Справа № 159/261/14-ц
Провадження № 2/159/247/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
25 лютого 2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області

під головуванням судді
Бойчука П.Ю.,

за участю: секретаря
Спасюк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ковелі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики. Позовні вимоги
обґрунтовано тим, що 20 грудня 2013 року
відповідач взяв в нього в борг під
розписку грошові кошти в сумі 80 000,00 грн.
та зобов'язався повернути зазначену
суму наступного дня, а саме до 13 години
21 грудня 2013 року. Однак у зазначений
термін відповідач свої зобов'язання не
виконав, грошові кошти не повернув.
Позивач, вважаючи, що виконав своє
зобов'язання щодо передачі коштів, та
враховуючи факт неповернення
відповідачем боргу, змушений
звертатись до суду про стягнення з
відповідача суми боргу за договором
позики.

Враховуючи наведене, позивач
просить суд винести рішення, яким
стягнути з ОСОБА_2 в його користь борг
за договором позики в сумі 80 000,00 грн.,
три проценти річних від простроченої
суми, що становить 157,81 грн., проценти за
договором позики в сумі 341,92 грн., та
судові витрати по справі в сумі 2320,00
грн., з них витрати на послуги адвоката
в сумі 1500 грн. та 820,00 грн. сплаченого
позивачем судового збору.

В судове засідання позивач ОСОБА_1
та його представник ОСОБА_3 не
з'явились, однак кожен зокрема подали
суду заяви про розгляд справи у їх
відсутності. Позов підтримують
повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явився, проте подав суду
заяву про розгляд справи у його
відсутності. Позовні вимоги визнає
повністю, не заперечує проти
задоволення позову.

Суд, з'ясувавши обставини справи та
дослідивши матеріали цивільної справи,
приходить до висновку, що позов та
підлягає до часткового задоволення.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у
разі визнання відповідачем позову, суд,
за наявності для того законних підстав,
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Згідно ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У відповідності до ст. 1046 ЦК
України за договором позики, одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики). Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей.

Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

У відповідності до ст. 1048 КЦ
України позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлено розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України. У разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

Згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу, а також три проценти річних від
простроченої суми.

Матеріалами справи встановлено, що
позивач 20 грудня 2013 року передав
відповідачу, згідно з письмовою
розпискою останнього, грошові кошти на
загальну суму 80 000,00 грн., які
відповідач зобов'язався повернути до 13
години 21 грудня 2013 року.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Позивач подав докази, які
підтверджують існування між сторонами
договірних відносин, докази
невиконання умов договору
відповідачем.

Відповідач заперечень та доказів
не подав.

Таким чином, як встановлено в
судовому засіданні, відповідач своїх
зобов'язань по даному договору позики
не виконав. Причини невиконання таких
зобов'язань правового значення для
справи не мають.

А тому вимога позивача про
стягнення з відповідача в його користь
суми позики в сумі 80 000,00 грн. підлягає
до задоволення.

Крім того, враховуючи, що сума
позики становить 80 000,00 грн., то позивач
у відповідності до ст. 1048 ЦК України має
право га одержання від відповідача
процентів від суми позики.

З матеріалів справи, а саме з
власноручної розписки відповідача від
20 грудня 2013 року про отримання від
позивача коштів вбачається, що даним
договором позики розмір процентів не
встановлено, а тому їх розмір слід
визначати на рівні облікової ставки
Національного банку України.

Так, з 13 серпня 2013 року розмір
облікової ставки НБУ становить 6,5%
(постанова правління НБУ від 09.08.2013
року). Оскільки від дня отримання
відповідачем суми позики - 20.12.2013 року і
по день звернення до суду - 13 січня 2014
року, минуло 24 дні, то позивач має право
на одержання від відповідача процентів
в сумі 341,92 грн. (80000,00грн. (сума позики) х
6,5% (розмір облікової ставки НБУ)/ 365 днів
х 24 (користування сумою позики).

Крім того, позивач у відповідності
до ч.2 ст. 625 ЦК України має право на
одержання від відповідача трьох
процентів річних від суми позики.

Так, три проценти річних від суми
боргу в даному випадку складають 157,92
коп. (80000,00 х 3% / 365 днів х 24 дні).

Враховуючи викладене, загальна
сума боргу становить 80 499,73 грн.

Зазначений розрахунок відповідає
вимогам ст. 524, 533 ЦК України.

Зважаючи на викладене, суд повно,
всесторонньо та об'єктивно дослідивши
наявні в матеріалах справи докази,
прийшов до висновку, що з відповідача
слід стягнути на користь позивача борг
в сумі 80 499,73 грн. за укладеним між ними
договором позики.

Крім цього суд, в силу вимог ч. 1 ст.
88 ЦПК України, стягує з відповідача на
користь позивача понесені і
документально підтверджені судові
витрати по справі в сумі 2320,00 грн., з них
витрати на послуги адвоката в сумі 1500
грн. та 820,00 грн. сплаченого позивачем
судового збору.

Враховуючи вищенаведене, на
підставі ст.ст. 524, 526, 533, 625, 1046, 1047, 1048, 1049
ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 88, 174,
212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про
стягнення боргу задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень 00
копійок боргу за договором позики, три
проценти річних в сумі 157 (сто п'ятдесят
сім) гривень 81 копійку, 341 (триста сорок
одну) гривню 92 копійки процентів за
договором позики та судові витрати по
справі в сумі 2320 (дві тисячі триста
двадцять) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Ковельський міськрайонний суд
Волинської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які беруть участь у справі, але не були
присутні при його оголошенні - протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Головуючий

П.Ю.Бойчук