АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №2218/9336/2012
Провадження №22-ц/792/261/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді Баса
О.Г.,

суддів: Матковської Л.О., Карпусь
С.А.,

при секретарі: Терлич А.В.,

за участю: сторін та їх представників

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 12 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про встановлення факту
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу та визнання права
власності.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін та їх представників,
перевіривши матеріали справи,
ознайомившись з доводами апеляційної
скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, звертаючись до суду з
вказаним позовом, зазначала, що з
травня 2001 року по березень 2007 року
проживала з відповідачем ОСОБА_2 однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, у них
виникли взаємні права та обов'язки,
вели спільне господарство, мали
спільний бюджет та були пов'язані
спільним побутом. 10 березня 2007 року
сторони зареєстрували шлюб, однак
рішенням Хмельницького міськрайонного
суду його було розірвано. За спільні
кошти 23 травня 2003 року вони придбали
житловий будинок з надвірними
будівлями та земельну ділянку, які
знаходяться в АДРЕСА_1, а 29 травня 2002
року - гараж, розташований в АДРЕСА_2.

Позивачка просила: встановити
факт її спільного проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 з
травня 2001 року по березень 2007
___________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції:
Палінчак О.М.
Провадження № 22-ц/792/261/14

Доповідач: Матковська Л.О.

Категорія: 67

року; визнати право сумісної власності
на будинок АДРЕСА_1, а також гараж, який
знаходиться в АДРЕСА_2; визнати за нею
право власності на 1/2 частину будинку
АДРЕСА_1, а також гаража, розташованого
в АДРЕСА_2.

В ході розгляду справи ОСОБА_1
подала уточнену позовну заяву, в якій
зазначила, що під час спільного
проживання без реєстрації шлюбу
відповідач не мав постійного місця
роботи, працював тимчасово, сезонно і в
основному вони жили на кошти позивачки,
так як вона офіційно працювала.
Позивачка вказувала, що гараж було
куплено за її особисті заощадження,
будинок та земельну ділянку вони
придбали за 2800 доларів США, з яких 2000
були її особистими коштами від продажу
дачі. В подальшому, починаючи з весни 2004
року, сторони зробили капітальний
ремонт у будинку, побудували надвірні
будівлі, облаштували подвір'я, посадили
сад, провели газ та парове опалення,
придбали побутову техніку та інші
необхідні речі домашнього вжитку.
Посилаючись на ст. 62, 70, 74 СК України, на
те, що вказане майно, яке було придбане
до 2004 року, належить сторонам на праві
спільної часткової власності, за час
спільного проживання його вартість
істотно збільшилась, однак частки вони
вважали рівними, позивачка просила
встановити факт її спільного
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 з травня 2001
року по березень 2007 року; визнати за нею
право спільної часткової власності на
1/2 частину гаража, розташованого в
АДРЕСА_2; визнати за нею право спільної
часткової власності на 1/2 частину
житлового будинку з надвірними
будівлями та 1/2 частину земельної
ділянки, які знаходяться в АДРЕСА_1, на
момент їх придбання; визнати за нею
право спільної сумісної власності на 1/2
частину житлового будинку з надвірними
будівлями та 1/2 частину земельної
ділянки, що знаходяться в АДРЕСА_1.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 12 грудня
2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не
погоджується з рішенням суду, просить
його скасувати та ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог.
Посилається на незаконність рішення,
порушення норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що
судом не надано оцінки доказам, які
підтверджують факт спільного
проживання сторін однією сім'єю, а саме
не допитано в судовому засіданні
свідка ОСОБА_4, яка могла підтвердити
даний факт, не враховано покази інших
свідків, які підтвердили спільне
проживання сторін. Вказує, що суд не
дослідив та не дав оцінки письмовим
доказам, а саме додатку до договору від
21 листопада 2003 року на споживання
електроенергії, довідці поліклініки
про проведення вакцинації, де адресами
проживання ОСОБА_2 вказував квартиру
позивачки. Стверджує, що за придбання
гаража вона розраховувалась особисто
власними коштами, а за придбання
будинку із земельною ділянкою було
сплачено 2000 доларів США її власних
коштів і 800 доларів США спільних з
відповідачем, таким чином, дане майно є
їх спільною частковою власністю та
його правовий режим регулюється
нормами цивільного законодавства.
Вказує, що за час спільного проживання
вкладала кошти в ремонтні та
будівельні роботи для поліпшення
спільного майна, її позовні вимоги є
доведеними належними доказами і суд
неправомірно відмовив у позові.

Апеляційну скаргу слід відхилити з
наступних мотивів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Встановлено, що сторони з 10
березня 2007р. по 25 серпня 2011р. перебували
в зареєстрованому шлюбі. До реєстрації
шлюбу відповідно до договору
купівлі-продажу від 29 травня 2002 р.
ОСОБА_2 за 8580 грн. придбав гараж за
адресою АДРЕСА_2, а за договором
купівлі-продажу від 23 травня 2003р. він
купив за 17457 грн. житловий будинок та
земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Звертаючись з позовом до суду
ОСОБА_1 просила встановити факт
сумісного проживання однією сім"єю без
реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 за період з
травня 2001р. по березень 2007 р. і з
врахуванням цього факту визнати за нею
разом з відповідачем право сумісної
власності на зазначені об"єкти
нерухомості як придбаного в період їх
спільного проживання за спільні кошти
за правилами ст. 74 СК. України. Крім
цього, посилалась на те, що за рахунок
проведених з її участю робіт по ремонту
будинковолодіння, його вартість
істотно збільшилась.

Відповідно до ст. 57 СК України не
належить до спільної сумісної
власності майно одного з подружжя,
набуте особою до шлюбу і згідно з ч. 1 ст.
74 СК України, якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними.

Встановлення факту сумісного
проживання однією сім"єю без
реєстрації шлюбу для визначення частки
в майні має юридичне значення для
правовідносин, які склалися після
набрання чинності Сімейним кодексом,
тобто з 1січня 2004р. Оскільки спірне
майно придбано в 2002 2003 р.р. даний факт за
цей період юридичного значення не має.

Уточнюючи позовні вимоги
позивачка посилалась на те, що на
придбання гаража за ціною 8580 грн., вона
віддала відповідачу свої особисті
збереження, а на придбання будинку та
земельної ділянки за ціною 2800 дол. США,
віддала 2000 дол. США також належних лише
їй.

За ст.ст. 60, 57, 59 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.
Доказами є будь-які фактичні дані на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Майно, яке належало одному з
подружжя, може бути віднесено до
спільної сумісної власності укладеною
при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним
договором) або визнано такою власністю
судом з тих підстав, що за час шлюбу
його цінність істотно збільшилася
внаслідок трудових або грошових затрат
другого з подружжя чи їх обох.

ОСОБА_1 не надала суду будь-яких
належних( письмових) доказів, які б
свідчили про її участь в придбані
спірного майна, про наявність
домовленості про створення спільної
сумісної власності разом з ОСОБА_2 та
розмір вкладення для цього відповідних
коштів.

З врахуванням викладеного, суд
першої інстанції обґрунтовано прийшов
до висновку, про те, що спірне майно
придбане відповідачем до реєстрації
шлюбу не є спільною сумісною власністю
сторін та відмовив позивачці в позові.

Доводи апеляційної скарги про
порушення судом норм процесуального
права не свідчать про те, що ухвалено
незаконне рішення і не можуть бути
підставою для його скасування в
розумінні п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі,
як на докази по справі, на покази
свідків, які підтвердили факт
проживання сторін однією сім"єю до
реєстрації шлюбу та факт передачі
позивачкою грошей на придбання
нерухомості, відповідно до ст. 58, 59 ЦПК
України в сукупності з іншими доказами
не спростовують висновків суду щодо
даної ним оцінки обставинам справи та
щодо їх врегулювання нормами Сімейного
кодексу.

Рішення суду ухвалено з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 12 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Л.О.Матковська