Справа № 377/222/14-ц Головуючий у І
інстанції Термецька Н.Ф.Провадження №
22-ц/780/5591/14 Доповідач у 2
інстанції МалородКатегорія 18
УХВАЛА

Іменем України

30 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого Малорода О.І.

суддів: Ігнатченко Н.В., Поліщука М.А.,

при секретарі Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Київ цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Славутицького міського суду Київської
області від 07 серпня 2014 року в справі за
позов Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про
стягнення боргу за кредитним договором
та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» про захист прав
споживачів та визнання окремих пунктів
договору недійсними, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року банк звернувся до суду
та просив стягнути з відповідачки
заборгованість за кредитним договором
в сумі 19178 грн.71 коп. та судові витрати.

Вимоги мотивував тим, що 22 квітня 2011
року між ним та відповідачкою був
укладений кредитний договір, за яким
він відкрив відповідачці картковий
рахунок та видав платіжну картку.
Згідно зазначеного договору
відповідачці була відкрита кредитна
лінія із встановленим лімітом в
розмірі 9 000 грн. на строк 3 роки, але
зобов'язання за договором вона не
виконала, внаслідок чого утворилася
заборгованість в сумі 19 178 грн. 71 коп.

Представником відповідачки до початку
розгляду справи по суті було подано
зустрічний позов, в якому відповідачка
просила визнати недійсним умови
договори від 22 квітня 2011 року,
встановлені п.3.3, 3.4.1, 3.4.2 щодо
встановлення щомісячної комісії за
обслуговування кредиту, зобов'язати
банк здійснити з 22 квітня 2011 року
коригування її кредитних зобов'язань у
бік їх зменшення у зв'язку з
достроковим поверненням кредитних
коштів шляхом збільшення суми
періодичних платежів по договору від
22 квітня 2011 року у відповідності до ч.8
ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»,
зобов'язати банк здійснити з 22 квітня
2011 року перерахунок кредитної
заборгованості за спірним договором та
скласти графік погашення кредиту, у
якому відобразити суми, які необхідно
внести в рахунок погашення тіла
кредиту та відсотків за користування
кредитом.

Зустрічний позов обґрунтовувала тим,
що п.3.3, 3.4.1, 3.4.2 спірного кредитного
договору щодо встановлення щомісячної
комісії за обслуговування кредиту, не
відповідає вимогам абз. 3 ч.4 ст.11 ЗУ «Про
захист прав споживачів», оскільки
забороняється встановлювати у
договорі про надання споживчого
кредиту будь-які збори, відсотки,
комісії, платежі тощо, за дії, які не є
послугою у визначенні цього закону.
Умови договору про надання споживчого
кредиту, яка передбачає здійснення
будь-яких платежів за дії, які не є
послугою у визначенні цього закону, є
нікчемними. Умови вказаного Договору
складені таким чином, що більший
позитивний бік має тільки відповідач,
що є грубим порушенням п.4 ч.1 ст.21 ЗУ
«Про захист прав споживачів», дана
умова договору є несправедливою згідно
ч.ч.1, 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав
споживачів». Відповідно до ч.1 ст. 19 ЗУ
«Про захист прав споживачів» нечесна
підприємницька діяльність
забороняється. Згідно п.3.6 Правил
надання банками України інформації
споживчого кредиту про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених Постановою
правління Національного банку України
від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають
права встановлювати платежі, які
споживач має сплатити на користь банку
за дії, які банк здійснює на власну
користь(ведення справи, договору, облік
заборгованості споживача, тощо), або їх
вчиняє банк або споживач з метою
встановлення, зміни або припинення
правовідносин(укладення кредитного
договору, внесення змін до нього,
прийняття повідомлення споживача про
відкликання згоди на укладення
кредитного договору, тощо). Відповідно
до положень ст. 203 ЦК зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.
Виходячи з наведеного, вказані пункти
кредитного договору необхідно визнати
недійсними.

