Провадження № 2/161/3551/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

30 вересня 2014 року
м.Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області

в складі головуючого судді - Присяжнюк
Л.М.,

при секретарі - Фурман Ю.В.,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку цивільну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
звернувся в суд із позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості. Вказує, що 28.09.2007 року
між банком та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір № Ф1-07/55877-898,
відповідно до умов якого відповідач
отримав кредит у розмірі 16734,60 дол.США
строком по 27.09.2014 року із
диференційованої відсотковою ставкою,
відповідно до п.4.1. договору, протягом
строку користування кредитом.
Зазначає, що свої зобов'язання за
кредитним договором виконав належним
чином, надавши відповідачу кошти в
розмірі 16734, 60 дол.США. Проте, відповідач
порушив виконання своїх зобов'язань за
кредитним договором і не сплачував
вчасно проценти за користування
кредитом, не здійснював повернення
кредиту щомісячними платежами
відповідно до платіжного календаря.
Станом на 04.06.2014 року загальна сума
заборгованості за кредитним договором
складає 3016,34 дол.США, що становить 24109,58
грн. Просить стягнути із відповідача
ОСОБА_2 суму заборгованості в розмірі
3016,34 дол.США, що становить 24109,58 грн. та
судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Представник позивача Тараненко
Г.Ю. у судове засідання не з'явилася,
подала на адресу суду клопотання, яким
просила розглянути справу за її
відсутності за наявними у справі
доказами, позовні вимоги підтримала. Із
письмових пояснень вбачається, що
відповідачем було порушено умови
кредитного договору в частині
повернення кредиту та сплати
процентів. Відповідно до п. 6 кредитного
договору за прострочення повернення
кредитних коштів та/або сплати
процентів, відповідно до п. 3.2., 4.3., 4.4.
кредитного договору позичальник
сплачує банку пеню з розрахунку 1%
річних з простроченої суми за кожен
день прострочення. Водночас, вказує, що
відповідач цю суму визнав, про що
свідчить його заява від 10.07.2013 року, а
02.02.2013 року банком було погоджено
списання пені при умові, що відповідач
сплатить 2334,24 грн. Однак, відповідач
відмовився із невідомих причин
сплачувати і частину, і всю нараховану
суму пені. Тобто відповідач відмовився
виконувати положення кредитного
договору. У кредитному договорі чітко
вказано строк виконання - 27.09.2014 року, а
відповідно до п.7.3. кредитного договору,
договір набирає чинності з моменту
першої видачі кредитних ресурсів і діє
до повного виконання сторонами
прийнятих на себе зобов'язань, а тому
позивач не порушив строк позовної
давності.

Представник відповідача ОСОБА_1
просив у задоволенні позову відмовити,
оскільки позивачем пропущено строк
позовної давності в один рік, що
передбачений ст. 258 ЦК України.
Водночас, предметом спору є стягнення
пені за прострочення погашення
основної заборгованості по кредитному
договору за період з 17.08.2009 року по
22.11.2012 року, та пені за прострочення
сплати відсотків за користування
кредитом з 17.08.2009 року по 05.11.2012 року.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши та оцінивши
представлені у справі докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що у задоволенні позову слід відмовити,
з врахуванням наступного.

Судом встановлено, що 28.09.2007 року
між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
(правонаступником якого є позивач) та
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
Ф1-07/55877-898 (далі - кредитний договір), у
відповідності до умов якого банк надав
позичальнику в тимчасове користування
на умовах забезпеченості,
поворотності, строковості, платності
кредитні ресурси в сумі 16734,60 дол.США, з
платою за процентними ставками,
встановленими в п. 4.1. цього договору
(а.с.4).

Відповідно до п.2.2.,2.3. кредитного
договору, для надання кредитних
ресурсів банком було відкрито
відповідачу позичковий рахунок, а
кредитні ресурси були надані на
придбання автомобіля марки Mitsubisi,
модель Lancer 1.6. Comfort, 2007 року.

Пунктом 3.2. кредитного договору
передбачено, що позичальник
зобов'язується повністю повернути
кредитні ресурси, отримані за цим
договором до 27.09.2014 року, а погашення
проводиться шляхом зарахування
відповідної суми на позичковий
рахунок.

У відповідності до п.п.3.3.
вищевказаного кредитного договору,
відповідач ОСОБА_2 зобов'язався
щомісячно, в термін з « 1» по « 10» число
кожного місяця (згідно із графіком
зниження розміру заборгованості -
додатком № 1 до цього договору)
здійснювати погашення заборгованості
за кредитними ресурсами у складі
щомісячних ануїтетних платежів, у
розмірах встановлених договором (а.с.4).

Додатковою угодою № 1 до
кредитного договору Ф1-07/55877-898 від 26.09.2008
року, сторонами було змінено п.3.3.
кредитного договору - в частині розміру
щомісячного ануїтетного платежу,
п.п.4.1., 4.3. - в частині процентної ставки
за періоди користування кредитними
ресурсами банку, неналежного виконання
умов договору (а.с.10-11).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

У відповідності до положень ст. 526 ЦК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Позивач ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» свої зобов'язання за
вищевказаним кредитним договором
виконав надавши відповідачу кредитні
кошти в розмірі 16734,60 дол.США (а.с.14).

Як вбачається із розрахунку
загальної заборгованості по
кредитному договору № Ф1-07/55877-898 від
28.09.2007 року (а.с.18-21) за період із 17.08.2009
року по 22.11.2012 року відповідачу
нараховано пеню за прострочення
погашень основної заборгованості по
кредиту в розмірі 23164,85 грн., за період
із 17.08.2009 року по 05.11.2012 року нараховано
пеню за прострочення сплати відсотків
за користування кредитом в розмірі 1351,95
грн., а всього 24516,80 грн., з яких погашено
407,22 грн. (а.с.21). Таким чином загальний
розмір заборгованості становить 24109,58
грн.

Представником відповідача у
судовому засіданні не заперечувався
факт порушення виконання зобов'язань
за кредитним договором його
довірителем.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК
України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова
сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова
сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства. Розмір неустойки,
встановлений законом, може бути
збільшений у договорі (ч.ч.1,2 ст. 551 ЦК
України).

Пунктом 6.1. кредитного договору сторони
передбачили, що за прострочення
повернення кредитних ресурсів та/або
сплати процентів, позичальник сплачує
банку пеню з розрахунку 1 % від
простроченої суми за кожен день
прострочення. Зазначена пеня
сплачується у випадку порушення
позичальником строків платежів,
передбачених п. 3.2., 3.3., 3.5., 4.3., 4.4., 4.6.
цього договору, а також будь-яких інших
строків платежів, передбачених цим
договором. Сплата пені не звільняє
позичальника від зобов'язання сплатити
проценти за весь час фактичного
користування кредитними ресурсами
(а.с.7).

Водночас, за загальним правилом період,
за який нараховується пеня за
прострочення виконання зобов'язання,
не може перевищувати один рік ( п. 1 ч. 2
ст. 258 ЦК України). При цьому виходячи з
правової природи пені, яка
нараховується за кожен день
прострочення, право на позов про
стягнення пені за кожен окремий день
виникає щодня на відповідну суму, а
позовна давність за позовом про
стягнення пені відповідно до статті 253
ЦК України обчислюється по кожному дню,
за який нараховується пеня, окремо,
починаючи з дня, коли кредитор дізнався
або повинен був дізнатися про
порушення права.

Так, відповідач ОСОБА_2 звернувся 10.07.2013
року до позивача із заявою про
зменшення суми нарахованої пені в
розмірі 2334,24 грн. (а.с.15), а позивачем
було погоджено списання залишку
нарахованої пені, що підтверджується
копією витягу з протоколу кредитної
комісії Філії «Західне регіональне
управління» АТ «Банк «Фінанси та
Кредит» № 94 від 02.12.2013 року (а.с.16).

Вимогу про стягнення нарахованої пені
відповідачу було надіслано 04.06.2014 року,
а з позовом про стягнення нарахованої
пені ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
звернувся лише 21.07.2014 року, окрім того
просить стягнути пеню нараховану за
період із 17.08.2009 року по 22.11.2012 рік.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивачем пропущено строк на
звернення до суду із вимогами про
стягнення пені, у порушення ст.ст. 59-60
ЦПК України позивачем не надано суду
належних та допустимих доказів
поважності причин пропуску строку
позовної давності із вимогами про
стягнення пені, а тому суд приходить до
висновку, що у задоволенні позову ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 10-11, 59-60, 212-215 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 256-258, 261, 267,526,
530, 629, 1051-1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Волинської області через Луцький
міськрайонний суд Волинської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Присяжнюк
Л.М.