Ухвала

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за заявою ОСОБА_3 про перегляд у
зв'язку з нововиявленими обставинами
ухвали Шевченківського районного суду
м. Києва від 21 червня 2013 року в справі за
поданням старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України про тимчасове обмеження
у праві виїзду за межі України ОСОБА_3,
за касаційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 25 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року старший державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України (далі - ДВС
України) Кеда М.В. у порядку ст. 377-1 ЦПК
України звернувся до суду з указаним
поданням, посилаючись на те, що в
провадженні відділу примусового
виконання рішень ДВС України перебуває
виконавчий лист Новозаводського
районного суду м. Чернігова від 11
травня 2012 року про стягнення з ОСОБА_3
на користь публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк» 4804972,54 дол. США.
Оскільки боржник ухиляється від сплати
вище вказаної суми, зокрема за ним не
зареєстровано ні рухомого, ні
нерухомого майна, державний виконавець
просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_3 у
праві виїзду за межі України до
виконання ним своїх зобов'язань за
кредитним договором.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 21 червня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
25 лютого 2014 року, подання державного
виконавця задоволено. Тимчасово (на
строк до виконання зобов'язань за
виконавчим листом Новозаводського
районного суду м. Чернігова від 11
травня 2012 року) обмежено у праві виїзду
за межі України ОСОБА_3

У липні 2014 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з
заявою про перегляд у зв'язку з
нововиявленими обставинами
вищезазначеної ухвали Шевченківського
районного суду м. Києва від 21 червня 2013
року, оскільки заявнику стали відомі
обставини, які є істотними для справи,
та які не були і не могли бути йому
відомі під час розгляду подання
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень ДВС
України в Шевченківському районному
суді м. Києва, а саме: 20 червня 2014 року
рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва встановлено факт, що має
юридичне значення, а саме, що ОСОБА_3
перебував у трудових відносинах з
товариством з обмеженою
відповідальністю «Мрія-А» (далі - ТОВ
«Мрія-А») з 28 травня 2013 року на посаді
менеджера з комерційної діяльності
цього підприємства. Зазначене рішення
набрало законної сили. Тобто посилався
на те, що є можливість виконання
рішення суду про стягнення з нього суми
без обмежень його конституційних прав.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 03 липня 2014 року
заяву ОСОБА_3 про перегляд у зв'язку з
нововиявленими обставинами ухвали
Шевченківського районного суду м.
Києва від 21 червня 2013 року задоволено.
Скасовано ухвалу Шевченківського
районного суду м. Києва від 21
червня 2013 року та постановлено нову
ухвалу про відмову в задоволенні
подання державного виконавця.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
25 липня 2014 року вказану ухвалу суду
першої інстанції скасовано та
постановлено нову ухвалу про відмову в
задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд
за нововиявленими обставинами ухвали
Шевченківського районного суду м.
Києва від 21 червня 2013 року.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
просить скасувати ухвалу апеляційного
суду, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, та залишити в силі ухвалу
місцевого суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Скасовуючи ухвалу суду першої
інстанції та постановляючи нову ухвалу
про відмову ОСОБА_3 в задоволенні заяви
про перегляд у зв'язку з нововиявленими
обставинами ухвали Шевченківського
районного суду м. Києва від 21 червня 2013
року, апеляційний суд виходив з того, що
така ухвала районного суду не є тим
судовим рішенням, яким закінчується
розгляд справи, а постановлена на
стадії виконання рішення суду, тому в
силу ч. 1 ст. 361 ЦПК України вона не може
переглядатись у зв'язку з
нововиявленими обставинами. Також
апеляційний суд зазначив про те, що
заява ОСОБА_3 є безпідставною, так як
обставини, на які він посилався, не є
нововиявленими, а могли бути йому
відомими при вирішенні питання по суті.

Погодитися з таким висновком суду
апеляційної інстанції не можна.

За положеннями ч. 1 ст. 361 ЦПК України у
зв'язку з нововиявленими обставинами
переглядаються судові рішення, якими
закінчено розгляд справи.

Системний аналіз норм ЦПК України,
зокрема його статей 208, 209, 210, вказує на
те, що судовий розгляд закінчується
ухваленням рішення (ч. 3 ст. 208 ЦПК
України), а у випадках, передбачених
законом, - постановленням ухвали.

Ухвала суду є одним із видів судових
рішень, однією із форм їх викладу (п. 1 ч.
1 ст. 208 ЦПК України).

Апеляційний суд не звернув уваги на ч. 2
ст. 208 ЦПК України, яка перелічує умови
та випадки, при яких постановляється
ухвала. Так, після невичерпного
переліку ухвал, зазначається - а також в
інших випадках, передбачених ЦПК
України.

Отже, враховуючи вищенаведене та те, що
ухвалою про вирішення питання щодо
обмеження у праві виїзду за межі
України закінчується його судовий
розгляд по суті (ст. 377- 1 ЦПК України), то
таке судове рішення (ухвала) підлягає
перегляду у зв'язку з нововиявленими
обставинами.

У зв'язку з наведеним суд першої
інстанції з дотриманням вимог
ЦПК України розглянув заяву ОСОБА_3 про
перегляд судового рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами.

Крім того, апеляційний суд, скасовуючи
ухвалу районного суду та залишаючи
заяву ОСОБА_3 про перегляд судового
рішення у зв'язку з нововиявленими
обставинами без задоволення по суті,
допустився й інших порушень вимог
процесуального закону.

Так, відповідно до ст. 365 ЦПК України
розгляд заяви у зв'язку з
нововиявленими обставинами
здійснюється судом за правилами,
встановленими цим Кодексом для
провадження у суді тієї інстанції, яка
здійснює перегляд. Розглянувши заяву,
суд може скасувати судове рішення, що
переглядається, і прийняти нове судове
рішення або залишити заяву про
перегляд судового рішення за
нововиявленими обставинами без
задоволення.

Судове рішення за наслідками
провадження за нововиявленими
обставинами може бути оскаржено в
порядку, встановленому цим Кодексом
для оскарження судових рішень суду
відповідної інстанції. З набранням
законної сили новим судовим рішенням
втрачають законну силу судові рішення
інших судів у цій справі.

Враховуючи наведене, апеляційний суд
після скасування судового ухвали у
зв'язку з нововиявленими обставинами і
ухвалення судом першої інстанції
нового судового рішення мав перевірити
його законність по суті та прийняти
судове рішення за результатами
розгляду апеляційної скарги
відповідно до положень ст. 307 ЦПК
України (пункти 20, 21 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про
застосування цивільного
процесуального законодавства при
перегляді судових рішень у зв'язку з
нововиявленими обставинами).

Відтак, повноважень скасовувати таке
судове рішення і постановляти
процесуальний документ з приводу
розгляду заяви про перегляд у зв'язку з
нововиявленими обставинами по суті
наведених обставин, відмовляти у її
задоволенні, тобто розглядати заяву по
суті апеляційний суд немає.

Як вбачається з матеріалів справи, і це
встановлено ухвалою Шевченківського
районного суду м. Києва від 21 червня 2013
року подання старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень ДВС України Кеда М.В.
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України без вилучення
паспортного документа боржника ОСОБА_3
- задоволено, при цьому вказане подання
було мотивоване тим, що боржник
ухиляється від примусового виконання
рішення суду про стягнення
заборгованості, оскільки у боржника
відсутнє на праві власності рухоме та
нерухоме майно, останній не працює.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 20 червня 2014
року, що набрало законної сили,
встановлено, що ОСОБА_3 перебував в
трудових відносинах з ТОВ «Мрія-А» з 28
травня 2013 року на посаді менеджера з
комерційної діяльності цього
підприємства. Також, судом під час
розгляду вищезазначеної справи про
встановлення факту, що має юридичне
значення, було встановлено, що згідно
підписаної між заявником та ТОВ
«Мрія-А» посадової інструкції, заявник
завжди повинен бути готовим до
постійних відряджень в інші міста
України та за її межі. Даною
інструкцією також передбачено, що в
разі наявності обставин, що
унеможливлюють відбуття заявника у
відрядження, в тому числі і закордонні,
він зобов'язаний терміново повідомити
про це керівника та несе
відповідальність, якщо через такі
обставини не зміг відбути у
відрядження.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» передбачено,
як підставу для тимчасового обмеження
у праві виїзду за кордон наявність
невиконаних зобов'язань, але лише до
моменту виконання зобов'язань, або
розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України.

Таким чином, аналіз перелічених норм
законів дає підстави стверджувати, що
необхідною умовою для застосування
видів тимчасового обмеження у виїзді
за кордон є встановлення факту
умисного ухилення боржника - фізичної
особи від виконання зобов'язань за
рішенням суду.

Згідно з положеннями статей 10, 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається.

З урахуванням вимог ст. 377-1 ЦПК України,
п. 5) ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок
виїзду і в'їзду в Україну громадян
України», п. 18) ч. З ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
саме старший державний виконавець
зобов'язаний довести навмисне або інше
свідоме невиконання боржником ОСОБА_3
рішення суду.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що старший
державний виконавець, з урахуванням
нововиявлених обставин, не надав суду
докази, які б давали підстави вважати,
що боржник у виконавчому провадженні,
ОСОБА_3, має намір ухилятись або
ухиляється від виконання судового
рішення, в тому числі і шляхом
залишення території України.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про задоволення заяви про
перегляд у зв'язку з нововиявленими
обставинами ухвали Шевченківського
районного суду м. Києва від 21 червня 2013
року та скасування вказаної ухвали є
вірним.

Апеляційний суд, відмовляючи в
задоволенні заяви ОСОБА_7 про перегляд
судового рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами по суті
заяви, цих висновків районного суду не
спростував, не вказав, яких порушень
норм процесуального права суд
допустився, які б були підставою для
скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом було
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, ухвала суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню.

Керуючись статтями 336, 339, 345, 365 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 - задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25
липня 2014 року скасувати, ухвалу
Шевченківського районного суду м.
Києва від 03 липня 2014 року залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С.
Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська