АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3201/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Залімська Н. В. Доповідач - Романюк
М.М. Категорія 37
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі :

головуючого
Романюк М.М.

суддів
Котушенко С.П., Петренко І.О.

при секретарі
Солод О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Дніпропетровської
міської ради на рішення Ленінського
районного суду м.Дніпропетровська від
06 червня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської
ради, 3-я особа приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, Перша
Дніпропетровська держнотконтора, ЖБК
№ 201 про встановлення юридичного факту,
визнання права власності в порядку
спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з
зазначеним вище позовом 12 жовтня 2012
року. В обґрунтування заявлених та
уточнених вимог посилалася на те, що з
1975 року її батько ОСОБА_4 був
зареєстрований та проживав у квартирі
АДРЕСА_1. ОСОБА_4 був членом ЖБК №201 та
згідно довідки ЖБК № 201 паєнакопичення
в сумі 7 568 руб. були виплачені ним
повністю. Однак право власності на
спірну квартиру батько не оформив.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер. Після
його смерті відкрилась спадщина на
зазначену квартиру. За життя ОСОБА_4
склав заповіт, в якому заповів усе
належне йому майно позивачу. Позивач
належним чином прийняла спадщину після
смерті ОСОБА_4, оскільки звернулась до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини. Уточнивши позовні
вимоги, позивач просила суд встановити
факт належності ОСОБА_4, померлому
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, кооперативної
квартири АДРЕСА_1; визнати за нею право
власності на квартиру АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 06 червня 2013 року
позовні вимоги задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів, дійшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючі позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з їх
доведеності та обґрунтованості.

З даним висновком судова колегія
апеляційного суду погоджується
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 з 1975 року
був членом ЖБК №201.

Пайові внески у повному розмірі, 7 568
рублів, за квартиру АДРЕСА_1 були
внесені ОСОБА_4 у повному розмірі за
життя.

21 травня 2010 року, ним було складено
заповіт, відповідно до якого, все його
майно переходить дочці ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер.

Після його смерті відкрилась спадщина
на майно, у тому числі квартиру АДРЕСА_1.

12 листопада 2010 року ОСОБА_2 звернулась з
заявою про прийняття спадщини після
смерті батька до приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3

20 листопада 2012 року приватним
нотаріусом ОСОБА_3 відмовлено ОСОБА_2 у
видачі свідоцтва про право на спадщину
на квартиру АДРЕСА_1 у зв'язку з не
наданням останньою
правовстановлюючого документа, витягу
з Реєстру прав власності на зазначену
квартиру.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у
судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Згідно до ст.1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно ч.1 ст.15 Закону України "Про
власність", який був чинний на час
виникнення спірних правовідносин, член
житлового та іншого кооперативу або
товариства, який повністю сплатив свій
пайовий внесок за квартиру або інше
майно, що надане йому у користування,
набуває право власності на це майно.

З аналізу вказаної норми випливає, що
момент виникнення права власності
пов'язаний лише з моментом повної
виплати пайового внеску, а не з
одержанням свідоцтва про право
власності чи зверненням з цього
питання до компетентного органу. При
цьому видача свідоцтва не пов'язана з
наданням цього права, а має лише
реєстраційний характер.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про судову практику у
справах про спадкування" від 30 травня
2008 року №7 роз'яснено, що у разі смерті
члена житлово-будівельного,
дачно-будівельного,
гаражно-будівельного кооперативу,
члена садівницького товариства, яким
до дня смерті не були внесені повністю
пайові внески, до складу спадщини
входять частина внесеного паю та інші
суми, які підлягають поверненню, а не
квартира, дача, гараж, садовий будинок.
Частка пайового внеску, що належала
померлому, входить до складу спадщини
на загальних підставах. Якщо
спадкодавець повністю вніс пайовий
внесок, то до складу спадщини
включається відповідно квартира, дача,
гараж, садовий будинок, інші будівлі та
споруди.

З урахуванням зазначеного, та
приймаючи до уваги, що позивач є
спадкоємцем першої черги, яка в
установлений законом строк подала
заяву про прийняття спадщини, а
померлий ОСОБА_4 виплатив увесь розмір
пайових внесків за квартиру, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
встановлення факту належності
останньому квартири та набуттям права
власності ОСОБА_2 на спірну квартиру в
порядку спадкування за законом.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
апелянта не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки вони зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці та
особистого тлумачення апелянтом норм
права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
правильно застосував правові норми та
ухвалив правильне по суті рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської
міської ради - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 06 червня 2013 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді: