Справа № 368/643/14-ц Головуючий у І
інстанції Шевченко І.І.Провадження №
22-ц/780/5637/14 Доповідач у 2 інстанції Я.С.
МельникКатегорія 1 25.12.2014
РІШЕННЯ

Іменем України

25 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Мережко М. В.,

та секретаря Микитенко Д. А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на рішення Кагарлицького
районного суду Київської області від 30
липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Стайківської
сільської ради Кагарлицького району
Київської області, треті соби:
Управління Держземагенства України в
Кагарлицькому районі, Державна
реєстраційна служба Кагарлицького
районного управління юстиції
Київської області, про визнання
незаконним правового акту та його
скасування, визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку, зобов'язання
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав, та стягнення моральної
шкоди,-

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звернулися до суду із позовом, в якому
просили визнати незаконними та
скасувати рішення сесій Стайківської
сільської ради, що стосуються
незаконного вилучення та надання
відповідачці ОСОБА_4 земельної ділянки
біля будинку АДРЕСА_1

Обґрунтовує свої вимоги тим, що 21
травня 1983 року вона одружилася із
ОСОБА_5, після чого вони разом виїхали
до Росії на заробітки і у 1984 році у них
народилася дочка - ОСОБА_3

У квітні 1986 року ОСОБА_2 разом із
родиною остаточно повернулася до
АДРЕСА_1, де 20 жовтня 1986 року вони з
ОСОБА_5 придбали житловий будинок по
АДРЕСА_1, який був розташований на
земельній ділянці площею 0,15 га, що
підтверджується договором
купівлі-продажу будинку від 20 жовтня 1986
року.

Спільне сімейне життя позивачки і
ОСОБА_5 не склалося, через що у липні 1991
року вона разом із дочкою ОСОБА_3
виїхали знову за кордон, а ОСОБА_5
залишився проживати у вищевказаному
будинку, а 05 січня 1995 року вони
розлучилися.

У 1997 році, коли вона у черговий раз
приїхала додому у АДРЕСА_1, їй
повідомили, що ОСОБА_5 поїхав до Києва і
не повернувся. На той час у цьому
будинку проживали квартиранти, які
були заселені перед від'їздом ОСОБА_5 до
Києва.

У 1999 році, позивачка разом із дочкою
звернулися до нотаріуса щодо прийняття
спадщини, де отримали роз'яснення, що
для цього їм необхідна реєстрація
смерті чоловіка.

У 2007 році, коли позивачі приїхали у
черговий раз до села, то побачили, що
неподалік даного будинку на городі
побудований фундамент. ОСОБА_2 вирішила
зясувати дані обставини у ОСОБА_4 та її
матері ОСОБА_6, яка є рідною сестрою
ОСОБА_5, оскільки його матері на той час
уже не було в живих.

24 грудня 2009 року Кагарлицьким районним
судом Київської області ОСОБА_5 було
визнано померлим, а свідоцтво про
смерть видано лише 17 березня 2010 року.

30 серпня 2010 року Кагарлицький районний
суд Київської області визнав право
власності на ? частини житлового
будинку та господарських споруд, що
розташовані по АДРЕСА_1, у порядку
спадкування за ОСОБА_3 та право
власності на ? частини цього будинку за
ОСОБА_2

У листопаді 2010 року при спробі вирішити
питання державної реєстрації права
власності позивачка побачила
побудований біля їхнього будинку уже
нову споруду на місці фундаменту, який
вона бачила у 2007 році.

У результаті звернень до Стайківської
сільської ради про зупинення
приватизації ОСОБА_4 земельної ділянки,
яка була вилучена рішеннями
Стайківської сільської ради із
земельної ділянки на якій знаходиться
будинок позивачів, і на якій
відповідачка незаконно, на їхню думку,
побудувала свій будинок, та скасування
рішень сільської ради про надання
відповідачці даної земельної ділянки,
сесією Стайківської сільської ради від
14 лютого 2011 року вирішено відмовити у
скасуванні вищевказаних рішень.

Дані обставини змусили позивачів
звернутися до суду про визнання
незаконними та скасування вказаних
рішень Стайківської сільської ради та
державного акту про право власності на
земельну ділянку, виданого на ім'я
ОСОБА_4, оскільки вони порушують їх
законні права та інтереси.