Рішенням суду першої інстанції
задоволено. Стягнено з відповідачки на
користь позивача заборгованість за
кредитним договором у розмірі 19 178 грн.
71 коп. та судовий збір.

В задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
відповідачка подала апеляційну скаргу,
в якій просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове.

Мотивує тим, що суд першої інстанції не
звернув уваги та те, що за вимогами
позивача їй зараховано комісію за
кредитним договором у більшому розмірі
ніж це зазначено умовами договору, а
саме п. 17 тарифів, де вказаний розмір 3,
15%.

Вказує, що з неї безпідставно стягнено
кошти у розмірі 5 692 грн. 47 коп., тобто за
розрахункове обслуговування, коли
позивач не здійснював жодних дій.

Вважає, що з неї безпідставно стягнено
комісію, оскільки в матеріалах справи
відсутні докази, що позивач виконував
дії, передбачені п. п. 3.12, 1.7 спірного
договору, що включають в себе надання
послуг інформування держателя про стан
кредитного залишку.

Вказує, що суд першої інстанції не
звернув уваги на порушення позивачем
положень ст. 18 ч. 1,2 ЗУ «Про захист прав
споживачів», а саме включив у спірний
договір умови, які є несправедливими.

Вважає, що з урахуванням положень ст. 19
ч. 6 ЗУ «Про захист прав споживачів»,
спірний договір є недійсним, оскільки
здійснений з використанням нечесної
підприємницької діяльності».

Апеляційну скаргу слід відхилити.

Судом першої інстанції встановлено, що
22 квітня 2011 року між позивачем та
відповідачкою було укладено договір на
відкриття поточного рахунку з
використанням платіжної картки та
обслуговування платіжної картки,
відповідно до умов якого позивач
відкрив відповідачці картковий
рахунок НОМЕР_1 в національній валюті -
гривні та надав платіжну картку.

Відповідно до п.1.3 договору банк надає
клієнту кредит шляхом відкриття
відновлювальної відкличної Кредитної
лінії в загальному розмірі 100 000 грн. та
на день укладення цього договору
встановлює ліміт кредитної лінії на
рахунку в сумі 9 000 грн.

Як зазначено у п.1.5 договору,
кредитування рахунку в межах кредитної
лінії здійснюється протягом 364
календарних днів. Кожна наступна
кредитна лінія надається після спливу
строку надання попередньої, на умовах,
погоджених сторонами у цьому договорі,
та не потребує підписання додаткових
угод.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що
клієнт сплачує банку проценти за
користування кредитною лінією та/або
овердрафтом за ставками, як зазначені в
тарифах.

Згідно п.3.4 договору клієнт доручати
банку здійснювати з рахунку договірне
списання грошових коштів, які: 3.4.1
складають суми заборгованості (суми
кредитів, нарахованих процентів,
комісій, плат штрафних санкцій тощо),
які виникають за цим договором та/або
кредитними договорами, укладеними між
сторонами; 3.4.2 складають плату за
надані банком послуги з
розрахунково-касового обслуговування
в розмірі та строки, передбачені
правилами та тарифами.

Відповідно до п.3.6 договору, клієнт
картки зобов'язаний щомісяця в строки,
визначені правилами, здійснювати
погашення заборгованості у вигляді
обов'язкового мінімального платежу
(ОМП), складові якого зазначаються у
тарифах. Обов'язковими складовими ОМП є
частка погашення заборгованості,
овердрафт та прострочена
заборгованість попередніх періодів. В
залежності від умов тарифів до складу
ОМП можуть включатись інші платежі.

Згідно доданих до договору Тарифів на
обслуговування платіжних карток
Тарифний пакет «Кредитна картка № 1
Партнерська», а саме п.1.6 встановлені
процентні ставки: п.1.6.1- процент за
користування кредитною лінією
становить 0,0001 % річних, п.1.6.2 - процент на
позитивний залишок 3,00 % річних, п.1.6.3 -
процент за недозволений овердрафт - 48 %
річних.

Пунктом 1.7 Тарифів передбачена плата за
обслуговування кредитного залишку, що
включає в себе надання послуг
інформування Держателя про стан
кредитного залишку у вигляді
телефонних дзвінків та надсилання
щомісячних виписок по рахунку - 3,15 %.

Тарифами передбачено, що обов'язковим
мінімальним платежем щомісяця є частка
обов'язкового погашення тіла кредиту,
нарахованих процентів за кредит(тариф
1.6.1), плата за обслуговування(тариф 1.7),
овердрафту, процентів за
овердрафт(тариф 1.6.3), штраф за
прострочену заборгованість( тариф 3.1)
та суми заборгованостей минулих
періодів.

Згідно п.3.1 Тарифів штраф за
прострочену заборгованість
обов'язкового мінімального платежу
нараховується у розмірі 0,01 % але не
менше та/або не більше 75 гривень у день
поповнення карткового рахунку.

Відповідно до п.2.4 Договору проценти за
користування Кредитною лінією та/або
Овердрафтом нараховуються Банком в
валюті Рахунку щоденно, на суму
використаних коштів станом на кінець
кожного дня виходячи з кількості днів в
періоді нарахування (факт/факт). При
нарахуванні процентів враховується
день виникнення та не враховується
день повернення заборгованості за
Кредитною лінією та/або Овердрафтом по
Рахунку.

З розрахунку заборгованості по даному
кредитному договору, доданого
позивачем до позовної заяви, судом
встановлено, що термін сплати
заборгованості визначеного згідно
правил здійснення операцій за
картковими розрахунками - до 15 числа
кожного місяця.

Позивач свої зобов'язання щодо
укладеного кредитного договору №
002-24079-220411 від 22 квітня 2011 року виконав,
що підтверджено розрахунком
заборгованості, з якого вбачається, що
відповідачкою проводилися операції по
зняттю з карткового рахунку грошових
коштів, всього нею знято 18600 гривень.

Натомість відповідачкою взяті на себе
зобов'язання щодо повернення коштів в
розмірі, строки та порядку, визначеними
правилами та тарифами, відповідно до
укладеного договору не виконано,
оскільки повернуто лише 14 505 грн.

Таким чином, відповідачка
скориставшись кредитними ресурсами,
свої зобов'язання за кредитним
договором належним чином не виконала.

З розрахунку заборгованості по даному
кредитному договору, суд першої
інстанції встановив, що станом на 20.12.2013
року загальна сума заборгованості
відповідачки перед позивачем складає
19178 грн. 71 коп., що складається з тіла
кредиту в сумі 10 820 грн. 40 коп.,
простроченого тіла кредиту 2 665 грн. 84
коп., комісії 5 692 грн. 47 коп.

За таких обставин суд першої
інстанції дійшов висновку про
наявність заборгованості відповідачки
за кредитним договором у розмірі 19 178
грн. 71 коп.

Колегія погоджується з висновками суду
першої інстанції з наступних підстав.

Колегія не приймає до уваги доводи,
зазначені в зустрічній позовній заяві
та апеляційній скарзі, про визнання
недійсними п. 3.3, 3.4.1, 3.4.2 кредитного
договору № 002-24079-220411 від 22 квітня 2011
року відповідно до положень ст. 203 ЦК
України щодо встановлення щомісячної
комісії за обслуговування кредиту, з
тих підстав, що вказані пункти
кредитного договору не відповідають
абз. 3 ч.4 ст. 11, ч.ч. 1,2 ст. 18, ст. 19, п.4 ч.1 ст.
21 Закону України «Про захист прав
споживачів» та п.3.6 Правил надання
банками України інформації споживчого
кредиту про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту, затверджених
Постановою правління Національного
банку України від 10 травня 2007 року № 168,
з наступних підстав.

Таким чином, судом та колегією
встановлено, що між позивачем та
відповідачкою укладено кредитний
договір, відповідно до умов якого Банк
відкрив ОСОБА_1 картковий рахунок
НОМЕР_1 в національній валюті - гривні
та надав платіжну картку та на день
укладення цього Договору встановив
ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі
9000 гривень, перерахувавши їх на
картковий рахунок відповідачки, які
вона зняла з рахунку та використала на
власні потреби.

Суд першої інстанції, враховуючи
встановлені обставини та наявні у
матеріалах справи письмові докази,
дійшов висновку, з яким погоджується
колегія, про те, що спірний договір
укладений з досягненням згоди з усіх
істотних умов кредитного договору, в
тому числі п. 3.3, 3.4.1, 3.4.2, які в повній
мірі відповідають зазначеним нормам
закону.

Посилання відповідачки на
невідповідність п. 3.3, 3.4.1, 3.4.2
кредитного договору щодо встановлення
щомісячної комісії абз. 3 ч.4 ст. 11 ЗУ
«Про захист прав споживачів» та п.3.6.
Правил надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених постановою
Правління Національного Банку України
№ 168, від 10.05.2007 року

Крім того, суд першої інстанції
встановив, що послуга, плата за яку
передбачена п.1.7 Тарифів і яка є комісію
в розумінні п.3.4.1 кредитного договору,
не є послугою, яку здійснює Банк на
власну користь, дана послуга
здійснюється в інтересах споживача про
інформування його про стан кредитного
залишку, тому зміст даної послуги не
суперечить абз. 3 ч.4 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» та п. 3.6.
Правил надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених постановою
Правління Національного Банку України
№ 168 від 10.05.2007 року .

Колегія погоджується з висновками суду
першої інстанції та вважає, оскільки
під час підписання кредитного договору
відповідачка була ознайомлена з їх
умовами, висловила свою згоду щодо цих
умов договору та волевиявлення шляхом
підписання зазначеного договору, тому
посилання відповідачки на порушення
абз. 3 ч.4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав
споживачів» та п. 3.6. Правил надання
банками України інформації споживачу
про умови кредитування та сукупну
вартість кредиту, такими, що не
заслуговують на увагу.

Також слід зазначити, що кредитний
договір було укладено 22 квітня 2011 року.
Станом на дату укладення кредитного
договору в абз. 3 ч.4 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» в
редакції від 19 травня 2011 року
зазначалось, що споживач не
зобов'язаний сплачувати
кредитодавцеві будь-які збори,
відсотки або інші вартісні елементи
кредиту, що не були зазначені у
договорі. Однак як встановлено з
кредитного договору в ньому
передбачено плату за надання споживачу
інформації про стан рахунку і лише на
вимогу клієнта /п.3.12/

Крім того, позивачка не довела, в чому
саме полягає істотний дисбаланс прав і
обов'язків споживача, передбачених п.
3.3, 3.4.1, 3.4.2 кредитного договору щодо
встановлення комісії, та порушено
принцип рівності сторін, а також в чому
полягає ведення нечесної
підприємницької діяльності позивача.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною(сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК
України.

Наявність жодної із цих підстав для
визнання недійсними оспорюваних
пунктів кредитного договору
представник відповідачки суду не довів
і судом не встановлено.

На підставі викладеного суд прийшов до
висновку про відсутність підстав,
передбачених законом, для визнання
оспорюваних пунктів кредитного
договору недійсним.

Колегія вважає доводи апеляційної
необґрунтованими та такими, що не
підтверджуються належними доказами.

З матеріалів справи вбачається, що у
відповідачки внаслідок порушення
зобов'язань за кредитним договором
виникла заборгованість у розмірі 19 178
грн. 71 коп.

Доводи апеляційної скарги щодо
невідповідності умов договору
положенням ЗУ «Про захист прав
споживачів» колегія вважає
недоведеними та підстав для визнання
недійсними зазначених відповідачкою
умов спірного договору - не вбачає.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому згідно з ст. 308 ч. 1 ЦПК України
колегія відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін.

Керуючись ст. 308 ч. 1, 315 ЦПК України
колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Славутицького міського суду
Київської області від 07 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: