АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2361/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3292/14
Головуючий у 1-й інстанції Яценко В. В.
Доповідач Кузнєцова О. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого: судді Кузнєцової О.Ю.,

суддів: Мартєва С.Ю., Хіль Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Лубенського міськрайонного
суду м. Полтави від 25 вересня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - відділ
державної виконавчої служби
Лубенського міськрайонного управління
юстиції, про виключення майна з акту
опису та арешту, зняття арешту з майна.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що 14
серпня 2009 року уклав з ОСОБА_2
нотаріально посвідчені договори
купівлі-продажу житлового будинку та
земельної ділянки, що розташовані по
АДРЕСА_1.

Позивач не може зареєструвати у
Державній реєстраційній службі право
власності на вищевказане нерухоме
майно, оскільки за відомостями Єдиного
державного реєстру речових прав ОСОБА_2
є власником житлового будинку та
земельної ділянки, на яку, 5.10.2011 року,
18.08.2011 року та 18.09.2012 року, у ході
здійснення виконавчих проваджень
державним виконавцем відділу ДВС
Лубенського МУЮ накладені арешти.

Просив зняти всі арешти з майна
домоволодіння та земельної ділянки по
АДРЕСА_1 та виключити дане нерухоме
майно з акту опису відділу ДВС
Лубенського МУЮ від 18 серпня 2011 року та
від 18 вересня 2012 року.

Рішенням Лубенського міськрайонного
суду м. Полтави від 25 вересня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального й
процесуального права, просив рішення
місцевого суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги, обґрунтовуючи це тим,
що суд першої інстанції, поклавши в
основу оскаржуваного рішення ухвалу
Вищого адміністративного суду України
від 22 травня 2014 року, не взяв до уваги,
що дана ухвала буда постановлена у
справі з іншим предметом позову та
відмовив у захисті особистих інтересів
позивача, як добросовісного набувача
спірного майна.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які брали участь у
розгляді справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу слід
відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна
може пред'явити позов про визнання
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про
виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

Крім того, як убачається з п. 16
постанови Пленуму Верховного Суду
України №14 від 26 грудня 2003 року «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження» вимоги до
осіб щодо належності їм, а не боржнику
майна, на яке накладено арешт,
вирішується шляхом пред'явлення позову
до боржника та особи, в інтересах якої
накладено арешт, про визнання права
власності на майно і звільнення його
з-під арешту.

З матеріалів справи вбачається, що 29
жовтня 2013 року державним реєстратором
Реєстраційної служби Лубенського МРУЮ
Полтавської області відмовлено у
реєстрації за ОСОБА_1 права власності
на вищевказаний житловий будинок з
господарськими будівлями з підстав
проведення 8.10.2011 року державної
реєстрації обтяження на таке майно за
новим правонабувачем на підставі
постанови ВДВС Лубенського МРУЮ від
5.10.11 року.

У ході здійснення виконавчих дій,
державним виконавцем ВДВС Лубенського
МРУЮ також складені акти від 18 серпня
2011 року та від 18 вересня 2012 року опису
та арешту майна - земельної ділянки та
домоволодіння по АДРЕСА_1.

Пред'являючи даний позов щодо зняття
арештів та виключення з актів опису,
ОСОБА_1 посилався на наявність у нього
права власності на земельну ділянку та
домоволодіння, що розташовані по
АДРЕСА_1, на підтвердження чого
позивачем було надано копії договорів
купівлі-продажу від 14 серпня 2009 року,
укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
посвідчених приватним нотаріусом
Лубенського міського нотаріального
округу ОСОБА_7

Між тим, в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 22
травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ВДВС Лубенського МРУЮ про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,
колегією суддів касаційної інстанції
встановлені обставини, які у силу
положень ст. 61 ч. 3 ЦПК України, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Зокрема, встановлено, що питання
відносно дійсності вищевказаних
договорів купівлі-продажу було
предметом судового розгляду цивільної
справи №22ц-1690/2334/2012, за результатами
розгляду якої Лубенський
міськрайонний суд Полтавської області
та Апеляційний суд Полтавської області
дійшли висновку, що договори
купівлі-продажу від 14 серпня 2008 року не
є вчиненими (укладеними), оскільки не
пройшли державної реєстрації.

Також встановлено, що будинок та
земельна ділянка по АДРЕСА_1, згідно
інформаційної довідки КП «Лубенський
МБТІ» №1759 від 9 листопада 2012 року та
довідки відділу Держкомзему у м. Лубнах
№639, залишаються зареєстрованими за
ОСОБА_2

За обставин чого, суд касаційної
інстанції вважав правильним висновок
суду першої інстанції, що позивачем не
надано належних та допустимих доказів
на підтвердження того, що майно, на яке
накладено арешт в межах виконавчого
провадження (домоволодіння та земельна
ділянка по АДРЕСА_1), є його власністю, а
тому, його права, свободи чи інтереси
жодним чином не порушені.

У свою чергу, у даній справі ОСОБА_1
також не вважав за потрібне
підтвердити у встановленому законом
порядку наявність у нього права
власності на вищевказаний будинок та
земельну ділянку, з яких ним
заявлялись вимоги щодо зняття арешту
та виключити з актів опису.

Характерно, що позивач ОСОБА_1, вважаючи
свої права та інтереси порушеними,
поряд з пред'явленням вимог щодо зняття
арештів з нерухомості та виключення її
з актів опису, не позбавлявся права
заявити до суду у порядку ст. 60 Закону
України «Про виконавче провадження»
позовні вимоги щодо визнання права
власності на спірне майно, проте
наданим правом не скористався.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що висновки місцевого
суду щодо відсутності правових
підстав для задоволення позову
відповідають обставинам справи і
нормам матеріального права.

Доводи апеляційної скарги є
несуттєвими та такими, що не
ґрунтуються на законі, оскільки
полягають у вільному трактуванні
апелянтом раніше ухвалених рішень
судів апеляційної та касаційної
інстанцій.

За таких обставин, підстав для зміни чи
скасування рішення місцевого суду не
вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного
суду м. Полтави від 25 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
О.Ю. Кузнєцова

Судді:
С.Ю. Мартєв

Л.М. Хіль

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: