З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в особі
судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Ужгород
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
комунального підприємства «Парк
культури та відпочинку «Боздоський»
про стягнення нарахованої, але не
виплаченої заробітної плати та
середнього заробітку за весь час
затримки і по день фактичного
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до КП
«Парк культури та відпочинку
«Боздоський» про стягнення
нарахованої, але не виплаченої
заробітної плати та середнього
заробітку за весь час затримки і по
день фактичного розрахунку.
Посилається на те, що з 2010 року по 2012 рік
він працював на посаді директора КП
«Парк культури та відпочинку
«Боздоський», що стверджується записом
у його трудовій книжці. Відповідно до
зазначених записів його було прийнято
на роботу на підставі розпорядження
голови Ужгородської міської ради від
15.11.2010 р. за № 255. Звільнено на підставі
розпорядження голови Ужгородської
міської ради від 29.08.2012 р. за № 256 та
покладено на відповідача обов’язок
виплатити належні йому суми, тобто
заробітну плату. За час його роботи
йому нараховувалася заробітна плата
відповідно до трудового контракту,
однак сама виплата проходила
частинами, а за останні 9 місяців його
роботи заробітна плата не
виплачувалася. Заборгованість по
заробітній платі без врахування
компенсації за невикористану
грн. Порушення трудового законодавства
з боку підприємства було констатовано
також територіальною інспекцією з
питань праці у Закарпатській області.
Під час розгляду справи позивач на
підставі ст. 31 ЦПК України, у зв’язку з
тим, що сума заборгованості по
заробітній платі, що нарахована, однак
не виплачена відповідачем, була
стягнута на його користь судовим
наказом, винесеним на підставі його
заяви, зменшив позовні вимоги в частині
виплаченої заробітної плати.
Враховуючи ту обставину, що зазначений
судовий наказ не було виконано та
стягнена заробітна плата не виплачена,
позовні вимоги в частині стягнення
середнього заробітку за час затримки
виплати заробітної плати підтримує у
повному обсязі. Згідно поданої ним
заяви розрахунку середнього заробітку
за час затримки виплати заробітної
плати просить стягнути з відповідача
середній заробіток за весь час
затримки з 29.08.2012 р. по день фактичного
розрахунку, а саме 07.10.2014 р.
Позивач в судове засідання не
з’явився. Подав заяву в якій просить
розглянути справу без його участі,
позовні вимоги підтримує та не
заперечує проти винесення заочного
рішення.

Відповідач в судове засідання не
з’явився. Про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України в
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється. З огляду на викладене
та те, що сторони в судове засідання не
з’явилися, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення
при заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України, згідно з якими у разі неявки в
судове засідання відповідача, який був
належним чином повідомлений і від
якого не надійшло повідомлення про
причини неявки, суд може ухвалити
заочне рішення на підставі наявних у
справі доказів.

Розглянувши матеріали справи суд
приходить до висновку, що позов слід
задовольнити повністю виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 16.11.2010 р. ОСОБА_1
було прийнято на роботу на посаду
директора КП «Парк культури та
відпочинку «Боздоський» відповідно до
розпорядження № 255 від 15.11.2010 р.
Розпорядженням № 256 від 29.08.2012 р.
позивача звільнено з роботи за згодою
сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП
України, що підтверджується
відповідними записами в трудовій
книжці позивача.

Як вбачається з матеріалів справи та
підтверджується довідкою відповідача
від 23.04.2013 р. станом на 23.04.2013 р. за ОСОБА_1
рахується заборгованість по
заробітній платі в сумі 54882.24 грн. (без
врахування компенсації за
невикористану відпустку за 2011, 2012 роки),
заборгованість виникла з вересня 2011
року (а.с. 8).

У травні 2013 року позивач звернувся до
Ужгородського міськрайонного суду з
заявою про видачу судового наказу про
стягнення з КП «Парк культури та
відпочинку «Боздоський» на його
користь нарахованої, але не виплаченої
заробітної плати. Судовим наказом від
27.05.2013 р. стягнуто з КП «Парк культури та
відпочинку «Боздоський» на користь
позивача нарахованої, але не
виплаченої заробітної плати у сумі
54882.24 грн. Судовий наказ не набрав
законної сили та на день подачі позову
до суду виконаний не був.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
встановлено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. У відповідності
до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов’язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу

Згідно ст. 47 КЗпП України передбачено,
що власник або уповноважений ним орган
зобов’язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені ст. 116
КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належить йому від підприємства,
установи, організації, проводиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України
обов’язок роботодавця щодо виплати
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні настає за
умови невиплати з його вини належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 КЗпП України, при
цьому визначальними є такі юридично
значимі обставини, як невиплата
належних працівникові сум при
звільненні та факт проведення з ним
остаточного розрахунку.

Непроведення з вини власника або
уповноваженого ним органу розрахунку з
працівником у строки, передбачені
статтею 116 КЗпП України, є підставою для
відповідальності, передбаченої
статтею 117 Кодексу, тобто виплати
працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку. Після ухвалення
судового рішення про стягнення
заборгованості із заробітної плати
роботодавець не звільняється від
відповідальності, передбаченої
статтею 117 КЗпП України, а саме виплати
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

Така правова позиція закріплена у
висновках Верховного Суду України,
викладених в постанові від 29.01.2014 року в
справі № 6-144ц13.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб’єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначену норму права,
та для всіх судів України. Суди
зобов’язані привести свою судову
практику у відповідність із рішенням
Верховного Суду України.

Як встановлено судом відповідач
нарахував, але не виплатив позивачу при
звільненні заробітну плату в розмірі
54882.24 грн. Вказана сума станом на 07.10.2014
р. не виплачена, а тому суд вважає, що за
період з 29.08.2012 р. по 07.10.2014 р. на користь
позивача з відповідача підлягає до
стягнення середній заробіток за час
затримки розрахунку.

При визначенні періоду за який
підлягає до стягнення середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні суд враховує
роз’яснення наданні в п. 20 Постанови
Пленуму Верховного суду України від 24
грудня 1999 року № 13 «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці». Установивши при
розгляді справи про стягнення
заробітної плати у зв’язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред’явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи –
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Відповідно до Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р.,
вираховується середньоденна заробітна
плата для нарахування середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні.

Згідно довідки КП «Парк культури та
відпочинку «Боздоський» від 01.07.2014 р.
середня заробітна плата позивача за
останні два повних місяців роботи, а
саме червень та липень 2012 року
становила (4936.07 грн. + 4936.07 грн. / 2 =) 4936.07
грн. Кількість робочих днів у вказаний
період (19 + 22 = 41 / 2 =) 21 та середньоденна
заробітна плата для вирахування
середнього заробітку за затримку
виплати заробітної плати складає (4936.07
грн. / 21 робочих днів =) 235.05 грн. Звідси
розрахунок середнього заробітку за час
затримки розрахунку по день фактичної
виплати заробітної плати (89 робочих
днів за період з 29.08.2012 р. по 31.12.2012 р. + 251
робочий день за 2013 рік + 189 робочих днів
з період з 01.01.2014 р. по 07.10.2014 р. = 529
робочих днів х 235.05 грн. =) 124341.45 грн.

Враховуючи викладене суд вважає, що з
відповідача на користь позивача
підлягає до стягнення 124341.45 грн.
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з
відповідача слід стягнути на користь
держави до спеціального фонду
Державного бюджету України 243.6 грн.
судового збору.

Тому, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 79, 88, 209, 212-215,
224-226 ЦПК України, ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП
України суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з комунального підприємства
«Парк культури та відпочинку
«Боздоський» на користь ОСОБА_1 124341 (сто
двадцять чотири тисячі триста сорок
одну) гривню 45 копійок середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні.

Стягнути з комунального підприємства
«Парк культури та відпочинку
«Боздоський» до спеціального фонду
Державного бюджету України 243 (двісті
сорок три) гривні 60 копійок судового
збору.

Заочне рішення може бути переглянуте
Ужгородським міськрайонним судом за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Ужгородський
міськрайонний суд протягом 10 днів з дня
його проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Головуюча

Сарай А.І.