Рішенням Кагарлицького районного суду
Київської області від 30 липня 2014 року у
задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну
скаргу, в якій просять його скасувати
та ухвалити нове, яким їхні позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм процесуального права,
неправильного застосування норм
матеріального права та неповного
з'ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначають, що вказана земельна
ділянка була вилучена сільською радою
у незаконний спосіб, померлий та
позивачі належним чином володіли та
користувалися даним майном, а тому, на
їхню думку, рішення про вилучення даної
земельної ділянки та надання її
відповідачці ОСОБА_4 є незаконними та
такими, що підлягають скасуванню.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи, вважає необхідним апеляційну
скаргу задовольнити частково з
наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень.
Суд розглядає справу в межах заявлених
вимог на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у цих сторін виникає
спір. Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Згідно з ст. 214 ЦПК під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Однак зазначеним вимогам закону
рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції посилався на те, що
житловий будинок по АДРЕСА_1, у АДРЕСА_1,
який розташований на спірній земельній
ділянці, купувався без земельної
ділянки, а тому позивачі не мають на неї
жодних прав та, що у ОСОБА_5 було
відсутнє право постійного
користування спірною земельною
ділянкою через те, що ним не було подано
заяви про надання її йому у власність
чи у користування.

Проте, колегія суддів не може повністю
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 уклали шлюб 21 травня
1983 року (а. с. 20) та розлучилися 05 січня
1995 року (а. с. 21).

20 жовтня 1986 року за договором
купівлі-продажу ОСОБА_2 разом із ОСОБА_5
придбали житловий будинок по АДРЕСА_1,
право власності на який було
зареєстровано на ОСОБА_5, з якого
вбачається, що цей будинок
розташований на присадибній земельній
ділянці розміром 1500 кв. м. (а. с. 22), що
підтверджується і копією з
погосподарської книги Стайківської
сільської ради ( а. с.50-51).

Відповідно до рішення Кагарлицького
районного суду Київської області від 24
грудня 2009 року, судом встановлено факт
смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а 28
січня 2011 року відділом РАЦС
Кагарлицького РУЮ Київської області
було видано свідоцтво про його смерть
(а. с. 23-25).

Рішенням Кагарлицького районного суду
Київської області від 30 серпня 2010 року
у порядку спадкування за законом було
визнано за ОСОБА_3 право власності на ?
частину житлового будинку та
господарських споруд, що розташовані
по АДРЕСА_1, у АДРЕСА_1, та право
власності на ? частину цього будинку за
ОСОБА_2, як частку дружини у спільному
майні подружжя (а. с. 26).

Рішенням сесії Стайківської сільської
ради № 34 від 20 березня 2008 року та № 18
від 26 березня 2008 року ОСОБА_4 виділено у
користування земельну ділянку, площею
0.12 га для ведення особистого
селянського господарства, яка
розташована по АДРЕСА_1 (а. с. 88).

Рішенням сесії Стайківської сільської
ради № 03 від 29 квітня 2009 року було
вилучено у ОСОБА_5 частину його
присадибної земельної ділянки, площею
0,12 га, яка розташована за вищевказаною
адресою, переведено її до земель запасу
Стайківської сільської ради та надано
дозвіл ОСОБА_4 на вибір місця
розташування цієї земельної ділянки
для будівництва житлового будинку та
господарських споруд ( а. с. 47).

Рішенням сесії Стайківської сільської
ради № 18 від 07 жовтня 2010 року
затверджено матеріали вибору місця
розташування та надано дозвіл ОСОБА_4
на розроблення проекту відведення у
власність спірної земельної ділянки (а.
с.48), а згодом рішенням сільської ради №
03 від 24 листопада 2011 року затверджено
проект із землеустрою та передано у
власність відповідачці цю земельну
ділянку, площею 0,0987 га, а 28 лютого 2012
року ОСОБА_4 видано державний акт на
право власності на неї (а. с . 34,86,87,140).

