Справа № 447/86/11
Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І.
Провадження № 22-ц/783/3939/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Крайник Н.П.,
Ніткевича А.В.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

з участю ОСОБА_2, представника
Публічного акціонерного товариства
"Дельта Банк" - Шубака М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Миколаївського районного суду
Львівської області від 30 грудня 2013 року
у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "Дельта Банк"
до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення боргу
за кредитним договором та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ
"УкрСиббанк", правонаступником якого є
ПАТ "Дельта Банк", про визнання
договору поруки недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням позов ПАТ
"Дельта Банк" задоволено повністю.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2
на користь ПАТ "Дельта Банк"
заборгованість за кредитним договором
в сумі 424 439 грн. 79 коп. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь
ПАТ "Дельта Банк" судові витрати, а саме
державне мито в розмірі 1700 грн. та
послуги за ІТЗ в розмірі 250 грн. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
відмовлено.

Рішення оскаржила ОСОБА_2 В
апеляційній скарзі стверджує про
порушення норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що крім
основної угоди 20.02.2009 року жодної
додаткової угоди вона не укладала, таку
не підписувала. Також посилається на
те, що під додатковою угодою №1 щодо
зміни графіку повернення кредиту також
не стоїть підпис ОСОБА_4 Стверджує, що
жодного волевиявлення на укладення
додаткової угоди до договору поруки в
неї не було. Просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_2 на підтримання
доводів апеляційної скарги, пояснення
представника ПАТ "Дельта Банк" - Шубака
М.І. про заперечення
доводів апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід відхилити.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої
інстанції відповідає вказаним вимогам
закону.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції
встановлено такі обставини.

15 серпня 2007 року АКІБ
«УкрСиббанк», правонаступником якого є
ПАТ «УкрСиббанк», (кредитор) та ОСОБА_4
(позичальник) уклали кредитний договір,
відповідно до якого кредитор надав
позичальнику кредит у розмірі 48850
доларів США строком до 15 серпня 2037 року
зі сплатою 11,3 % річних. (т.1, а.с. 20-27 )

Факт отримання кредиту
підтверджується заявою на видачу
готівки №1 від 15.08.2007 року. (т.1, а.с.41)

В забезпечення виконання
позичальником взятих на себе
зобов»язань за кредитним договором між
кредитором та ОСОБА_2 укладено договір
поруки від 15 серпня 2007 року із змінами
до нього від 20 лютого 2009 року. (т.1,
а.с.38,39)

Додатковою угодою №1 до
договору поруки від 20 лютого 2009 року
поручитель зобов»язується перед
банком відповідно до умов договору
відповідати за виконання боржником
усіх його зобов»язань перед банком, що
виникли з кредитного договору,
існуючих в теперешній час і тих що
можуть виникнути в майбутньому.

Також 15 серпня 2007 року між ОСОБА_4
та банком укладено договір іпотеки,
відповідно до умов якого предметом
іпотеки виступає квартира АДРЕСА_1, та
належить останній на праві приватної
власності. (т.1, а.с.36-37)

Відповідач ОСОБА_4 умови
кредитного договору належно не
виконувала.

Згідно з розрахунком
заборгованості по кредиту така станом
на 22.09.2010 року складає 52 779,64 доларів США,
що еквівалентно 424 439,79 грн. (т.1, а.с.8-19)

20 травня 2009 року банком
направлено відповідачам вимогу про
дострокове повернення суми кредиту та
процентів за користування кредитом, що
стверджується рекомендованими
повідомленнями про вручення поштових
відправлень. (т.1, а.с.45-47)

8 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк»
та ПАТ «Дельта банк» уклали договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами, відповідно до якого, ПАТ
««УкрСиббанк» передав (відступив) ПАТ
«Дельта Банк» права вимоги за
кредитними та забезпечувальними
договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта
банк» замінив «УкрСиббанк», як
кредитора, у зобов»язаннях. (т.1, а.с.71-74)

Згідно з актом приймання-передачі
від 19 грудня 2011 року ПАТ ««УкрСиббанк»
передав вимоги за кредитами ПАТ
«Дельта банк», в тому числі за
кредитним договором, договором поруки
та іпотеки. (т.1., а.с. 75, 125)

Відповідно до ст. 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ст.526 ЦК України
зобов"язання має виконуватись належним
чином.

Відповідно до ст.1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов"язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов"язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 611 ЦК України
передбачено, що у разі порушення
зобов»язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ст.549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов»язання.

Задовольняючи первісний позов,
суд першої інстанції обгрунтовано
виходив з того, що позичальник порушив
умови кредитного договору щодо строків
платежів відповідно до умов договору,
договором передбачено право банку
вимоги дострокового повернення
кредиту при порушенні строків платежів
за договором, у зв»язку з чим
підставною є вимога кредитора про
дострокове повернення кредиту,
процентів та пені.

Висновок суду першої
інстанції відповідає обставинам
справи та доказам, що містяться в
матеріалах справи.

Відмовляючи в задоволенні
зустрічного позову, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що оспорюваний договір поруки та
додаткова угода №1 відповідає вимогам
чинного законодавства та, що жодних
доказів на підтвердження того, що
додаткову угоду ОСОБА_2 не підписувала,
подано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності (ч. 1 ст. 559 ЦК України).

Згідно з ст.215 ЦК України підставою для
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п»ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Колегією суддів приймається до уваги,
що договір поруки та додаткова угода
до вказаного договору укладені в
письмовій формі, їх зміст не суперечить
нормам ЦК України та законодавству
України, що договори спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
та, що на момент їх укладення сторони
мали необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Посилання апелянта на те, що нею не
підписувалася додаткова угода,
колегією суддів не приймається до
уваги у зв»язку з наступним.

Ухвалою суду від 13.11.2012 року на
клопотання ОСОБА_2 призначено
почеркознавчу експертизу на предмет
встановлення належності підписів у
договорі поруки, у додатковій угоді №1
від 20 лютого 2009 року до договору поруки
від 15 серпня 2007 року та у додатковій
угоді №1 від 20 лютого 2009 року. (т.1, а.с.239)

Однак експертиза не була проведена,
оскільки не виконана вимога експерта
про представлення оригіналів
досліджуваних документів, вільних та
експериментальних зразків почерку
ОСОБА_2

Також як безспірно вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_2 в суді першої
інстанції після повернення матеріалів
справи без виконання ухвали не
наполягала щодо проведення експертизи,
в апеляційній скарзі не ставила
питання про призначення судової
почеркознавчої експертизи.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 58 ЦПК
України належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Однак жодних належних та допустимих
доказів на підтвердження факту не
підписання додаткової угоди від 20.02.2009
року апелянтом не представлено.

Колегією суддів не береться до уваги
посилання в апеляційній скарзі на те,
що єдиним законним засобом платежу,
який застосовується при проведенні
розрахунків між резидентами на
території України є гривня, а укладення
кредитного договору в іноземній валюті
було неправомірним за відсутності
повноважень у банку для здійснення
валютних операцій, оскільки згідно ст.
192 ЦК України законним платіжним
засобом, обов'язковим до приймання за
номінальною вартістю на всій території
України, є грошова одиниця України -
гривня. Іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» банк
має право здійснювати банківську
діяльність на підставі банківської
ліцензії шляхом надання банківських
послуг.

Як вбачається із Банківської ліцензії
№ 75 від 24.12.2001 року АКІБ «УкрСиббанк»
надано право здійснювати банківські
операції, визначені ч. 1 та п. п. 5-11 ч. 2 ст.
47 ЗУ «Про банки та банківську
діяльність». (т.1, а.с.135)

Відповідно до Положення про порядок
видачі НБУ індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу,
затвердженого постановою Правління
НБУ від 14.10.2004 року № 483,
зареєстрованого Міністерством юстиції
України 09.11.2004 року № 1429/10028,
використання іноземної валюти як
засобу платежу без ліцензії
дозволяється, якщо ініціатором або
отримувачем за валютною операцією є
уповноважений банк.

Таким чином, надання та одержання
кредиту в іноземній валюті, сплата
процентів за таким кредитом не
потребують наявності індивідуальної
ліцензії на використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу, оскільки Національним банком
України видано АКІБ «УкрСиббанк»
банківську ліцензію на здійснення
банківських операцій.

Доказів того, що між банком та ОСОБА_4
укладалися будь-які інші угоди,
наслідком яких стала зміна умов
основного зобов»язання та збільшення
відповідальності ОСОБА_2 як поручителя
за умови відсутності її згоди на таке,
суду надано не було.

Не може прийматись до уваги невірне
зазначення прізвища в додатковій угоді
№1 до договору поруки №133858 від 15.08.2007
року, як доказ того, що ОСОБА_2 не
підписувала вказаний договір, оскільки
стороною, яка підписала додаткову
угоду зазначена саме ОСОБА_2 (т.1, а.с.39)

Згідно з ст.ст.525, 526, 530, 629 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином, відповідно до умов
договору та у встановлені договором
строки. Одностороння відмова від
зобов'язань або одностороння зміна
умов договору не допускається. Договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, висновки суду першої
інстанції відповідають обставинам
справи і нормам матеріального права.

Доводи апеляційної скарги не свідчать
про порушення судом норм матеріального
і процесуального права, про
неправильність висновків суду, такі не
грунтуються на матеріалах справи та
спростовуються дослідженими доказами.

В зв"язку з наведеним
колегія суддів вважає, що суд,
дослідивши докази та давши їм належну
оцінку, ухвалив рішення про
задоволення позову, що відповідає
вимогам закону, а тому нема підстав для
його скасування.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308,
ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Миколаївського
районного суду Львівської області від
30 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту її проголошення та може
бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Павлишин О.Ф.

Судді:
Крайник Н.П.

Ніткевич А.В.