Провадження № 2-1063/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2014 року Деснянський районний суд м.
Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Служба у справах дітей Святошинської
районної в м. Києві державної
адміністрації, про надання дозволу на
виїзд дитини за кордон без згоди та
супроводу батька, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до відповідача ОСОБА_2
про надання дозволу на виїзд дитини за
кордон без згоди та супроводу батька,
мотивуючи свої вимоги тим, що вона
перебувала у шлюбі з відповідачем з
07.07.2001 року по 18.06.2007 року. Від шлюбу вони
мають дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Після розірвання шлюбу син проживає з
нею та знаходиться на її утриманні.
Відповідач на підставі судового
рішення сплачує аліменти на утримання
дитини, але нерегулярно, а також
відповідач не приділяє належної уваги
дитині, проживає за межами України. На
даний час позивачка має можливість
виїхати з сином для оздоровлення та
відпочинку за кордон, для чого уклала з
ПП "Каліпсо Україна" Договір на
туристичне обслуговування у певні
країни. В жовтні 2013 року вона
звернулася до відповідача з проханням
надати дозвіл на виїзд дитини за
кордон, але відповідач на даний лист не
відповів, дозвіл на виїзд дитини за
кордон не надав. На підставі
викладеного позивачка вимушена
звернутися до суду з даним позовом,
просить надати дозвіл на тимчасові
виїзди за межі України для
оздоровлення та відпочинку
малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
наступні країни та періоди: Словацька
Республіка - з 28.12.2013 року по 12.01.2014 року;
Туреччина - з 24.03.2013 року по 30.03.2014 року;
Греція - з 28.04.2014 року по 11.05.2014 року;
Туреччина - з 01.06.2014 року по 21.06.2014 року;
Іспанія - з 28.06.2014 року по 20.07.2014 року;
Словацька Республіка - з 04.08.2014 року по
26.08.2014 року у супроводі його матері
ОСОБА_1 без нотаріально посвідченої
згоди батька - ОСОБА_2, а також стягнути
з відповідача судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 уточнила свої позовні вимоги,
просила їх задовольнити в повному
обсязі, а саме: надати їй дозвіл на
виїзд за межі України в період з 01 січня
2014 року по 31 грудня 2014 року
неповнолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, без нотаріально
посвідченої згоди та супроводу батька
ОСОБА_2.

Представник відповідача в
судовому засіданні позовні вимоги
визнав повністю. Пояснив, що відповідач
не заперечує проти виїзду дитини за
кордон, але через небажання позивачки,
щоб дитина зустрічалася з батьком,
відповідач і не надав згоду. Просив
позов задовольнити повністю.

Представник третьої особи в
судове засідання не з"явився, про день,
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, в своєму
листі просить розглядати справу у його
відсутність. Суд вважає можливим
розглядати справу у відсутності
представника третьої особи, за наявних
у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення позивачки,
представника відповідача, вивчивши
письмові матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в
повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по
справі ОСОБА_1 ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі в період з 07.07.2001
року по 18.06.2007 року.

Від шлюбу сторони мають
неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як встановлено судом, з часу
розлучення неповнолітній син постійно
проживає з позивачкою, яка піклується
про нього, повністю матеріально та
морально утримує, доглядає за ним,
займається його вихованням.

Відповідач після розірвання
шлюбу належної уваги дитині не
приділяє, проживає за межами країни, де
працює за контрактом. Незважаючи на
рішення суду про стягнення аліментів,
відповідач надає матеріальну допомогу
нерегулярно і не в повному обсязі.

Статтею 33 Конституції України
передбачено, що кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
проживання, право вільно залишати
територію України, за винятком
обмежень, які установлюються законом.

Відповідно до ч.2 ст. 313 ЦК України
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
та в їхньому супроводі або в супроводі
осіб, які уповноважені ними.

Згідно із ч.2 ст. 4 Закону України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадянами України" за
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина за
кордон може бути дозволено на підставі
рішення суду.

