УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Умнової О.В., Савченко В.О., Фаловської
І.М., Гримич М.К., Висоцької В.С.,
Кафідової О.В., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до
Колективного підприємства
«Дніпропетровський райсількомунгосп»,
третя особа: ОСОБА_8, про внесення
запису у трудову книжку, за касаційною
скаргою Колективного підприємства
«Дніпропетровський райсількомунгосп»
на рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 10 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 16 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_7 звернулась до
суду з позовом до Колективного
підприємства «Дніпропетровський
райсількомунгосп» (далі - КП
«Дніпропетровський
райсількомунгосп»), який в подальшому
уточнила, та просила поновити їй строк
для звернення до суду з позовом про
оформлення запису в трудовій книжці
про звільнення; встановити факт
звільнення її з посади в. о. майстра КП
«Дніпропетровський райсількомунгосп»
з 10 серпня 2003 року за власним бажанням
згідно ст. 38 КЗпП України; зобов'язати
КП «Дніпропетровський
райсількомунгосп» оформити в трудовій
книжці запис про її звільнення з 10
серпня 2003 року за власним бажанням
згідно ст. 38 КЗпП України.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 03
лютого 1992 року вона влаштувалась на
роботу в якості учня маляра в
Дніпропетровське районне орендне
підприємство «Агроком», яке в 1995 році
було перейменоване в
«Дніпропетровський районний комбінат
по наданню комунальних послуг
сільському населенню». З 01 жовтня 1992
року її було переведено в. о. майстра, де
вона й працювала до декретної
відпустки по народженню першої дитини
у 1995 році. В декретній відпустці вона
знаходилась до народження другої
дитини у 2000 році та була в декретній
відпустці до виповнення дитині шести
років. В цей час підприємство майже не
працювало. Зазначала, що в кінці 2006 та в
2007 роках вона декілька разів приходила
на підприємство з проханням оформлення
трудової книжки, але їй відповідали, що
декілька необхідних документів
втрачені та їх треба відновлювати. 28
лютого 2008 року їй було видано трудову
книжку без внесення відповідного
запису про звільнення. На її звернення,
директор Сизоненко М.Г. повідомив, що
інформація про її роботу в 1992 році
відсутня та рекомендував звернутися до
архіву. Однак після звернення до
архіву, їй стало відомо, що жодні
документи КП «Дніпропетровський
райсількомунгосп» до архіву не
передавались.

Рішенням Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 10
червня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16
вересня 2014 року, позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_7 строк для звернення
до суду з позовом про оформлення запису
в трудовій книжці про звільнення.

Встановлено факт звільнення ОСОБА_7 з
посади в. о. майстра КП
«Дніпропетровський райсількомунгосп»
з 10 серпня 2003 року за власним бажанням
згідно ст. 38 КЗпП України.

Зобов'язано КП «Дніпропетровський
райсількомунгосп» оформити в трудовій
книжці запис про звільнення ОСОБА_7 з 10
серпня 2003 року за власним бажанням
згідно ст. 38 КЗпП України.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі КП
«Дніпропетровський райсількомунгосп»,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати оскаржувані судові
рішення, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Задовольняючи позов, суди на підставі
доказів, поданих сторонами, що належним
чином оцінені (ст. 212 ЦПК України),
дійшли до правильного висновку про
поновлення пропущеного строку для
звернення до суду з позовом, з
урахуванням поважності причин його
пропуску, а порушені права позивача
підлягають захисту шляхом оформлення в
трудовій книжці запис про її
звільнення.

Із матеріалів справи встановлено, що
оскаржувані судові рішення ухвалені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги
цих висновків не спростовують.

Судами попередніх інстанцій повно
встановлені фактичні обставини справи
на основі об'єктивної оцінки наданих
сторонами доказів та вірно застосовані
норми матеріального права до спірних
правовідносин.

Апеляційний суд дав належну оцінку
законності та обґрунтованості рішення
суду першої інстанції. Належним чином
перевірив встановлені судом фактичні
обставини справи з урахуванням
зібраних доказів та дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
про її відхилення та залишення без змін
рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 10
червня 2014 року та ухвали апеляційного
суду Дніпропетровської області від 16
вересня 2014 року, оскільки вони є
законними та обґрунтованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Колективного
підприємства «Дніпропетровський
райсількомунгосп» відхилити.

Рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 10 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 16 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич В.С. Висоцька О.В.
Кафідова