Справа № 457/153/14
Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/783/4389/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Крайник Н.П.,
Ніткевича А.В.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

з участю ОСОБА_2, її представників
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, його
представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Трускавецького міського суду
Львівської області від 25 квітня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_5 про поділ майна, придбаного
внаслідок спільної праці за час
фактичних шлюбних відносин, яке є на
праві спільної сумісної власності, та
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2
про поділ майна, придбаного за час
фактичних шлюбних відносин,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду у
задоволенні первісного позову
відмовлено, зустрічний позов
задоволено частково. Поділено майно, що
є спільною сумісною власністю чоловіка
і жінки, що перебували у фактичних
шлюбних відносинах наступним чином: на
користь ОСОБА_2 виділено наступне
майно: грошові кошти в сумі, які
становлять вартість однокімнатної
кватири за адресою: АДРЕСА_1, загальною
площею 38 кв.м., що відповідно до
висновку №374/14 від 26.02.2014 року становить
34 000 доларів США і в еквіваленті
відповідно до курсу НБУ на момент
подання позову складає 315520 грн.;
грошові кошти в сумі, які становлять
вартість однокімнатної квартири за
адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 29
кв.м., що відповідно до висновку №374/14
від 26.02.2014 року становить 26 900 доларів
США і в еквіваленті відповідно до курсу
НБУ на момент подання прозову складає
249 632 грн.; грошові кошти в сумі, які
становлять вартість однокімнатної
кватири за адресою: АДРЕСА_3, що
відповідно до висновку №374/14 від 26.02.2014
року становить 39 300 доларів США і в
еквіваленті відповідно до курсу НБУ на
момент подання позову складає 364 704 грн.;
1/2 частку незавершеного будівництвом
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_15, вартість якої
становить 377 400 грн. відповідно до
висновку №286/11 від 31.05.2011 року. Загальна
вартість майна на користь ОСОБА_2
становить 1 307 256 грн. На користь ОСОБА_5
виділено наступне майно: 1/2 частку
незавершеного житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_15,
вартість якої становить 377 400 грн.
відповідно до висновку №286/11 від 31.05.2011
року; чотирикімнатну квартиру за
адресою: АДРЕСА_4, вартість квартири
відповідно до висновку №286/11 від 31.05.2011
року становить 456 600 грн. Стягнуто з
ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 грошову
компенсацію в розмірі 473 256 грн.
Загальна вартість майна ОСОБА_5
становить 1 307 256 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 в
користь ОСОБА_5 1/2 частину сплаченої
суми на погашення кредитних
зобов»язань по кредитному договору від
27.02.2006 року, а саме 11 927,73 доларів США, що
в еквіваленті станом на момент подання
позову відповідно до курсу НБУ
становить 143189,94 грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 В
апеляційній скарзі стверджує про
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи.
Зазначає, що сторони підтримували
цивільні шлюбні відносини з 1990 року по
червень 2006 року. Стверджує, що суд
помилково не визначив конкретний
момент (час) припинення правовідносин
між сторонами, тобто до якого конкретно
числа 2006 року сторони підтримували
цивільні шлюбні відносини, а відтак
невірно визначив обсяг спільно
нажитого майна, придбаного внаслідок
спільної праці за час фактичних
шлюбних відносин. Вважає, що судом
помилково не включено до обсягу
спільного майна квартиру АДРЕСА_5 в
м.Трускавці, яка придбана 28.02.2006 року та
оформлена на ОСОБА_5 Посилається на те,
що суд безпідставно не включив до
майна, придбаного внаслідок спільної
праці за час фактичних відносин, кошти
в сумі 27 000 грн., оскільки на користь ДП
«Делакс-жилтобуд» сторонами від імені
відповідача були перераховані кошти в
сумі 27000 грн., що підтверджується
квитанціями до прибуткових касових
ордерів. Щодо присудження сторонам по
1/2 частці незавершеного будівництва
житлового будинку, то зазначає, що
судом не враховано, що земельна
ділянка, на якій такий будинок
розташований, належить відповідачу
згідно з державним актом, що може в
подальшому створити їй значні труднощі
в користуванні цим будинком. Просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити її
позов.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_2, її представників
ОСОБА_3, ОСОБА_7 на підтримання
апеляційної скарги, які аналогічні її
доводам, пояснення ОСОБА_5, його
представника ОСОБА_6 про заперечення
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід задовольнити частково з
наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та
сторонами по справі визнаються такі
обставини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 проживали однією
сім»єю, але не перебували у шлюбі, з 1990
року по червень 2006 року.

За вказаний час сторонами набуто
наступне майно: однокімнатну кватиру в
АДРЕСА_1, загальною площею 38 кв.м.,
вартість якої відповідно до висновку
№374/14 від 26.02.2014 року становить 34 000
доларів США і в еквіваленті відповідно
до курсу НБУ на момент подання позову
складає 315520 грн.; однокімнатну квартиру
в АДРЕСА_2, загальною площею 29 кв.м.,
вартість якої відповідно до висновку
№374/14 від 26.02.2014 року становить 26 900
доларів США і в еквіваленті відповідно
до курсу НБУ на момент подання прозову
складає 249 632 грн., однокімнатну кватиру
в АДРЕСА_3, вартість якої відповідно до
висновку №374/14 від 26.02.2014 року становить
39 300 доларів США і в еквіваленті
відповідно до курсу НБУ на момент
подання позову складає 364 704 грн.,
незавершений будівництвом житловий
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_15, вартість якого становить 377 400
грн. відповідно до висновку №286/11 від
31.05.2011 року, однокімнатну квартиру в
АДРЕСА_5, загальною площею 39 кв.м.,
чотирикімнатну квартиру в АДРЕСА_4
загальною площею 73,7 кв.м., вартість якої
відповідно до висновку №286/11 від 31.05.2011
року становить 456 600 грн.

Також 27.02.2006 року в АППБ «Аваль» ОСОБА_5
був взятий кредит в розмірі 25500 доларів
США, який ним 22.08.2008 року погашений в
повному обсязі, що стверджується
довідкою банку. (т.1, а.с.97)

ОСОБА_2 6.11.2006 року продала квартиру
АДРЕСА_6 та квартиру АДРЕСА_7. Вказані
договори за позовом ОСОБА_5 визнано
недійсними. (т.1, а.с.100)

Квартира АДРЕСА_8 рішенням
Трускавецького міського суду від 16.09.2013
року визнана спільною сумісною
власністю сторін по справі, та визнано
недійсним договір купівлі-продажу від
1.11.2008 року. (т.1, а.с.85)

Квартира АДРЕСА_9 відчужена ОСОБА_5 за
договором купівлі-продажу 14.06.2006 року.
(т.1, а.с.196)

Стаття 17 Закону України від 23.02.2006 року
«Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» передбачено, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 р. та практику
Європейського Суду з прав людини як
джерело права.

Відповідно до ст.1 Протоколу 1 Конвенції
кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.

Конституція України (ст.41), ст.316-319, 321 ЦК
України передбачають, що власник на
свій розсуд володіє, користується та
розпоряджається належним йому майном.
Всім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення своїх прав. Право
приватної власності є непорушним.
Оскільки право власності складається з
таких його невід'ємних складових як
право володіння, користування та
розпорядження, то позбавлення особи
хоча б одного з них ущемить права
власника, які охороняються законом.

Відповідно до ст.22 КпШС України
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

Нормами Сімейного кодексу
України, що діє з 1 січня 2004 року,
передбачено, що майно, яке набуто
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя (ст.60).

Дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними (ст.63).

У разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70).

Частиною 2 ст.70 СК України передбачено,
що при вирішенні спору про поділ майна
суд може відступити від засади
рівності часток подружжя за обставин,
що мають істотне значення, зокрема якщо
один із них не дбав про матеріальне
забезпечення сім»ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім»ї.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частинами 2, 4, 5 вказаної статті
неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Відповідно до положень ст.74 СК України
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою, майно, набуте ними за
час спільного проживання, належить їм
на праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними. На майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.65 СК України
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Згідно з ст.17 Закону України «Про
власність» майно, придбане внаслідок
спільної праці членів сім'ї, є їх
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено письмовою угодою між
ними. Майно, придбане внаслідок
спільної праці громадян, що об'єдналися
для спільної діяльності, є їх спільною
частковою власністю, якщо інше не
встановлено письмовою угодою між ними.
Розмір частки кожного визначається
ступенем його трудової участі.

Пленум Верховного Суду України у
п.25 Постанови від 21.12.2007 року №11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розглядів справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» роз'яснив, що
вирішуючи питання про поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5 ст.71
СК щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду. За відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може
мати місце з підстав, передбачених ст.365
ЦК, за умови звернення подружжя (одного
з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК)
та попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми. У разі коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності. Згідно з п.30 вказаної
Постанови у випадку коли при розгляді
вимоги про поділ спільного сумісного
майна подружжя буде встановлено, що
один з них здійснив його відчуження чи
використав на свій розсуд проти волі
іншого подружжя і не в інтересах сім»ї
чи не на її потреби або приховав його,
таке майно або його вартість
враховується при поділі.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2 та частково задовольняючи позов
ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з
того, що до складу майна, яке підлягає
поділу входить лише майно, зазначене
ОСОБА_5, і таке підлягає поділу за
варіантом, визначеним останнім.

Однак з таким висновком не можна
погодитись, оскільки він не відповідає
встановленим обставинам.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України
суд сприяє всебічному і повному
з"ясуванню обставин справи: роз"яснює
особам, які беруть участь у справі їх
права і обов"язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їх прав у випадках встановлених цим
Кодексом.

Матеріалами справи стверджується,
що судом не дано оцінку покликанню
ОСОБА_2, що до складу майна, що підлягає
поділу входить квартира АДРЕСА_9. (т.1,
а.с.2-5, 173-176)

Наслідком цього стало неподання
ОСОБА_2 суду першої інстанції доказів
на підтвердження вказаної обставини. В
зв"язку з цим, колегія суддів вважає, що
неподання доказів пов"язане з
поважними причинами, а тому слід
прийняти до уваги досліджені копії
позовних заяв ОСОБА_2, ОСОБА_5 (т.1,
а.с.238-241, т.2, а.с.6-9), висновок експертного
будівельно-технічного дослідження
№380/14 від 12.09.2014 року, відповідно до яких
квартира АДРЕСА_9 є спільною сумісною
власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_5, така
придбана на кошти, отримані за
кредитним договором між АППБ «Аваль»
та ОСОБА_5 від 27.02.2006 року на суму 25500
доларів США, і відчужена ОСОБА_5 без
згоди ОСОБА_2 А відтак, оскільки
вартість квартири згідно з зазначеним
висновком становить 464240 грн., вартість
квартири має враховуватись при поділі
майна.

Крім того, відповідно до п.9 постанови
Пленуму Верховного Суду України №7 від
04.10.1991 року «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» суди мають враховувати, що
право власності на жилий будинок,
збудований громадянином на відведеній
йому в установленому порядку земельній
ділянці і прийнятий в експлуатацію,
виникає з часу його реєстрації у
виконкомі місцевої Ради.

За позовом дружини, членів сім'ї
забудовника, які спільно будували
будинок, а також спадкоємців суд вправі
провести поділ незакінченого
будівництвом будинку, якщо, враховуючи
ступінь його готовності, можна
визначити окремі частини, що
підлягають виділу, і технічно можливо
довести до кінця будівництво
зазначеними особами.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.331 ЦК України
право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі. Право власності
на новостворене нерухоме майно
(житлові будинки, будівлі, споруди
тощо) виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи №286/11
від 31.05.2011 року готовність
незавершеного будівництвом житлового
будинку, розташованого по АДРЕСА_15 в
м.Бориславі становить 80,3%. (т.1, а.с.32)

А відтак, оскільки будинок
будівництвом не завершено, такий не
зданий в експлуатацію та не
зареєстровано у встановленому законом
порядку, позовних вимог про проведення
поділу незакінченого будівництвом
будинку з врахуванням ступеня його
готовності та можливості визначення
окремих частин, що підлягають виділу, і
технічної можливості доведення до
кінця будівництва сторонами не
заявлялось, суд першої інстанції
прийшов до помилкового висновку про
наявність підстав для виділення
сторонам по 1/2 частині будинку.

Так як ОСОБА_2 не подано доказів на
підтвердження отримання ОСОБА_5 27000
грн., внесених на підставі пайової
участі у будівництві, а квитанції (т.1,
а.с.8) стверджують лише внесення
останнім вказаної суми, покликання
позивачки на те, що 27000 грн. підлягають
поділу є безпідставним.

З врахуванням наведеного колегія
суддів приходить до висновку про
необхідність скасування рішення суду з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення первісного та зустрічного
позовів про поділ майна.

При цьому колегією суддів
враховуються наступні обставини.

До складу майна, що підлягає поділу
належить; однокімнатна кватира в
АДРЕСА_1, загальною площею 38 кв.м.,
вартість якої відповідно до висновку
№374/14 від 26.02.2014 року становить 34 000
доларів США і в еквіваленті відповідно
до курсу НБУ на момент подання позову
складає 315520 грн.; однокімнатна квартира
в АДРЕСА_2, загальною площею 29 кв.м.,
вартість якої відповідно до висновку
№374/14 від 26.02.2014 року становить 26 900
доларів США і в еквіваленті відповідно
до курсу НБУ на момент подання прозову
складає 249 632 грн., однокімнатна кватира
в АДРЕСА_3, вартість якої відповідно до
висновку №374/14 від 26.02.2014 року становить
39 300 доларів США і в еквіваленті
відповідно до курсу НБУ на момент
подання позову складає 364 704 грн.,
незавершений будівництвом житловий
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_15, вартість якого становить 377 400
грн. відповідно до висновку №286/11 від
31.05.2011 року, однокімнатна квартира в
АДРЕСА_5, загальною площею 39 кв.м.,
чотирикімнатна квартира в АДРЕСА_4
загальною площею 73,7 кв.м., вартість якої
відповідно до висновку №286/11 від 31.05.2011
року становить 456 600 грн., а також
зобов»язання за кредитним договором
від 27.02.2006 року між АППБ «Аваль» та
ОСОБА_5 в розмірі 25500 доларів США, взятий
в інтересах сім»ї на придбання
квартири АДРЕСА_5, який погашений в
повному обсязі ОСОБА_5 після припинення
спільного проживання на суму 23855, 46
долари США.

Виходячи з рівності часток
подружжя, вартості наявного та
відчуженого майна, колегія суддів
приходить до висновку, що слід
врахувати при поділі вартість
відчуженої ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_10 -
315520 грн., квартири АДРЕСА_11 - 249632 грн.,
квартири АДРЕСА_12 - 364704 грн., а всього на
загальну суму 929856 грн. Врахувати при
поділі вартість відчуженої ОСОБА_5
квартири АДРЕСА_13 - 464240 грн. Виділити у
власність ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_14
вартістю 456600 грн.

З врахуванням загальної
вартості майна ОСОБА_2 - 929856 грн. та
ОСОБА_5 - 920840 грн., стягнути з ОСОБА_2 в
користь ОСОБА_5 компенсацію за різницю
вартості часток в сумі 4508 грн.

Визнати незавершене будівництво
житлового будинку в АДРЕСА_15
готовністю станом на 31.05.2011 року 80,3%
об»єктом спільної сумісної власності
ОСОБА_2 і ОСОБА_5 з визначенням часток
по 1/2 за кожним з них.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь
ОСОБА_5 1/2 частину коштів - 113025 грн. 98
коп., виплачених ОСОБА_5 на погашення
кредитних зобов»язань за кредитним
договором №014/08-5/9535 від 27.02.2006 року - 11927,
73 долари США.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.1 ч.1
ст.309, ст.316 ЦПК України колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Трускавецького міського
суду Львівської області від 25 квітня
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Провести поділ майна, яке є
спільною сумісною власністю ОСОБА_2 і
ОСОБА_5 наступним чином.

Врахувати при поділі вартість
відчуженої ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_10 -
315520 грн., квартири АДРЕСА_11 - 249632 грн.,
квартири АДРЕСА_12 - 364704 грн., а всього на
загальну суму 929856 грн.

Врахувати при поділі вартість
відчуженої ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_13 -
464240 грн.

Виділити у власність ОСОБА_5
квартиру АДРЕСА_14 вартістю 456600 грн.

З врахуванням загальної вартості
майна ОСОБА_2 - 929856 грн. та ОСОБА_5 - 920840
грн., стягнути з ОСОБА_2 в користь
ОСОБА_5 компенсацію за різницю вартості
часток в сумі 4508 (чотири тисячі п»ятсот
вісім) грн.

Визнати незавершене будівництво
житлового будинку в АДРЕСА_15
готовністю станом на 31.05.2011 року 80,3%
об»єктом спільної сумісної власності
ОСОБА_2 і ОСОБА_5 з визначенням часток по
1/2 за кожним з них.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 1/2
частину коштів - 113025 (сто тринадцять
тисяч двадцять п»ять) грн. 98 (дев»яносто
вісім) коп., виплачених ОСОБА_5 на
погашення кредитних зобов»язань за
кредитним договором №014/08-5/9535 від 27.02.2006
року - 11927, 73 долари США.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
рішенням апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Крайник Н.П.

Ніткевич А.В.