печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8426/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року Печерський районний суд
м. Києва у складі:

головуючого судді - Мельник А.В.,

при секретарі - Борисенко А.
В.,

Мисік М.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення,
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про визнання таким , що втратив право
користування житлом, зняття з
реєстрації

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 16.04.2013 року звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 в якому просив
вселити його в квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування вимог зазначав, що в
січні 1993 року його дружина,
відповідачка по справі, отримала ордер
на житлове приміщення №194 від 13.01.1993р., а
саме на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

З відповідачкою по справі був
укладений шлюб 13.06.1992 року, що
підтверджується свідоцтвом про
укладання шлюбу. Від шлюбу сторони
мають двох неповнолітніх дітей: дочку
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2

Згідно Свідоцтва про право власності
на житло від 25 липня 1993 року власником
спірної квартири є відповідачка по
справі.

В спірній квартирі позивач прописаний
з 1993 року з перервою у 2007 році, що
підтверджується відміткою в паспорті.
Таким чином, позивач поселився в
квартиру як член сім'ї відповідачки
і набув рівного з нею права
користування житлом.

Після того, як відносини з дружиною
почали погіршуватись, позивач
вимушений був не ночувати вдома. Однак,
до січня 2013 року позивач користувався
квартирою вільно, мав доступ до неї, у
позивача були ключі від квартири, але у
січні місяці 2013 року відповідачка
змінила замки на вхідних дверях.
Позивач по мірі необхідності приходив
до дітей, спілкувався з ними, брав свої
особисті речі, які знаходяться в
квартирі за місцем моєї реєстрації.
Однак, в кінці січня 2013 року, коли
позивач черговий раз прийшов додому і
намагався потрапити в квартиру, то йому
не дозволили зайти до місця проживання
працівники служби охорони
посилаючись на те, що колишня дружина
написала заяву про те, щоб позивача в
квартиру не пускали. Посилання на ту
обставину, що позивач прописаний в
квартирі і в квартирі проживають його
діти та знаходяться його речі, були
проігноровані.

Печерським районним судом м. Києва 17
січня 2013 року шлюб позивача з
відповідачкою був розірваний.

Після розірвання шлюбу з відповідачкою
по справі, вона чинить позивачу
перешкоди в користуванні квартирою, а
саме: як власник квартири змінила номер
сигналізації, а тому позивач не маю
можливості потрапити до квартири,
добровільно позивача відповідач в
квартиру не пускає, двері не відчиняє,
наслідком чого стала неможливість
проживання позивача в даній квартирі,
хоча він маю на це право відповідно до
ст. 64 Житлового кодексу України.

Статтею 64 ЖК України передбачено права
і обов'язки членів сім'ї наймача,
відповідно до яких «Якщо особи,
зазначені в частині другій цієї статті,
перестали бути членами сім'ї наймача,
але продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач та члени
його сім'ї».

Статтею 156 ЖК України передбачено права
і обов'язки членів сім'ї власника
жилого будинку (квартири), відповідно
до яких, члени сім'ї власника жилого
будинку (квартири), які проживають
разом з ним у будинку (квартирі), що йому
належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку (квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування цим приміщенням. До
членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Незважаючи на звернення позивача до
Печерського РУГУ МВС в м. Києві
відповідач продовжує порушувати права
позивача , перешкоджаючи позивачу у
користуванні житловим приміщенням .
Іншого житла у позивача не має, у
зв'язку з цим я змушений тимчасово
проживати у знайомого.

22.04.2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2 в якому уточнивши
позовні вимоги просила позбавити
ОСОБА_2 права користування квартирою
АДРЕСА_1, усунути перешкоди у
здійсненні права користування та
розпорядження належній їй на праві
власності квартири АДРЕСА_1 шляхом
зняття з реєстрації у відділі
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Печерського РУ ГУМВС
України в м. Києві ОСОБА_2 з квартири
АДРЕСА_1.

В обґрунтування вимог зазначала, що їй
на праві приватної власності належить
квартира АДРЕСА_1.

18.12.2007 року в квартирі був
зареєстрований її чоловік ОСОБА_2 за
її згодою.

Разом з ОСОБА_2 та двома дітьми ОСОБА_3
переїхала проживати в котеджне
містечко «Французьке містечко» за
адресою: АДРЕСА_2 навесні 2009 р. За цією
адресою вони проживали на постійній
основі, повноцінно вели домашнє
господарство, возили дітей до школи та
садочка. В вересні 2011р. ОСОБА_3
повернулась в свою квартиру АДРЕСА_1
разом з дітьми але без чоловіка ОСОБА_2
Він відмовився переїжджати до квартири
і лише час від часу відвідував сім'ю.

Факт не проживання Відповідача у
квартирі за адресою АДРЕСА_1
підтверджується Актами від 28.01.2013р..
04.02.2013р., 12.02.2013р., складеними
працівниками КП УЖГ
«Липкижитлосервіс» та посвідченими
свідками-сусідами.

Рішенням Печерського районного суду
міста Києва 17.01.2013р. по справі № 2-2150/12
шлюб між сторонами розірвано.

За ч.3 ст. 64 ЖК України: «Якщо особи,
зазначені в частині другій цієї статті,
перестали бути членами сім'ї наймача,
але продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач і члени
його сім'ї.» ОСОБА_2 добровільно
відмовився від проживання в спірному
приміщенні і не продовжував в ньому
проживати після розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України: « При
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.»

За ст. 405 ЦК України «Право членів сім'ї
власника житла на користування цим
житлом» встановлено право
користування чужим майном (сервітут):
«Члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.» Тобто для існування права на
користування чужим житлом необхідно
дві обставини: 1) бути членом сім'ї
власника житла та 2) проживати разом з
власником житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 406 ЦК України
сервітут припиняється у разі
припинення обставини, яка була
підставою для встановлення сервітуту.
Позивач перестав бути членом сім'ї
власника житла внаслідок розлучення та
не проживає разом з ним на добровільних
засадах. Таким чином спірна квартира не
обтяжена сервітутом через його
припинення. А колишній член сім'ї
ОСОБА_2 втратив право користування
спірною квартирою.

Реєстрація місця проживання є похідним
правом від права користування житлом,
тому ОСОБА_2 слід зняти з реєстрації
місця проживання як такого, що втратив
право користування спірним житлом.

Під час розгляду справи представник
ОСОБА_2 підтримала позов з викладених в
ньому підстав. В задоволенні
зустрічного позову просила відмовити.

ОСОБА_3 та її представники в
задоволенні первісного позову просили
відмовити , зустрічний позов
підтримали з викладених в ньому
підстав.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, показання свідків
дослідивши надана сторонами докази,
суд приходить до висновку, що в
задоволенні первісного позову слід
відмовити а зустрічний позов
задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що в січні 1993 року
ОСОБА_3 отримала ордер на житлове
приміщення №194 від 13.01.1993р., а саме на
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

13.06.1992 року сторонами був укладений
шлюб, що підтверджується свідоцтвом
про укладання шлюбу. Від шлюбу сторони
мають двох неповнолітніх дітей: дочку
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2

Згідно свідоцтва про право власності
на житло від 25 липня 1993 року власником
спірної квартири є ОСОБА_3

Навесні 2009 р. разом з ОСОБА_2 та двома
дітьми ОСОБА_3 переїхала проживати в
котеджне містечко «Французьке
містечко» за адресою: АДРЕСА_2.

За цією адресою сторони проживали на
постійній основі, вели домашнє
господарство. У вересні 2011р. ОСОБА_3
повернулась в свою квартиру АДРЕСА_1
разом з дітьми.

ОСОБА_2 залишився проживати в будинку
за адресою АДРЕСА_2.

Факт не проживання ОСОБА_2 у квартирі
за адресою АДРЕСА_1 підтверджується
Актами від 28.01.2013р.. 04.02.2013р., 12.02.2013р.,
складеними працівниками КП УЖГ
«Липкижитлосервіс» та посвідченими
свідками-сусідами.

Також ту обставину, що ОСОБА_2 з вересня
2011 року проживав в будинку за адресою
АДРЕСА_2 підтвердили під час розгляду
справи свідки ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8,
ОСОБА_9

Свідок ОСОБА_10, яка є сусідкою ОСОБА_3
показала суду, що останні два роки
ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі.

Та обставина, що ОСОБА_2 не проживає у
спірній квартирі з осені 2011 року також
підтверджується переглянутим судом
відеозаписом програми «Агенти впливу»
ефір якої відбувся 01.12.2013 року, з якого
вбачається, що ОСОБА_2 проголошує, що
вже три роки він проживає в будинку, що
розташований у котеджному
містечку«Французьке містечко» за
адресою: АДРЕСА_2.

Крім того, як вбачається з рішення
Печерського районного суду міста Києва
17.01.2013р. по справі № 2-2150/12 шлюб між
сторонами розірвано, дітей залишено
проживати з матір'ю, при цьому рішенням
суду встановлено, що позивачка
проживає у спірній квартирі разом з
дітьми.

Зазначені докази у сукупності
підтверджують ту обставину, що ОСОБА_2
з осені 2011 року не проживає у спірній
квартирі та спростовують показання
свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які
зазначали під час допиту в судовому
засіданні про те, що ОСОБА_2 до січня 2013
року проживав у спірній квартирі.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на ко
ристування цим житлом відповідно до
закону.

Житлове приміщення, яке вони мають
право займати, визначається його
власни ком.

Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встанов лено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Суд приходить до висновку, що законом,
на який зроблено посилання в ч. 1 ст. 405
ЦК, не може бути Житловий кодекс.
Застосування положень Житлового
кодексу до цих відносин виключається.
Це обумовлене тим, що для регулювання
відносин між власником житла та
членами його сім'ї законодавець
використав правову конструкцію
(сервітут), яка раніше до цих відносин
не застосовувалась. З урахуванням
цього стосовно права членів сім'ї
власника помешкання на користування
ним чинним є правило ч. 1 ст. 405 ЦК
України , що передбачає визначення
власником житлових приміщень, які
вправі займати члени сім'ї. Положення
частини другої ст. 156 ЖК України, згідно
з яким члени сім'ї власника жилого
будинку (квартири), які проживають
разом з ним у будинку (квартирі), що йому
належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником, якщо
при вселенні не було іншої угоди про
порядок користування цим приміщенням,
не під лягає застосуванню до відносин,
що відповідно до ст. 405 ЦК
кваліфікуються як сервітут.

Оскільки інше не встановлено чинними
законами, договором, заповітом, на під
ставі яких встановлено сервітут,
відсутність члена сім'ї понад один рік
без поважних причин є юридичним фактом,
що тягне втрату членом сім'ї права
користування по мешканням.
Застосування в цьому випадку строку,
встановленого ст. 71 ЖК України
неправильним.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_2,
який є колишнім чоловіком власника
спірної квартири - ОСОБА_3, понад рік не
проживає в квартирі він відповідно до
вимог ст. 405 ЦК України втратив право
користування квартирою.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця прожи вання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом 7 днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточ ного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
при міщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою, або померлою),
свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із зазначеної
норми, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено
винятково на підставі рішення суду: 1)
про позбавлення права власності на
житлове приміщення; 2) про позбавлення
права користування житловим
приміщенням; 3) про визнання особи
безвісно відсутньою; 4) про оголошення
фізичної осо би померлою.

Виходячи з того, що вказаний закон є
спеціальним нормативно-правовим актом,
який регулює правовідносини, пов'язані
із зняттям з реєстрації місця
проживання, вбачається, що положення
ст. 7 цього закону підлягають
застосуванню до усіх правовідносин,
виникнення, зміна чи припинення яких
пов'язані з юридичним фактом зняття з
реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користу вання та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема шляхом
зняття особи з реєстрації місця
проживання, пред'явивши разом з тим
одну із таких вимог: 1) про позбавлення
права власності на житлове приміщення;
2) про позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, оскільки реєстрація місця
проживання є похідним правом від права
користування житлом ОСОБА_2 слід зняти
з реєстрації місця проживання як
такого, що втратив право користування
спірним житлом.

Оскільки суд дійшов висновку, що ОСОБА_2
втратив право користування житлом,
його позовні вимоги про вселення
задоволенню не підлягають.

Оскільки суд задовольняє позов ОСОБА_3
з ОСОБА_2 на її користь підлягає
стягненню 114 гривень 70 копійок
гривень у відшкодування судових
витрат.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. ст. 3, 10, 11, 60, 74, 76, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про вселення відмовити
повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
визнання таким , що втратив право
користування житлом, зняття з
реєстрації задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) таким , що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Зняти ОСОБА_2(ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) з реєстрації за адресою
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 114
гривень 70 копійок гривень у
відшкодування судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо воно не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду м. Києва
через Печерський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особою яка була
відсутня при проголошенні рішення
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Головуючий