Справа №442/7982/14-ц
Провадження №2/442/2894/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2014 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Медведика
Л.О.,

при секретарі Михавко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дрогобичі цивільну
справу за позовом ТзОВ «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та судових витрат, -

в с т а н о в и в :

Позивач ТзОВ «ОТП Факторинг Україна»
звернулось з позовом про стягнення
заборгованості по кредитному договору
в сумі 1 949 325,13 грн. до відповідачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилається на те, що
16.11.2005 року АКБ «Райффайзенбанк
Україна», правонаступником якого є ЗАТ
«ОТП банк» в свою чергу
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк» та відповідач ОСОБА_2 уклали
кредитний договір № ML-601/41/2005, за яким
останній отримав кредит в сумі 20000,00
Євро.

18 Березня 2011 р. між ПАТ «ОТП Банк» та
ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» у
відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082,
1084 Цивільного кодексу України було
укладено договір купівлі-продажу
кредитного портфелю № б/н.

Згідно з вищевказаним договором
Публічне акціонерне товариство «ОТП
Банк» відступило, а Товариство з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» прийняло на себе
зобов'язання за кредитним договором №
ML -601/41/2005 від 16/11/2005 року.

16.11.2005 р. в забезпечення виконання
зобов'язань відповідача ОСОБА_2 по
Кредитному договору було укладено
Договір поруки № SR -3 01/63/2005 між АКБ
«Райффайзенбанк Україна»
правонаступником якого є ЗАТ «ОТП
банк» в свою чергу правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
«ОТП Банк» та ОСОБА_3.

Відповідно до п. 1.1 ст. 1 Договору поруки
ОСОБА_3 прийняла на себе зобов'язання
відповідати за повне та своєчасне
виконання ОСОБА_2 зобов'язань перед
позивачем за Кредитним договором, в
повному обсязі таких зобов'язань.
Також, п. 1.2 ст. 1 Договору поруки
передбачено, що поручитель та боржник
відповідають як солідарні боржники.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного
кодексу України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону.

У порушення зазначених норм закону та
умов договору відповідачі зобов'язання
за вказаним договором належним чином
не виконували.

Відповідно до частини другої статті 1054
та частини другої статті 1050 Цивільного
кодексу України наслідками порушення
відповідачем зобов'язання щодо
повернення чергової частини суми
кредиту є право позивача достроково
вимагати повернення всієї суми
кредиту.

У зв'язку з зазначеними порушеннями
зобов'язань за кредитним договором
відповідачі станом на 01.08.2014 року мають
заборгованість - 1 949 325,13 грн.

Розрахунок суми заборгованості
додається.

Оскільки, відповідачами порушено умови
кредитного договору, то позивач
просить стягнути солідарно з
відповідачів вищезгадану суму боргу та
судові витрати.

Представник позивача в судове
засідання не з»явився, подав заяву про
розгляд справи за їх відсутності.
Позовні вимоги підтримує повністю та
просить задоволити.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заперечив щодо
задоволення позову, пославшись на
підстави, викладені в письмових
запереченнях. Просив суд відмовити у
задоволенні позову, оскільки позивач
пропустив строк звернення до суду.

Заслухавши думку представника
відповідачів, оглянувши матеріали
справи, суд встановив, що між АКБ
«Райффайзенбанк Україна»,
правонаступником якого є ЗАТ «ОТП
банк» в свою чергу правонаступником
якого є ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем
ОСОБА_2 16.11.2005 року було укладено
кредитний договір № ML-601/41/2005, за яким
останній отримав кредит в сумі 20000,00
Євро,із зазначенням дати його
повернення 16.11.2011 року.

В цей же день, 16.11.2005 року, в
забезпечення виконання зобов'язань
відповідача ОСОБА_2 по кредитному
договору було укладено договір поруки
№ SR-301/63/2005 між АКБ «Райффайзенбанк
Україна» правонаступником якого є
Закрите акціонерне товариство «ОТП
банк» в свою чергу правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
«ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_3,
згідно якого відповідач ОСОБА_3
прийняла на себе зобов'язання
відповідати за повне та своєчасне
виконання ОСОБА_2 його зобов'язань
перед банком за кредитним договором.

Також, п. 1.2 ст. 1 Договору поруки
передбачено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2
відповідають як солідарні боржники, що
означає, що позивач може звернутись з
вимогою про виконання боргових
зобов'язань як до основного боржника
так і до поручителя, чи до обох
одночасно.

З оглянутого розрахунку кредитної
заборгованості вбачається, що станом
на 01 серпня 2014 року становить: по тілу
кредиту - 19 439,84 EUR, що еквівалентно на
день проведення розрахунку згідно
курсу НБУ 315 149,40 грн.; по нарахованим та
не сплаченим відсоткам - 6 418,9184 EUR, що
еквівалентно на день проведення
розрахунку згідно курсу НБУ 104 060,30 грн.;
пеня - 1 530 115,43 грн.

Згідно укладеного кредитного договору
відповідач повинен погашувати
заборгованість відповідно до Графіку
погашення кредиту та процентів.

Статтями 1049, 1054 Цивільного
кодексу України передбачено, що
позичальник зобов»язаний повернути
кредитору надані грошові кошти
(кредит) та сплатити проценти у строки
та на умовах, встановлених договором.

Згідно ст.610 ЦК України, порушення
зобов»язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобовязання
(неналежне виконання).

Право позивача на звернення до суду про
стягнення боргу виникає у разі
порушення умов зобов»язання. З
представленого суду розрахунку
погашення заборгованості вбачається,
що відповідач ОСОБА_2 не здійснював
погашення боргу з 06.09.2007 року та
допустив вказану у розрахунку
заборгованість, яка б мала підлягати до
стягнення. Разом з тим, позовна заява
подана до суду 15 жовтня 2014 року. Тобто, з
останньої дати погашення відповідачем
ОСОБА_2 заборгованості за кредитом у
позивача виникло право на звернення до
суду за захистом своїх порушених прав.
Відповідно, - із зазначеного часу до
моменту звернення до суду пройшло
більш як 3 роки.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки,
спеціальна позовна давність у даному
випадку не застосовується.

Доказів того, що сторони кредитного
договору збільшували тривалість
позовної давності за домовленістю, що
перебіг позовної давності зупинявся
або переривався позивач не надав. Не
надано ним також доказів , що строк
звернення до суду пропущено з поважної
причини.

За ч.3 ст. 268 ЦК України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Така заява від
відповідача до суду надійшла.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» встановлено, що якщо строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі до ухвалення рішення, крім
випадків, коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього. Такою
ж є і правова позиція Верховного Суду
України, викладена в постанові від 16
квітня 2014 року в справі №6-24цс14.

Стягнення заборгованості в
солідарному порядку за кредитним
договором є неможливим, оскільки у
відповідності до ст.559 ЦК України
порука припиняється, якщо кредитор,
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов»язння, не пред»явить вимоги до
поручителя. Таким чином, позивач,
звернувшись до суду з позовною заявою
15.10.2014 року, пропустив шестимісячний
строк позовної давності, встановлений
вищезгаданою статтею, що є підставою
для відмови у позові.

Дана позиція також висвітлена у
Постанові Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорі, що виникають із
кредитних правовідносин».

Відтак, суд, керуючись наведеними вище
вимогами закону, вважає необхідним
відмовити позивачу у задоволенні його
позову за пропуском строку позовної
давності.

Через відмову в задоволенні позову,
судові витрати, понесені ТзОВ «ОТП
Факторинг Україна» при зверненні до
суду, не підлягають стягненню з
відповідачів.

Керуючись ст.ст.209,212-215,88 ЦПК України,
суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ТзОВ «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором та судових витрат -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської області
протягом десяти днів з дня його
оголошення через Дрогобицький
міськрайонний суд.

Суддя

Дрогобицький міськрайонний суд
Львівської області

в складі: головуючого - судді Медведика
Л.О.,

при секретарі Михавко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дрогобичі цивільну
справу за позовом ТзОВ «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та судових витрат, -

в с т а н о в и в :

Позивач ТзОВ «ОТП Факторинг Україна»
звернулось з позовом про стягнення
заборгованості по кредитному договору
в сумі 1 949 325,13 грн. до відповідачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилається на те, що
16.11.2005 року АКБ «Райффайзенбанк
Україна», правонаступником якого є ЗАТ
«ОТП банк» в свою чергу
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк» та відповідач ОСОБА_2 уклали
кредитний договір № ML-601/41/2005, за яким
останній отримав кредит в сумі 20000,00
Євро.

18 Березня 2011 р. між ПАТ «ОТП Банк» та
ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» у
відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082,
1084 Цивільного кодексу України було
укладено договір купівлі-продажу
кредитного портфелю № б/н.

Згідно з вищевказаним договором
Публічне акціонерне товариство «ОТП
Банк» відступило, а Товариство з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» прийняло на себе
зобов'язання за кредитним договором №
ML -601/41/2005 від 16/11/2005 року.

16.11.2005 р. в забезпечення виконання
зобов'язань відповідача ОСОБА_2 по
Кредитному договору було укладено
Договір поруки № SR -3 01/63/2005 між АКБ
«Райффайзенбанк Україна»
правонаступником якого є ЗАТ «ОТП
банк» в свою чергу правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
«ОТП Банк» та ОСОБА_3.

Відповідно до п. 1.1 ст. 1 Договору поруки
ОСОБА_3 прийняла на себе зобов'язання
відповідати за повне та своєчасне
виконання ОСОБА_2 зобов'язань перед
позивачем за Кредитним договором, в
повному обсязі таких зобов'язань.
Також, п. 1.2 ст. 1 Договору поруки
передбачено, що поручитель та боржник
відповідають як солідарні боржники.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного
кодексу України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону.

У порушення зазначених норм закону та
умов договору відповідачі зобов'язання
за вказаним договором належним чином
не виконували.

Відповідно до частини другої статті 1054
та частини другої статті 1050 Цивільного
кодексу України наслідками порушення
відповідачем зобов'язання щодо
повернення чергової частини суми
кредиту є право позивача достроково
вимагати повернення всієї суми
кредиту.

У зв'язку з зазначеними порушеннями
зобов'язань за кредитним договором
відповідачі станом на 01.08.2014 року мають
заборгованість - 1 949 325,13 грн.

Розрахунок суми заборгованості
додається.

Оскільки, відповідачами порушено умови
кредитного договору, то позивач
просить стягнути солідарно з
відповідачів вищезгадану суму боргу та
судові витрати.

Представник позивача в судове
засідання не з»явився, подав заяву про
розгляд справи за їх відсутності.
Позовні вимоги підтримує повністю та
просить задоволити.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заперечив щодо
задоволення позову, пославшись на
підстави, викладені в письмових
запереченнях. Просив суд відмовити у
задоволенні позову, оскільки позивач
пропустив строк звернення до суду.

Заслухавши думку представника
відповідачів, оглянувши матеріали
справи, суд встановив, що між АКБ
«Райффайзенбанк Україна»,
правонаступником якого є ЗАТ «ОТП
банк» в свою чергу правонаступником
якого є ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем
ОСОБА_2 16.11.2005 року було укладено
кредитний договір № ML-601/41/2005, за яким
останній отримав кредит в сумі 20000,00
Євро,із зазначенням дати його
повернення 16.11.2011 року.

В цей же день, 16.11.2005 року, в
забезпечення виконання зобов'язань
відповідача ОСОБА_2 по кредитному
договору було укладено договір поруки
№ SR-301/63/2005 між АКБ «Райффайзенбанк
Україна» правонаступником якого є
Закрите акціонерне товариство «ОТП
банк» в свою чергу правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
«ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_3,
згідно якого відповідач ОСОБА_3
прийняла на себе зобов'язання
відповідати за повне та своєчасне
виконання ОСОБА_2 його зобов'язань
перед банком за кредитним договором.

Також, п. 1.2 ст. 1 Договору поруки
передбачено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2
відповідають як солідарні боржники, що
означає, що позивач може звернутись з
вимогою про виконання боргових
зобов'язань як до основного боржника
так і до поручителя, чи до обох
одночасно.

З оглянутого розрахунку кредитної
заборгованості вбачається, що станом
на 01 серпня 2014 року становить: по тілу
кредиту - 19 439,84 EUR, що еквівалентно на
день проведення розрахунку згідно
курсу НБУ 315 149,40 грн.; по нарахованим та
не сплаченим відсоткам - 6 418,9184 EUR, що
еквівалентно на день проведення
розрахунку згідно курсу НБУ 104 060,30 грн.;
пеня - 1 530 115,43 грн.

Згідно укладеного кредитного договору
відповідач повинен погашувати
заборгованість відповідно до Графіку
погашення кредиту та процентів.

Статтями 1049, 1054 Цивільного
кодексу України передбачено, що
позичальник зобов»язаний повернути
кредитору надані грошові кошти
(кредит) та сплатити проценти у строки
та на умовах, встановлених договором.

Згідно ст.610 ЦК України, порушення
зобов»язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобовязання
(неналежне виконання).

Право позивача на звернення до суду про
стягнення боргу виникає у разі
порушення умов зобов»язання. З
представленого суду розрахунку
погашення заборгованості вбачається,
що відповідач ОСОБА_2 не здійснював
погашення боргу з 06.09.2007 року та
допустив вказану у розрахунку
заборгованість, яка б мала підлягати до
стягнення. Разом з тим, позовна заява
подана до суду 15 жовтня 2014 року. Тобто, з
останньої дати погашення відповідачем
ОСОБА_2 заборгованості за кредитом у
позивача виникло право на звернення до
суду за захистом своїх порушених прав.
Відповідно, - із зазначеного часу до
моменту звернення до суду пройшло
більш як 3 роки.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки,
спеціальна позовна давність у даному
випадку не застосовується.

Доказів того, що сторони кредитного
договору збільшували тривалість
позовної давності за домовленістю, що
перебіг позовної давності зупинявся
або переривався позивач не надав. Не
надано ним також доказів , що строк
звернення до суду пропущено з поважної
причини.

За ч.3 ст. 268 ЦК України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Така заява від
відповідача до суду надійшла.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» встановлено, що якщо строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі до ухвалення рішення, крім
випадків, коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього. Такою
ж є і правова позиція Верховного Суду
України, викладена в постанові від 16
квітня 2014 року в справі №6-24цс14.

Стягнення заборгованості в
солідарному порядку за кредитним
договором є неможливим, оскільки у
відповідності до ст.559 ЦК України
порука припиняється, якщо кредитор,
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов»язння, не пред»явить вимоги до
поручителя. Таким чином, позивач,
звернувшись до суду з позовною заявою
15.10.2014 року, пропустив шестимісячний
строк позовної давності, встановлений
вищезгаданою статтею, що є підставою
для відмови у позові.

Дана позиція також висвітлена у
Постанові Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорі, що виникають із
кредитних правовідносин».

Відтак, суд, керуючись наведеними вище
вимогами закону, вважає необхідним
відмовити позивачу у задоволенні його
позову за пропуском строку позовної
давності.

Через відмову в задоволенні позову,
судові витрати, понесені ТзОВ «ОТП
Факторинг Україна» при зверненні до
суду, не підлягають стягненню з
відповідачів.

Керуючись ст.ст.209,212-215,88 ЦПК України,
суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ТзОВ «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором та судових витрат -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської області
протягом десяти днів з дня його
оголошення через Дрогобицький
міськрайонний суд.

Суддя