Апеляційний суд міста Севастополя
Справа №22-ц/797/86/2014р.
інстанції Шкірай М.І.
Доповідач в апеляційній
інстанції Саліхов В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Севастополя в
складі:

головуючого - Саліхова В.В.,

суддів - Андрейченко А.А.,
Лівінського С.В.,

за участю секретаря - Григорчук І.О.,

представника позивача - ОСОБА_4,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Севастополі
апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення
Балаклавського районного суду міста
Севастополя від 21 жовтня 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
Балаклавської районної у місті
Севастополі Ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя
особа - Головне управління
Держземагенства у місті Севастополі,
про визнання частково недійсними
рішення, державних актів на право
власності на земельну ділянку,
договору купівлі-продажу земельної
ділянки та договору дарування
земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2012 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до Балаклавської
районної у місті Севастополі Ради,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, в якому просив визнати
частково недійсним рішення
Балаклавської районної Ради м.
Севастополя №5с-5-98 від 27.10.2006 р. про
передачу у приватну власність ОСОБА_6,
у порядку безоплатної приватизації для
ведення індивідуального садівництва,
земельної ділянки НОМЕР_1 загальною
площею 0,12 га, розташованої у
Балаклавському районі м.Севастополя у
межах СТ «Вишенка»; визнати частково
недійсним державний акт про право
власності на спірну земельну ділянку,
виданий ОСОБА_6; визнати частково
недійсним договір купівлі-продажу
спірної земельної ділянки, укладений
між ОСОБА_6 та ОСОБА_8; визнати частково
недійсним договір дарування спірної
земельної ділянки, укладений між
ОСОБА_8 та ОСОБА_7; визнати частково
недійсним державний акт серії ЯЖ №618916
від 13.01.2009 р. про право власності на
спірну земельну ділянку, виданий на
ім`я ОСОБА_7

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 2006
року позивач є членом СТ «Вишенка» та у
його користуванні знаходяться
земельні ділянки НОМЕР_2 та НОМЕР_3
площею 0,04 га, розташовані у СТ
«Вишенка». 20 квітня 2008 року суміжні
ділянки НОМЕР_2 та НОМЕР_3 були об`єднані
та ділянці площею 0,08 га присвоєно
НОМЕР_2. У 2008 році при оформленні
документів для отримання у приватну
власність земельної ділянки НОМЕР_2
площею 0,08 га для ведення
індивідуального господарства,
позивачу стало відомо, що його земельна
ділянка перетинається з суміжною
земельною ділянкою НОМЕР_1, що належала
ОСОБА_6 Позивач вказує, що у порушення
вимог земельного законодавства, без
узгодження меж земельної ділянки
НОМЕР_1 з користувачами суміжних
земельних ділянок, рішенням
Балаклавської районної Ради
м.Севастополя №5с-5-98 від 27.10.2006 р. ОСОБА_6
було передано у приватну власність
земельну ділянку НОМЕР_1 загальною
площею 0,12 га у СТ «Вишенка», що на 0,04 га
більше фактичного розміру ділянки
НОМЕР_1, тобто на частину ділянки, що
знаходиться у користуванні позивача.
Позивач зазначає, що у зв`язку з тим, що
державний акт на земельну ділянку було
видано ОСОБА_6 з порушенням вимог
законодавства України, тому підлягають
визнанню недійсними усі наступні
правовстановлюючі документи на цю
земельну ділянку, а саме: договір
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки, укладений між ОСОБА_6 та
ОСОБА_8, державний акт на земельну
ділянку виданий на ім`я ОСОБА_8,
договору дарування земельної ділянки,
укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_7,
державний акт серії ЯЖ №618916 від 13.01.2009
р. про право власності на спірну
земельну ділянку, виданий на ім`я
ОСОБА_7

Рішенням Балаклавського районного
суду м. Севастополя від 21 жовтня 2013 року
в задоволенні позову ОСОБА_5 було
відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, позивач подав апеляційну скаргу,
в якій просить суд апеляційної
інстанції останнє скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову. Апелянт вважає, що суд першої
інстанції невірно застосував норми
матеріального та процесуального права,
висновки суду, викладені у рішенні, не
відповідають фактичним обставинам
справи.