Аналогічне положення міститься у п.2 ч.4
Правил перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою КМ України №57 від 27.01.1995
року, про те, що виїзд громадян України,
які не досягли 16-річного віку,
здійснюється без нотаріально
посвідченої згоди другого з батьків у
разі пред'явлення рішення суду про
надання дозволу на виїзд з України
громадянину, який не досяг 16-річного
віку, без згоди та супроводу другого з
батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затвердженими постановою КМ України
№231 від 31.03.1995 року, визначено, зокрема,
що виїзд неповнолітніх громадян
України за межі території України
здійснюється за одним із таких
документів: паспорт громадянина
України для виїзду за кордон, виданий
дітям громадянам України згідно з цими
правилами; проїзний документ дитини,
виданий відповідно до Правил; паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон одного з батьків, у який,
відповідно до Правил, записано дитину,
яка прямує у його супроводі через
державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено, що
оформлення паспорта/проїзного
документа здійснюється на підставі
заяви батьків (законних представників
батьків чи дітей), а у разі, коли батьки
не перебувають у шлюбі між собою, - того
з них, з ким проживає дитина,
справжність підпису яких засвідчено
нотаріально. За наявності заперечень
одного з батьків документ може бути
оформлено на підставі рішення суду.

Позивачка ОСОБА_1, звертаючись до суду
із вимогами до відповідача, просить
надати дозвіл на виїзд за межі України
малолітній дитині без згоди та
супроводу їх батька.

Суд вбачає, що наведені вище норми
права не містять такого положення, що
на підставі рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України дитині, яка
не досягла 16-річного віку, без згоди та
супроводу другого з батьків,
дозволяється разовий виїзд дитини, і
для кожної наступної короткострокової
поїздки необхідно отримання нового
рішення, у разі, якщо батько (мати)
відмовиться від надання дозволу на
виїзд своєї дитини за межі України, що
сімейне законодавство виходить із
принципу повної рівноправності обох
батьків у всіх правах і обов'язків
відносно своїх дітей, зокрема, ст. 155 СК
України визначає, що здійснення
батьками своїх прав по виконанню
обов'язків мають ґрунтуватися на
повній повазі до прав дитини та її
людської гідності, батьківські права
не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини, що законодавством
визначено права та обов'язки батьків
щодо виховання дитини, при цьому
пріоритетним та принциповим
визначенням є інтереси дитини, що вони
повинні бути непорушними в
незалежності від стосунків батьків між
собою.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що сторони на даний час разом не
проживають, іноді спілкуються,
відповідач проживає за межами країни,
де працює за контрактом, при цьому суд
приймає до уваги, що можливість
отримання згоди в судовому порядку на
виїзд дитини за межі України без згоди
батька може зайняти стільки часу, що на
момент набрання рішенням законної
сили, сплинуть встановлені строки для
оформлення проїзних документів,
зокрема, коли для права в'їзду в держави
необхідно отримання візи в посольстві
чи консульській установі, приймає до
уваги, що в судовому засіданні не
надано жодного доказу, що виїзд за
кордон дитини пов'язаний із виїздом на
постійне місце проживання разом із
матір'ю або довгострокове перебування
за межами України з інших причин, а тому
суд вважає, що внаслідок ухвалення
рішення про задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 право батька на піклування,
спілкування чи виховання дитини жодним
чином не порушується і не обмежується.

Аналізуючи зібрані по справі
докази в їх сукупності, суд дійшов
висновку про підставність та
обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1,
а тому про повне їх задоволення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК УКраїни з
відповідача на користь позивачки
підлягають стягненню судові витрати по
справі в розмірі 229, 40 грн.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України,
ст. 150, 180 Сімейного Кодексу України,
Законом України "Про порядок виїзду з
України і вїзду в Україну громадян
України", -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Служба у справах дітей
Святошинської районної в м. Києві
державної адміністрації, про надання
дозволу на виїзд дитини за кордон без
згоди та супроводу батька.

Надати дозвіл ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянці України,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
виїзд за межі України в період з 01 січня
2014 року по 31 грудня 2014 року
неповнолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, без нотаріально
посвідченої згоди та супроводу батька
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина
України, ідентифікаційний код НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 витрати по сплаті судового
збору в розмірі 229, 40 грн.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Деснянський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення.

Головуючий: