Справа №486/1646/14-ц 10.11.2014 10.11.2014 10.11.2014
Провадження №22-ц/784/2982/14
Головуючий першої інстанції:
Категорія- 54 Доповідач
апеляційного суду: Галущенко О.І
У Х В А Л А

Іменем
України

10 листопада 2014 р.
м. Миколаїв

Колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів:
Самчишиної Н.В.

Серебрякової Т.В.

із секретарем

судового засідання : Романенко
Ю.О.

з участю:

позивачки - ОСОБА_4

представників:

позивачки - ОСОБА_5.

відповідача - Салагора
О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за

апеляційною
скаргою

ОСОБА_4 на рішення
Южноукраїнського міського суду
Миколаївської області від 26. 09.2014 р., у
справі за

позовом

ОСОБА_4 до Комунального
підприємства «Житлово-експлуатаційне
об'єднання» (далі- КП «ЖЕО», або
Підприємство) про поновлення на посаді,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди,

встановила:

03.09.2014 р. ОСОБА_4 звернулася з
позовом до КП «ЖЕО» про поновлення її
на посаді, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди.

Позивачка зазначала, що наказом
директора КП «ЖЕО» № 206-ОС від 06.12.2013 р.
її було звільнено з посади бухгалтера
ЖЕД №3 з 09.12.2013 р. за угодою сторін на
підставі п.1 ст. 36 КЗпП України.

Посилаючись на те, що її
звільнення здійснено під примусом з
боку керівника з порушенням вимог
закону, позивачка просила про
задоволення позовних вимог.

Рішенням Южноукраїнського
міського суду Миколаївської області
від 26. 09.2014 р. у задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка
ставить питання про скасування рішення
і ухвалення нового про задоволення її
позовних вимог в повному обсязі
вважаючи, що висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи, вимогам закону та наданим
доказам.

Перевіряючи законність та
обгрунтованість рішення в межах
визначених ст. 303 ЦПК України, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з таких
підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк може бути
припинений за згодою сторін в строк,
визначений сторонами.

Анулювання такої домовленості
може мати місце лише при взаємній
згоді про це власника або

уповноваженого ним органу і
працівника.

Саме такий висновок міститься у
п. 8 Постановами Пленуму Верховного
Суду України № 3 від 06.11.1992 р. ( з
наступними змінами) «Про практику
розгляду судами трудових спорів»

Як вбачається з матеріалів
справи, і це обґрунтовано встановлено
судом, 05.12.2013 р. позивачка подала заяву
про розірвання трудового договору за
угодою сторін на підставі п.1 ч.1 ст. 36
КЗпП України з 09.12.2013 р. ( а.с. 12)

06.12.2013 р. директором КП «ЖЕО»
видано наказ про звільнення позивачки
з займаної посади за п.1 ст. 36 КЗпП
України з 09.12.2013 р. з проведенням
остаточного розрахунку та виплатою
компенсації за невикористану
відпустку.( а. с.-13)

Встановлене свідчить про
досягнення домовленості між
працівником та роботодавцем про її
звільнення з роботи за згодою сторін
та у погоджений ними строк.

Надані до матеріалів справи
документи та пояснення сторін і
свідчення свідків не дають підстав
вважати, що після подачі заяви сторони
домовлялися про анулювання такої
домовленості, як такої, що була
досягнута внаслідок тиску на одну із
сторін такої угоди.

Суд повно та всебічно дослідив
зазначені обставини справи та прийшов
правильного висновку про те, що
звільнення позивачки за угодою сторін
здійснено з дотриманням наведених
вимог закону та без застосування
примусу, на який вона посилалася, як на
підставу позову.

З врахуванням такого висновку
судом постановлене обґрунтоване
зібраними доказами рішення про
відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги
позивачки про те, що заява про
звільнення подана нею під
психологічним тиском керівника не
заслуговують на увагу, оскільки
спростовуються свідченнями свідків, з
яких не вбачається, що керівник
здійснювала такі дії, які могли самі по
собі змусити позивачку подати заяву
про звільнення всупереч її бажанню.

Посилання на конфлікт з трудовим
колективом також не можуть бути
враховані пи перегляді рішення.

Так, жоден з працівників КП «ЖЕО»,
з яким конфліктувала позивачка, окремо
не являється стороною трудового
договору, укладеного роботодавцем з
позивачкою і за таких обставин його дії
по відношенню до позивачки, не можуть
вважатися винними діями роботодавця.
Адже не доведено, що керівник
заохочував працівників до конфлікту з
позивачкою чи був організатором таких
дій.

Доводи апеляційної скарги щодо
поважності пропуску строку на
звернення до суду за захистом
трудового права також не заслуговують
на увагу, оскільки при ухваленні
рішення суд виходив з безпідставності
позовних вимог, що є самостійною
підставою для відмови у задоволенні
позову.

Встановлені обставини не дають
підстав для зміни чи скасування
рішення місцевого суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 - 315 ЦПК
України, колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
відхилити, а рішення Южноукраїнського
міського суду Миколаївської області
від 26. 09.2014 р. - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але з цього часу на протязі двадцяти
днів може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:
О.І. Галущенко Судді:
Н.В.
Самчишина

Т.В.Серебрякова