Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/8875/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді Матюшенка І.В.

суддів: Борисюка Р.М., Галацевич О.М.

з участю секретаря судового

засідання Ходаківської О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
апеляційні скарги ОСОБА_2 та Державного
підприємства «Житомирський
експертно-технічний центр
Держгірпромнагляду України» на
рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 15 вересня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до Державного
підприємства «Житомирський
експертно-технічний центр
Держгірпромнагляду України» про
визнання рішення таким, що не має
юридичного значення, визнання
незаконним наказу та його скасування,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и
л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом, в якому, з
урахуванням уточнень, просив: визнати
рішення профспілкового комітету
профспілкової організації Державного
підприємства «Житомирський
експертно-технічний центр
Держгірпромнагляду України» (далі -
Підприємство) про надання згоди на
звільнення, оформлене протоколом №7
від 05.08.2013 року, таким, що не має
юридичного значення; визнати
незаконним та скасувати наказ № 121-к
від 13.08.2013 року про його звільнення з
роботи; поновити його на посаді
експерта технічного з промислової
безпеки лабораторії діагностики
Підприємства з 13.08.2013 року; стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу,
моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та
судові витрати.

Рішенням Корольовського
районного суду м. Житомира від 15.09.2014
року позов задоволено частково:
визнано незаконним та скасовано наказ
Підприємства № 121-к від 13.08.2013 року про
звільнення ОСОБА_2 з роботи; визнане
незаконним та скасоване рішення
Профспілкової організації Державного
підприємства «Житомирський
експертно-технічний центр
Держгірпромнагляду України» від 05.08.2013
року про надання згоди на звільнення
ОСОБА_2 з роботи; поновлено з 13.08.2013 року
ОСОБА_2 на роботі на посаді експерта
технічного з промислової безпеки
лабораторії діагностики Підприємства;
стягнуто з відповідача на користь
позивача 41292 грн. середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та 1000 грн. на
відшкодування моральної шкоди;
вирішене питання судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_2, посилаючись на проведення
судом невірного розрахунку при
нарахуванні йому середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, просить
змінити рішення суду в цій частині,
збільшивши розмір стягнення до 44733 грн.

Підприємство, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування судом норм матеріального
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове про
відмову у задоволенні позову. Апелянт
зазначає, що висновок суду першої
інстанції про некомпетентність членів
комісії, що проводила службове
розслідування відносно позивача, є
безпідставним, що Підприємством
представлені суду всі необхідні та
допустимі докази про неналежне
виконання ОСОБА_2 своїх трудових
обов'язків, зокрема це акти перевірок
Підприємства. На думку апелянта суд
першої інстанції, скасовуючи рішення
профспілкового органу, перевищив свої
повноваження.

Апеляційні скарги підлягають до
часткового задоволення з таких
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з
11.02.2011 року по 13.08.2013 року працював на
Підприємстві на посаді експерта
технічного з промислової безпеки
лабораторії діагностики (а.с.8). Наказом
по Підприємству від 13.08.2013 року № 121-к
його звільнено з займаної посади на
підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (за
систематичне невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, може бути
розірваний власником або
уповноваженим ним органом у випадку
систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2 в частині визнання незаконним
та скасування наказу № 121-к від 13.08.2013
року та в частині поновлення позивача
на роботі, суд першої інстанції, з
урахуванням вище вказаних положень
матеріального права та роз'яснень, що
містяться у п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992 року №9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів», дійшов
правильного висновку про те, що наказ
відповідача про звільнення позивача з
роботи не містить відомостей у чому
конкретно виявилося порушення, яке
стало приводом для звільнення ОСОБА_2
та коли воно мало місце. Вірним є також
висновок суду про відсутність ознаки
систематичності невиконання позивачем
трудових обов'язків, оскільки наказ по
Підприємству № 151 від 03.06.2013 року про
оголошення ОСОБА_2 догани (а.с.84-85)
визнаний незаконним рішенням
Корольовського райсуду м. Житомира від
13.11.2013 року (а.с.108-109).

Враховуючи викладене, колегія
суддів визнає безпідставними доводи
апелянта в частині незаконності
рішення суду першої інстанції щодо
визнання незаконним та скасування
наказу про звільнення позивача з
роботи та в частині поновлення на
роботі останнього. Заперечення
представника Підприємства про
наявність в наказі про звільнення
ОСОБА_2 підстав, спростовуються змістом
самого наказу про звільнення.
Необґрунтованими є заперечення проти
позову щодо існування на час
звільнення позивача наказу про
притягнення його до дисциплінарної
відповідальності, оскільки такий наказ
було оскаржено в судовому порядку і, в
послідуючому, визнано незаконним.

Разом з цим, підлягає зміні
рішення суду першої інстанції в
частині визначення дати, з якої слід
поновити позивача на роботі, так як
день звільнення його з роботи (13.08.2013
року) був останнім його робочим днем. А
тому, дата поновлення має бути
визначена з 14 серпня 2013 року.

Визнавши незаконним та
скасовуючи рішення Профспілкової
організації Державного підприємства
«Житомирський експертно-технічний
центр Держгірпромнагляду України» від
05.08.2013 року про надання згоди на
звільнення ОСОБА_2 з роботи, суд першої
інстанції вийшов за межі позовних
вимог (таких заявлено не було), а тому
рішення в цій частині підлягає
скасуванню.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Враховуючи, що такий спосіб
захисту прав та інтересів фізичної
особи як визнання рішення
Профспілкового комітету профспілкової
організації про надання згоди на
звільнення таким, що не має юридичного
значення, не передбачений законами
України, у задоволенні позову в цій
частині слід відмовити.

Підлягає зміні рішення суду
першої інстанції і в частині
визначення розміру середнього
заробітку, що підлягає стягненню за час
вимушеного прогулу, так як суд
припустився порушень положень
постанови Кабінету Міністрів України
від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження
Порядку обчислення середньої
заробітної плати» (зі змінами).

Із матеріалів справи вбачається,
що позивач перед звільненням у
червні-липні 2013 року відпрацював,
відповідно, 13 та 6 робочих днів. За
роботу йому було нарахована заробітна
плата у розмірі 2354.37 грн. та 557.19 грн.
Тому, середньоденний заробіток ОСОБА_2
становить 153.24 грн. (2354.37 + 557.19) : 19 роб
днів. Термін вимушеного прогулу з 14.08.2013
року по 15.09.2014 року 274 робочі дні. Відтак,
розмір середнього заробітку за час
вимушеного прогулу становить 41987 грн. 76
коп. (153.24 грн. х 274 р.д.).

Безпідставними колегією суддів
визнаються посилання апелянта ОСОБА_2
на неправильне (таке, що не відповідає
штатному розпису Підприємства)
нарахування йому заробітної плати,
оскільки ці доводи апелянта об'єктивно
спростовуються матеріалами справи.
Так, згідно довідки Підприємства від
11.11.2014 року № 956/02-06/14 за 13
відпрацьованих робочих днів у червні
2013 року (при 19 робочих днях у цьому
місяці) позивачу нараховано 2354.37 грн.,
що відповідає розміру його посадового
окладу 3441 грн. ((2354.37 грн. х 19 р.д.) : 13 р.д.).

Підлягає зміні рішення суду
першої інстанції і в частині вирішення
питання про стягнення судових витрат,
виходячи з кількості задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л
а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та
Державного підприємства «Житомирський
експертно-технічний центр
Держгірпромнагляду України»
задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного
суду м. Житомира від 15 вересня 2014 року в
частині визнання незаконним та
скасування рішення Профспілкової
організації Державного підприємства
«Житомирський експертно-технічний
центр Держгірпромнагляду України» від
05.08.2013 року про надання згоди на
звільнення ОСОБА_2 з роботи скасувати.

Відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_2 про визнання рішення
Профспілкового комітету профспілкової
організації Державного підприємства
«Житомирський експертно-технічний
центр Держгірпромнагляду України» про
надання згоди на звільнення з роботи
ОСОБА_2, оформленого протоколом № 7 від
05.08.2013 року, таким, що не має юридичного
значення.

Рішення Корольовського районного
суду м. Житомира від 15 вересня 2014 року в
частині стягнення з та Державного
підприємства «Житомирський
експертно-технічний центр
Держгірпромнагляду України» на
користь ОСОБА_2 41292 грн. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
змінити, збільшивши суму стягнення з
41292 грн. до 41987 (сорока однієї тисячі
дев'ятисот вісімдесяти семи) грн. 76 коп.

Рішення Корольовського районного
суду м. Житомира від 15 вересня 2014 року
змінити, зазначивши дату поновлення
ОСОБА_2 на роботі « з 14 серпня 2013 року».

Змінити рішення Корольовського
районного суду м. Житомира від 15
вересня 2014 року в частині стягнення з
Державного підприємства «Житомирський
експертно-технічний центр
Держгірпромнагляду України» на
користь держави 656.52 грн. судового
збору, збільшивши суму стягнення до 907
грн. 09 коп.

У решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Судді