008-2013 роки в
розмірі 312 163 грн.48 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що у
відповідності до рішення Апеляційного
суду Львівської області від 28.09.2009 року
з ОСОБА_3 постановлено стягувати на
користь ОСОБА_2 на утримання дітей :
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 р. аліменти по 350 грн.
щомісячно, але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
починаючи з 23.05.2008 року і до досягнення
дітьми повноліття. Однак відповідач
протягом 2008 - 2013 років ухилявся від
сплати аліментів, платив їх
нерегулярно та не в повному розмірі,
внаслідок чого утворилась
заборгованість, яка за 2008 рік склала 4450
грн., за 2009 рік - 8499 грн., за 2012 рік - 3350
грн., а за 2013 рік -7250 грн..

Рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 29 квітня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 102 266 грн. 49 коп. пені за
прострочення сплати аліментів з 01.06.2008
року по 31.12.2013 року.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_4, яка діє в інтересах відповідача
ОСОБА_3, в частині розміру стягнення
пені за прострочення сплати аліментів.
Вважає оскаржуване рішення суду
незаконним та необґрунтованим,
прийнятим за неповного з'ясування
обставин, які мають значення для
справи, за неповного дослідження
доказів по справі, незастосування норм
матеріального права, які підлягали до
застосування. Апелянт стверджує, що
заборгованість у відповідача по сплаті
аліментів за період з 23.05.2008р. по 23.10.2009р.
виникла за незалежних від нього
обставин, зокрема через довготривалий
розгляд судом першої інстанції та
апеляційної інстанції справи про
стягнення аліментів. Крім того
зазначає, що судом не застосовано ч.2
ст.196 Сімейного кодексу України, згідно
з якою розмір неустойки може бути
зменшена судом з урахуванням
матеріального та сімейного стану
платника аліментів. Зокрема, у ОСОБА_3
відсутня постійна робота, у 2009 році
погіршився стан здоров'я, також
змінився матеріальний стан у зв'язку з
народження третьої дитини ОСОБА_7
Апелянт не заперечуючи сам факт
правомірності стягнення з відповідача
пені за прострочення сплати аліментів
на дитину, вважає, що встановлений
судом розмір неустойки є великим, а
тому просить зменшити суму пені за
прострочення сплати аліментів, подавши
до суду розрахунок неустойки, яку не
заперечує сплатити в розмірі 52 130 грн.
(а.с. 138-144).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача ОСОБА_3 та його
представника ОСОБА_4 на обґрунтування
апеляційної скарги, позивача ОСОБА_2 в
заперечення доводів апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як визначено положеннями ст.214 ЦПК
України, під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються; чи є
інші фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Однак зазначеним вимогам закону дане
рішення в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції безспірно
встановлено, що за рішенням
Апеляційного суду Львівської області
від 28.09.2009 року з ОСОБА_3 постановлено
стягувати на користь ОСОБА_2 на
утримання дітей : ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.
та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. аліменти по 350
грн. щомісячно, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку починаючи з 23.05.2008
року і до досягнення дітьми повноліття.
За рішенням Франківського районного
суду м.Львова від 4 жовтня 2013 року
розмір аліментів, що підлягають
стягненню з відповідача збільшено на 50
грн. на кожну дитину. Однак відповідач
протягом 2008 - 2013 років нерегулярно
сплачував аліменти, плату здійснював
не в повному розмірі, внаслідок чого
утворилась заборгованість.

Згідно розрахунку заборгованості
Франківського відділу державної
виконавчої служби від 31 січня 2014 року,
заборгованість ОСОБА_3 по сплаті
аліментів склала: за 2008 рік - 4450 грн., за
2009 рік - 8499 грн., за 2012 рік - 3350 грн., а за
2013 рік -7250 грн.. В той же час, в 2010 році
відповідач здійснив переплату
сплачуваних аліментів в розмірі 5500 грн.
а за 2011 рік 9800 грн.

Сторони вказані обставини,
нерегулярність сплати аліментів та
розрахунок і порядок сплати боргу, як
це зазначено в наведеному розрахунку,
визнають.

У відповідності до вимог ст.196 СК
України, при виникненні заборгованості
з вини особи, яка зобов'язана
сплачувати аліменти за рішенням суду,
одержувач аліментів має право на
стягнення неустойки (пені) у розмірі
одного відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

У відповідності до роз'яснень п.22
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 р. за N 3 "Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів" також зазначено,
що відповідальність платника
аліментів за прострочення їх сплати у
виді неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. При цьому
підкреслено, що на платника аліментів
не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів. Суд може зменшити розмір
неустойки з урахуванням матеріального
та сімейного стану платника аліментів,
а за передбачених ст.197 СК України умов -
повністю або частково звільнити його
від сплати заборгованості.

Закріплений у даній статті захід
відповідальності передбачає
відповідальність за прострочення
сплати аліментів, які зобов'язана особа
повинна сплачувати за рішенням суду.

Звернувшись до суду із даним позовом,
позивач ОСОБА_2 виходила із того, що
ОСОБА_3 нерегулярно сплачував аліменти
за рішенням суду, та прострочив їх
сплату з власної вини починаючи з
червня 2008 року до звернення з цим
позовом в 2013 році, з чим погодився і суд
першої інстанції, здійснюючи
розрахунок пені за період прострочення
сплати аліментів.

При вирішенні спору, суд першої
інстанції, дійшовши правильного
висновку про наявність підстав щодо
стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача
пені за прострочення сплати аліментів
за весь період їх прострочення, в той же
час залишив поза увагою положення ч.2
ст.196 СК України щодо підстав для
зменшення розміру неустойки.

Зокрема, судом не взято до уваги ті
обставини, що відповідач не має
постійного заробітку, хворіє
хронічними хворобами, фактично створив
нову сім`ю, яка потребує його допомоги,
та перебуває в скрутному матеріальному
становищі, що підтверджується
матеріалами справи (а.с.32-34, 116-120), а тому
визначений судом розмір неустойки, що
підлягає стягненню, може поставити
його на межу виживання.

Беручи до уваги фактичні обставини
справи та положення матеріального
права, що регулюють спірні
правовідносини, колегія суддів,
виходячи із майнового становища
ОСОБА_3, приходить до переконання про
необхідність зменшення розміру
неустойки, що підлягає стягненню з
відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає за необхідне рішення суду в
частині визначення розміру пені за
несвоєчасну сплату аліментів, які
підлягають стягненню з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 змінити та зменшити
суму цих стягнень, визначивши її в
розмірі 52 130 грн., яка фактично
визнається і відповідачем.

У відповідності до ст.88 ЦПК України
слід зменшити суму судового збору, що
підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь
держави, визначивши її в розмірі 521грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.п.1, 4
ст.309,, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду
м.Львова від 29 квітня 2014 року в частині
визначення розміру пені за несвоєчасну
сплату аліментів, які підлягають
стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
змінити та зменшити суму цих стягнень,
визначивши її в розмірі 52 130 (п'ятдесят
дві тисячі триста) грн.

Зменшити визначену судом суму
судового збору, що підлягає стягненню з
ОСОБА_3 на користь держави, визначивши
її в розмірі 521грн.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскарженим
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання цим
рішенням законної сили.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Бойко С.М.

Берези В.І.