Відповідачі належним чином були
повідомлені про час та місце слухання
справи, але в судове засідання не
з'явилися з невідомих для суду
обставин. У зв'язку з наведеним розгляд
справи відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України відбувся у їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
головуючого, пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи
та перевіривши доводи апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
при розгляді справи у суді не довів, що
діями відповідачів було порушено його
право на користування спірними
земельними ділянками.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_5 є користувачем
земельних ділянок НОМЕР_2 та НОМЕР_3, які
розташовані у Садовому товаристві
«Вишенка» в м. Севастополі. Власником
суміжної з ним ділянки НОМЕР_1 є ОСОБА_7,
який отримав останню на підставі
договору дарування від 11.07.2008 року
укладеного між ним та його матір'ю. До
того часу спірна ділянка на праві
власності належала ОСОБА_6 (ар.с.121,123-130),
яка її отримала на підставі Рішення
Балаклавської районної у м.
Севастополі Ради №5с-5-99 та у подальшому
продала її 25.03.2008 року (ар.с.12). Позивач
вважає, що отримання земельної ділянки
НОМЕР_1 ОСОБА_6 відбулося з порушенням
вимог діючого законодавства (не
проведення узгодження меж з колишнім
власником ділянок НОМЕР_2,НОМЕР_3 у
зв'язку з чим сталося накладення двох
суміжних ділянок), а тому просив
визнати частково недійсним державний
акт про право власності на спірну
земельну ділянку, виданий ОСОБА_6;
визнати частково недійсним договір
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки, укладений між ОСОБА_6 та
ОСОБА_8; визнати частково недійсним
договір дарування спірної земельної
ділянки, укладений між ОСОБА_8 та
ОСОБА_7; визнати частково недійсним
державний акт серії ЯЖ №618916 від 13.01.2009
р. про право власності на спірну
земельну ділянку, виданий на ім`я
ОСОБА_7

Крім того, рішенням Балаклавського
районного суду м. Севастополя від 28.11.2012
року, яке набрало законної сили,
встановлено, що позивач ОСОБА_5
самовільно захопив частину земельної
ділянки НОМЕР_1 в розмірі 0,0508 га,
розташованої у Садовому товаристві
«Вишенка» в м. Севастополі.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, не
заборонених законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Правові підстави набуття громадянами і
юридичними особами права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності визначено ч.1
ст.116 ЗК України. Такими підставами є
рішення органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, передбачених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Видача державного акта на право
власності на земельну ділянку без
визначеної законом (ч.1 ст. 116 ЗК України)
підстави є неправомірною, а державний
акт, виданий з порушеннями вимог статей
116, 118 ЗК України, - недійсним (постанова
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 24 квітня 2013
р. № 6-14цс13).

Державні акти на право власності на
земельні ділянки є документами, що
посвідчують право власності й
видаються на підставі відповідних
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень. У спорах,
пов'язаних із правом власності на
земельні ділянки, недійсними можуть
визнаватися як зазначені рішення, на
підставі яких видано відповідні
державні акти, так і самі акти на право
власності на земельні ділянки.
Визнання недійсними державних актів на
право власності вважається законним,
належним та окремим способом
поновлення порушених прав у судовому
порядку.

Враховуючи, що в суді першої інстанції
не було встановлено будь-яких порушень
щодо видачі ОСОБА_6, на підставі Рішення
Балаклавської районної у м.
Севастополі Ради №5с-5-99 державного
акту на землю, колегія суддів вважає, що
висновки суду щодо відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 є
правильними та обґрунтованими.

Крім того, приймаючи таке рішення
колегія суддів керується наступним.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога
про визнання оспорюваного правочину
недійсним та про застосування
наслідків його недійсності може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Норма ч.1 ст. 216 цього Кодексу не може
бути застосована щодо повернення майна
(реституції), переданого на виконання
недійсного правочину, яке було
відчужене третій особі. У цьому разі
майно може бути витребувано від особи,
яка не є стороною недійсного правочину,
шляхом віндикаційного позову, зокрема
від добросовісного набувача - з
підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК.

У разі, якщо майно, яке належало особам
на законних підставах, поза їх волею
відчужено іншою особою за нікчемним
правочином, а потім за кількома
договорами продано третім особам,
позов осіб-власників майна про
витребування майна із чужого
незаконного володіння підлягає
задоволенню (постанова Верховного Суду
України від 25 квітня 2012 р. у справі №
6-25цс12).

Таким чином законодавець визначив, що
будь-яка заінтересована особа може
звернутися з заявою про захист її
порушеного права, яке настало у зв'язку
з вчиненням спірного правочину.

Разом з тим, матеріали справи свідчать
про те, що Рішенням Балаклавського
районного суду м. Севастополя від 28.11.2012
року, яке набрало законної сили,
встановлено, що позивач ОСОБА_5
самовільно захопив частину земельної
ділянки НОМЕР_1 в розмірі 0,0508 га,
розташованої у Садовому товаристві
«Вишенка» в м. Севастополі.

Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, факт того, що саме позивач,
самовільно захопив частину земельної
ділянки НОМЕР_1 в розмірі 0,0508 га,
розташованої у Садовому товаристві
«Вишенка» в м. Севастополі не підлягає
доказуванню в даному судовому
засіданні.

Доводи апеляційної скарги були
предметом розгляду в суді першої
інстанції, з висновками якого
погодилася і колегія суддів, а тому
вони не можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення суду
першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, не дають підстав
для висновку про порушення або
неправильне застосування судом норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело б до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315,317,319 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Балаклавського районного суду
міста Севастополя від 21 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної чинності з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/
В.В.Саліхов

Судді: /підпис/
А.А.Андрейченко

/підпис/
С.В.Лівінський

Згідно оригіналу:

Суддя Апеляційного суду

міста Севастополя В.В.Саліхов