Справа № 2/489/1754/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 жовтня 2014 року Ленінський
районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором,

В С Т А Н
О В И В:

В травні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» звернулося до суду з позовом
до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2014 року
позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, звернення стягнення на
предмет іпотеки залишено без розгляду
в частині вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Позивач вказує на те, що 26 грудня 2007
року між ЗАТ «ОТП Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний
договір № CNL-B00/220/2007. Згідно договору
Банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 34336,60
дол. США зі сплатою 12,49 % з кінцевим
терміном повернення 23 грудня 2014 року.

10 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено
договір про відступлення права вимоги.

У забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_2 між Банком та ОСОБА_3 укладено
договір поруки від 26 грудня 2007 року.

Крім того, між Банком та ОСОБА_1
укладено договір іпотеки від 26 грудня
2007 року, предметом якого є квартира № 3
по Херсонському шосе, 2 у м. Миколаєві.

Відповідачі зобов'язання за кредитним
договором не виконали, у зв'язку з чим,
станом на 3 лютого 2014 року утворилась
заборгованість в сумі 44693,87 дол. США, що
еквівалентно 357238 грн. 10 коп., та
нарахована пеня у розмірі 1303919 грн. 11
коп..

Посилаючись на викладене, а також на
положення ст.ст. 525, 526, 530, 536, 610-612, 615, 651,
1054, 1055 ЦК України, позивач просив
стягнути з відповідача на користь
Банку 44693,87 дол. США, що еквівалентно
357238 грн. 10 коп., та нараховану пеню у
розмірі 1303919 грн. 11 коп., стягнути
сплачені позивачем судові витрати.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав уточнений позов та
просив про його задоволення.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися. Про час і місце розгляду
справи повідомлялися судом належним
чином.

Позивач подав до суду заяву про
розгляд справи за його відсутності,
позовні вимоги позивач підтримав,
просив про його задоволення.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши
зібрані по справі докази у їх
сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 26
грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний
договір № CNL-B00/220/2007. Згідно договору
Банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 34336,60
дол. США зі сплатою 12,49 % з кінцевим
терміном повернення 23 грудня 2014 року.

26 грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_1
укладено договір іпотеки № РCNL-В00/220/2007,
предметом якого є квартира № 3 по
Херсонському шосе,2 у м. Миколаєві, яка
на праві власності на підставі рішення
Ленінського районного суду
м.Миколаєва від 9 липня 2004 року,
зареєстрованого МБТІ 27 серпня 2004 року
за № 18497, та рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 26
червня 2007 року, прийнятого до відома
МБТІ 13 липня 2007 року.

26 грудня 2007 року у забезпечення
виконання позичальником взятих на
себе зобов'язань між Банком та ОСОБА_3
укладено договір поруки № SR-В00/220/2007,
згідно якого поручитель зобов'язався
відповідати за повне та своєчасне
виконання боржником його боргових
зобов'язань перед кредитором за
кредитним договором, в повному обсязі
таких зобов'язань.

10 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк»,
який є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк»,
та ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
укладено договір про відступлення
права вимоги, згідно з яким останнє
набуло право вимоги до відповідачів
щодо сплати загальної суми
заборгованості, яка включає суму
основного боргу, проценти, нараховані
на суму боргу, усі та будь-які штрафні
санкції на дату набрання чинності, а
також право нараховувати проценти та
штрафні санкції на суму основного
боргу за кредитними договорами з дати
набрання чинності.

Відповідно до п. 1.1 кредитного
договору позичальник зобов'язався
повернути Банку суму отриманого
кредиту, сплатити відповідну плату за
користування кредитом.

Відповідно до умов договору погашення
заборгованості здійснюється рівними
частинами з нарахуванням процентів на
залишок заборгованості по кредиту.

Згідно п. 4.1.1 кредитного договору за
порушення прийнятих на себе
зобов'язань стосовно повернення
кредитних коштів, сплати процентів за
користування кредитними коштами у
визначені договором строки,
позичальник зобов'язаний сплатити
Банку пеню у розмірі 1% від суми
несвоєчасно виконаних боргових
зобов'язань.

Відповідачі зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконують,
у зв'язку з чим утворилась
заборгованість.

Згідно наданого позивачем розрахунку
станом на 3 лютого 2014 року
заборгованість перед Банком складає:
залишок заборгованості за кредитом -
33522,95 дол. США, що еквівалентно 267948 грн.
93 коп., заборгованість за нарахованими
та несплаченими відсотками - 11170,92 дол.
США, що еквівалентно 89289 грн. 16 коп., а
також нарахована пеня у розмірі 1303919
грн. 11 коп.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Конституційний Суд України у рішенні
від 7 липня 2013 р. по справі щодо
офіційного тлумачення положень Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» від 22 липня 1996 р. дійшов
висновку, що умови договору споживчого
кредиту, його укладання та виконання
повинні підпорядковуватися таким
засадам, згідно з якими особа споживача
вважається слабкою стороною у договорі
та підлягає особливому правовому
захисту з урахуванням принципів
справедливості, добросовісності і
розумності.

Крім того, вимога про нарахування та
сплати неустойки за договором
споживчого кредиту, яка є явно
завищеною, не відповідає передбаченим
у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК
України засадам справедливості,
добросовісності, розумності як
складовим елементам загального
конституційного принципу верховенства
права. Наявність у кредитора
можливості стягувати із споживача
надмірні грошові суми як неустойку
спотворює її дійсне правове значення,
оскільки із засобу розумного
стимулювання боржника виконувати
основне грошове зобов'язання неустойка
перетворюється на несправедливо
непомірний тягар для споживача а
джерело отримання невиправданих
додаткових прибутків кредитора.

Такий висновок Конституційного Суду
України узгоджується з положеннями
Резолюції Асамблеї ООН «Керівні
принципи для захисту інтересів
споживачів» від 9 квітня 1985 р. № 39/248, в
якій наголошено: визнаючи, що споживачі
нерідко перебувають у нерівному
становищі з точки зору економічних
умов, рівня освіти та купівельної
спроможності, принципи захисту
інтересів споживачів мають, зокрема, за
мету сприяти країнам у боротьбі зі
шкідливою діловою практикою усіх
підприємств на національному та
міжнародному рівнях, яка негативно
позначається на споживачах.

Тому Конституційний Суд України
зазначив, що захист цих зловживань
базується на положеннях законодавства,
зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Враховуючи, що розмір нарахованої
Банком на підставі умов кредитного
договору пені (1303919 грн. 11 коп.) є
надмірно великий порівняно з розміром
заборгованості за кредитом (33522,95 дол.
США, що еквівалентно 267948 грн. 93 коп.), та,
беручи до уваги положення ч. 3 ст. 551 ЦК
України, відповідно до якої розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення, суд вважає за
можливе зменшити розмір неустойки до
100000 грн.

За таких обставин суд вважає, що позов
Банку на підставі ст.ст.526, 536, 549, 610, 611 ЦК
України підлягає частковому
задоволенню.

З відповідачів на користь Банку слід
стягнути заборгованість за тілом
кредиту 33522,95 дол. США, що еквівалентно
267948 грн. 93 коп., заборгованість за
нарахованими відсотками у розмірі 11170,92
дол. США, що еквівалентно 89289 грн. 16 коп.
та 100000 грн. 00 коп. пені.

В іншій частині в позові слід
відмовити.

Відповідно зі ст.88 ЦПК України з
відповідачів на користь позивача
підлягають стягненню сплачені при
подачі позову судові витрати
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог у рівних частках з
кожного з відповідачів.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в солідарному
порядку на користь товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» заборгованість за
кредитним договором № CNL-B00/220/2007,
укладеним 26 грудня 2007 року в розмірі
33522,95 дол. США, що еквівалентно 267948
(двісті шістдесят сім тисяч дев'ятсот
сорок вісім) грн. 93 коп., заборгованість
за нарахованими відсотками в розмірі
11170,92 дол. США, що еквівалентно 89289
(вісімдесят дев'ять тисяч двісті
вісімдесят дев'ять) грн. 16 коп., а також
пеню у розмірі 100000 (сто тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині в задоволені позову
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» 3654 грн. 00 коп. судового збору у
рівних частках з кожного з
відповідачів, а саме по 1827 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
шляхом подачі апеляційної скарги на
рішення суду протягом десяти днів з
дня його проголошення .

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Н.А. Спінчевська