Відповідно до ст. 20 Земельного кодексу
України (у редакції 1970 року) право
землекористування громадян, які
проживають у сільській місцевості,
засвідчується записами у
земельно-шнурових книгах
сільськогосподарських підприємств і
організацій та погосподарських книгах
сільських рад, а у містах і селищах
міського типу - у реєстрових книгах
виконавчих комітетів міським, селищних
рад народних депутатів.

Відповідно п. 7 розділу Х «Перехідних
положень» Земельного кодексу України,
громадяни та юридичні особи, що
одержали у власність, у тимчасове
користування, у тому числі на умовах
оренди, земельні ділянки у розмірах, що
були передбачені раніше діючим
законодавством, зберігають права на ці
земельні ділянки.

Окрім того, відповідно до правового
висновку Верховного Суду України,
викладеного у справі № 6-93цс13 від 02
жовтня 2013 року, державний акт на право
приватної власності на землю видається
на підставі рішення органу місцевого
самоврядування або органу виконавчої
влади, тому вирішення питання про
правомірність видачі державного акта
безпосередньо залежить від законності
рішення, на підставі якого такий акт
виданий, і дотримання вимог,
передбачених земельним
законодавством.

За таких обставин, висновок суду першої
інстанції про те, що ОСОБА_5 не набув
права на присадибну земельну ділянку,
через те, що він не подавав до сільської
ради заяви про її відведення, є
необґрунтованими та таким, що
суперечить вимогам закону.

З огляду на вищезазначене, рішення
сесій Стайківської сільської ради щодо
вилучення присадибної земельної
ділянки у ОСОБА_5 без його згоди та про
надання її у користування і в приватну
власність іншій особі - ОСОБА_4, є
такими, що не відповідають вимогам
земельного законодавства України та
порушують права позивачів, як
власників будинку, оскільки цільове
призначення спірної земельної ділянки
- будівництво та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка),
на що суд першої інстанції уваги не
звернув.

Таким чином, оскільки, вищевказані
рішення сільської ради про вилучення
присадибної земельної ділянки у ОСОБА_5
та про виділення і передачу її у
власність відповідачці ОСОБА_4 є
незаконними, то і державний акт про
право власності на спірну земельну
ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_4,
підлягає скасуванню.

Що стосується позовних вимог щодо
скасування решти оскаржуваних рішень
Стайківської сільської ради та про
знесення самочинно-збудованого
будинку, то в їх задоволенні необхідно
відмовити через їх безпідставність та
недоведеність належними та
допустимими доказами.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу задовольнити частково, а
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Кагарлицького районного суду
Київської області від 30 липня 2014 року
скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати
рішення сесії Стайківської сільської
ради № 34 від 20 березня 2008 року та № 18
від 26 березня 2008 року про виділення у
користування ОСОБА_4 земельної ділянки,
площею 0.12 га для ведення особистого
селянського господарства, яка
розташована по АДРЕСА_1.

Визнати незаконним та скасувати
рішення сесії Стайківської сільської
ради № 03 від 29 квітня 2009 року про
вилучення у ОСОБА_5 земельної ділянки
площею 0,12 га, яка розташована по
АДРЕСА_1 та надання дозволу ОСОБА_4 на
вибір місця розташування цієї
земельної ділянки для будівництва
житлового будинку та господарських
споруд.

Визнати незаконним та скасувати
рішення сесії Стайківської сільської
ради № 18 від 07 жовтня 2010 року про
затвердження матеріалів вибору місця
розташування та надання дозволу ОСОБА_4
на розроблення проекту відведення у
власність земельної ділянки, площею 0.12
га для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, яка розташована по
АДРЕСА_1.

Визнати незаконним та скасувати
рішення сесії Стайківської сільської
ради № 03 від 24.11.11 року про затвердження
проекту із землеустрою та передачу у
власність ОСОБА_4 земельної ділянки,
площею 0.0987 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, яка
розташована по АДРЕСА_1.

Скасувати державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯМ
№ 428405, виданого 28 лютого 2012 року на ім'я
ОСОБА_4 на підставі рішення сесії
Стайківської сільської ради № 18 від 07
жовтня 2010 року, на земельну ділянку,
площею 0.0987 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
розташованої по АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене у касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: