АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И [1]

25 вересня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого -
Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І.,
Чобіток А.О.

при секретарі -
Бабіч К.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Дванадцята Київська державна
нотаріальна контора, головний лікар
Ківерцівської районної центральної
лікарні Волинської області ОСОБА_3 про
встановлення факту родинних відносин,
визнання заповіту недійсним,
скасування свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, зобов'язання
повернути кошти,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 до
якої приєднався представник третьої
особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Святошинського районного суду м.
Києва від 01 листопада 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

позивач в червні 2011 р. звернувся до суду
з позовом, в якому просив, з урахуванням
уточнень до позовної заяви від 12.10.2012 р.
встановити факт родинних відносин, а
саме, що він є дядьком ОСОБА_5, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р., визнати недійсним
заповіт від імені ОСОБА_5 від 12.05.2009 р.,
оскільки він його не підписував,
скасувати свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, видані
Дванадцятою Київською державною
нотаріальною конторою ОСОБА_2 25.11.2010 р.
і 09.09.2010 р., та зобов'язати відповідача
повернути йому кошти, які знаходились
на рахунках, відкритих у ВАТ АКБ
«Надра» на ім'я ОСОБА_5

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 01.11.2013 р. позов було
задоволено частково - встановлено факт
родинних відносин, визнано недійсним
заповіт, скасовано свідоцтва про право
на спадщину за заповітом, вирішено
питання про судові витрати та
відмовлено в задоволенні вимог про
зобов'язання повернути кошти.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, до якої
приєднався представник третьої особи
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді
Немировської О.В., пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи, колегія
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню за такими
підставами.

Апелянт ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 та
їх представники в судове засідання
25.09.2014 р. не з'явились. 22.09.2014 р. до суду
надійшли заяви про розгляд справи у їх
відсутність. Однак, 24.09.2014 р.
електронною поштою та факсом до суду
надійшло клопотання ОСОБА_2 про
відкладення розгляду справи в зв'язку з
тим, що він має намір подати додаткові
докази по справі. 25.09.2014 р. представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_6 до суду особисто
подала клопотання про відкладення
розгляду справи в зв'язку з тим, що
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 захворів.
Колегія суддів вважає вказані
обставини неявки в судове засідання
ОСОБА_2 та його представника
неповажними, оскільки представництво
його інтересів здійснює відповідно до
довіреності від 19.06.2014 р. ОСОБА_7, ОСОБА_6,
ОСОБА_8, ОСОБА_9

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач посилався на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. в м. Києві помер його
племінник ОСОБА_5, у якого інших
родичів, крім нього не залишилось.
02.07.2009 р. він подав заяву про прийняття
спадщини, за якою було відкрито
спадкову справу Дванадцятою Київською
державною нотаріальною конторою. 30.11.2009
р. надійшла заява про прийняття
спадщини від ОСОБА_2, який надав
заповіт, вчинений від імені ОСОБА_5
12.05.2009 р., який був посвідчений головним
лікарем Ківерцівської районної
центральної лікарні Волинської обл.
ОСОБА_3 Вказаний заповіт позивач вважав
недійсним, оскільки він підписаний не
ОСОБА_5, а іншою особою. В зв'язку з цим
позивач просив також встановити факт
родинних відносин між ним та померлим,
оскільки в написанні прізвища та імені
матері і сестри померлого мають місце
розбіжності, скасувати свідоцтво,
видане ОСОБА_2 25.11.2009 р. Державним
нотаріусом Дванадцятої Київської
державної нотаріальної контори про
право на спадщину за заповітом,
скасувати свідоцтво, видане ОСОБА_2
09.09.2010 р. про право на спадщину за
заповітом, зобов'язати ОСОБА_2
повернути кошти, зняті ним з рахунків
на ім'я ОСОБА_5 у ВАТ АКБ «Надра».

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 01.11.2013 р. позов було
задоволено частково - встановлено факт
родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_5,
визнано недійсним заповіт, складений
від імені ОСОБА_5 12.05.2009 р., скасовано
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 25.11.2009 р. та 09.09.2010 р.,
вирішено питання про судові витрати та
відмовлено в задоволенні вимог про
зобов'язання повернути кошти.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_1 є рідним дядьком ОСОБА_5 та
єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5
за законом, вказаний заповіт від імені
ОСОБА_5 від 12.05.2009 р. ним не підписувався,
а тому є недійсним.

Такий висновок суду першої інстанції
є законним та обґрунтованим та
відповідає встановленим по справі
обставинам.

Як видно з матеріалів справи та було
правильно встановлено судом першої
інстанції ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_5 помер і
за заявою ОСОБА_1 14.09.2009 р. у Дванадцятій
Київській державній нотаріальній
конторі було відкрито спадкову справу.
26.01.2010 р. ОСОБА_2 подав заяву про
прийняття спадщини за заповітом.
Державним нотаріусом Дванадцятої
Київської державної нотаріальної
контори 09.09.2010 р. було видано ОСОБА_2
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на грошові вклади, а 25.11.2010 р.
- свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права
та послався на положення ст.202, 203, 215, 1216,
1217, 1218, 1223, 1247, 1257, 1263, 1269, 1270 ЦК України.

Доводи, викладені ОСОБА_2 в апеляційній
скарзі, щодо недоведеності факту
родинних відносин між ОСОБА_1 та
померлим ОСОБА_5, є необґрунтованими,
оскільки судом першої інстанції на
підставі наявних в справі документів
та допиту свідків встановлено факт, що
матір ОСОБА_5 - ОСОБА_11, яка змінила
прізвище після реєстрації шлюбу 16.08.1974
р. (а/с30 т. 3) на ОСОБА_11, та ОСОБА_1 є
рідними сестрою та братом. Відповідно
до ст. 1263 ЦК України ОСОБА_1 є
спадкоємцем третьої черги за законом
після смерті ОСОБА_5 Саме розбіжності в
написанні прізвища позивача та ОСОБА_11,
яка вже померла, і є підставою для
встановлення факту родинних відносин в
судовому порядку відповідно до ст. 256
ЦПК України. За таких обставин, він як
заінтересована особа мав право
звернутися до суду із позовом про
визнання заповіту недійсним
відповідно до ст. 1257 ЦК України.

Доводи, викладені представником
третьої особи по справі головного
лікаря Ківерцівської центральної
районної лікарні ОСОБА_3 - ОСОБА_13 в
заяві про приєднання до апеляційної
скарги, є аналогічними тим, які
викладені в апеляційній скарзі і також
не можуть бути підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції.

Будучи допитаним в судовому засіданні
при розгляді справи в суді апеляційної
інстанції ОСОБА_2 пояснив, що
познайомився зі ОСОБА_5 у 2008 р. при
вирішенні питань, пов'язаних з
підприємницькою діяльністю і з того
часу постійно спілкувались. 08.05.2009 р.
ОСОБА_5 приїхав до Луцька на його
запрошення для лікування і він привіз
його до м. Ківерці. В Ківерцівській
лікарні ОСОБА_5 було оглянуто лікарем
та госпіталізовано, оскільки його стан
здоров'я був поганий. Він відвідував
ОСОБА_5 в лікарні і за ініціативою
ОСОБА_5 12.05.2009 р. було складено заповіт
на його користь.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15, які зазначені
в заповіті від імені ОСОБА_5, як особи,
що були присутні при його посвідченні,
давали покази на стадії досудового
слідства в Святошинському РУ ГУ МВС
України та пояснили, що є друзями
ОСОБА_2 протягом багатьох років та
працювали разом на Ківерцівському
механічному заводі (а/с 9-14 т. 3). Хоча
вказані свідки давали пояснення, що
були присутні при підписанні заповіту
ОСОБА_5 12.05.2009 р., їх покази щодо інших
обставин ОСОБА_2 в судовому засіданні
не підтвердив.

Слід звернути увагу також на той факт,
що примірник заповіту від імені ОСОБА_5
був направлений до Київського
державного нотаріального архіву через
тривалий час після дати його
посвідчення та вже після смерті ОСОБА_5
- надіслано супровідним листом від
18.06.2009 р., отримано 09.07.2009 р. (а/с189 т. 3).

Посилання апелянта на рішення
Ківерцівського районного суду
Волинської обл. від 10.12.2012 р., яким було
відмовлено в задоволенні позову
ОСОБА_16 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_2
про визнання заповіту недійсним, не
може розглядатись як доказ
достовірності заповіту від імені
ОСОБА_5 Судом першої інстанції було
детально обґрунтовано, чому
встановлена обставина щодо
достовірності заповіту не може
розглядатись як така, що не потребує
доказування відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК
України. Вказане рішення було ухвалено
на підставі Висновку
судово-почеркознавчої експертизи,
складеному 29.11.2012 р. При складанні
даного висновку в якості зразків
підпису ОСОБА_5 досліджувались лише
електрофотокопії. На рішення
представником ОСОБА_1 - ОСОБА_17 було
подано апеляційну скаргу, однак
ухвалою від 04.07.2013 р. у відкритті
апеляційного провадження було
відмовлено.

Доводи апелянта щодо незаконності
Висновку судово-почеркознавчої
експертизи №2265/2266/12-32 від 09.04.2012 р. (а/с
117-120 т. 1) також не можуть бути підставою
для скасування рішення суду. Судом
першої інстанції було покладено в
основу рішення Висновок
судово-почеркознавчої експертизи, який
був складений експертом Київського
науково-дослідного інституту судових
експертизи МЮ України ОСОБА_18 від 09.04.2012
р. Апелянт вважає, що вказаний висновок
експертом було складено з порушенням
вимог Науково-методичних рекомендацій
з питань підготовки та призначення
судових експертиз та експертних
досліджень, затверджених наказом МЮ
України 08.10.1998 р. №53/5 з наступними
змінами, оскільки експерт не
враховувала наявність ознак, що
збігаються у зразках підпису, не
врахувала стан здоров'я ОСОБА_5 та
самостійно використала матеріли
кримінального провадження.

За клопотанням представника ОСОБА_2 -
ОСОБА_19 по справі судом апеляційної
інстанції ухвалою від 20.03.2014 р. було
призначено комісійну повторну
почеркознавчу експертизу, на вирішення
якої були поставлені питання: чи
виконані підписи від імені ОСОБА_5 в
двох примірниках заповіту від 12.05.2009 р.,
які зберігаються у спадковій справі в
Дванадцятій Київській державній
нотаріальній конторі та в Київському
державному нотаріальному архіві
однією особою; чи виконані підписи від
імені ОСОБА_5 в двох примірниках
заповіту від 12.05.2009 р. самим ОСОБА_5 чи
іншою особою з наслідуванням його
підпису на підставі порівняльного
дослідження всіх зразків його підпису,
які містяться в матеріалах цивільної
справи №2-22-ц/796/513/2014, приєднані до
матеріалів справи та в матеріалах
кримінального провадження №0002909;
чи виконані підписи від імені ОСОБА_5 в
двох примірниках заповіту від 12.05.2009 р.
самим ОСОБА_5 чи іншою особою з
наслідуванням його підпису на підставі
порівняльного дослідження всіх
зразків його підпису, які приєднані до
матеріалів цивільної справи та
містяться в матеріалах кримінального
провадження №0002909 без урахування
зразків підпису ОСОБА_5, які містяться в
матеріалах даної цивільної справи.

Згідно Висновку комісійної повторної
судово-почеркознавчої експертизи
№3760/3761-14-32 від 27.08.2014 р. (а/с 101-118 т. 4)
підписи від імені ОСОБА_5 в примірниках
заповіту від 1205.2009 р. виконанні не ним, а
іншою особою. Також зроблено висновок,
що підписи від імені ОСОБА_5 в двох
примірниках заповіту виконані тією ж
особою, яка ставила підписи від імені
ОСОБА_5 в заяві про прийняття на роботу
на ім'я директора Ківерцівського
механічного заводу, в трудовій книжці
на ім'я ОСОБА_5 та інших заявах,
договорах та актах, датованих березнем
та травнем 2009 р. Всі ці документи були
надані ОСОБА_2 (а/с239, 240, 242, 245, 246 т. 3, 1-3, 8
т. 4).

Суд апеляційної інстанції вважає
вказаний висновок як належний доказ по
справі, оскільки він відповідає
вимогам, які пред'являються до такого
роду доказів в ст. 147 ЦПК України. При
складанні висновку не брали участі
експерти ОСОБА_20 та ОСОБА_18, які вже
давали висновки з вказаних питань. Для
дослідження експертам були направлені
всі матеріали цивільної справи та
документи із зразками підпису від
імені ОСОБА_5, які надавались ОСОБА_2, а
саме: трудова книжка на ім'я ОСОБА_5,
заява ОСОБА_5 про прийняття на роботу
від 11.05.2009 р., заява ОСОБА_5 про надання
транспортних послуг від 11.05.209 р., Угода
про надання юридичних послуг від 11.05.2009
р., Акт прийому-передачі від 12.05.2009 р.,
Особова картка від 11.05.2009 р., Протокол
про наміри від 06.05.2009 р., Акт виконаних
робіт від 21.04.2009 р., Договір на
транспортне обслуговування від 16.03.2009
р., Акт про прийняття-передачу
виконання наданих послуг від 18.03.2009 р.

Висновком комісійної повторної
судово-почеркознавчої експертизи було
встановлено, що підписи, виконані від
імені ОСОБА_5 в двох примірниках
заповіту від 12.05.2009 р. та у вказаних
документах виконані однією особою, але
не належать ОСОБА_5

Крім того, як видно з матеріалів справи
та медичних карток стаціонарного
хворого, ОСОБА_5 був інвалідом 1 групи з
16.01.2009 р., а з жовтня 2008 р. йому було
встановлено діагноз - вірус
імунодефіциту людини, інфекція з
проявами множинних пухлин, яка і стала
причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 р.
Станом на жовтень 2008 р. він вже страждав
на енцефаломіеліт, правобічний
геміпарез, хронічний бронхіт та
хронічний пієлонефрит, парапроктит,
цироз печінки. З 03.05.2009 р. по 08.05.2009 р.
ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному
лікуванні у Відділенні для
ВІЛ-інфікованих Київської міської
лікарні №5, був доставлений каретою
швидкої допомоги в стані середньої
тяжкості зі скаргами на загальну
слабкість, запаморочення, підвищення
температури та тиску. З 26.05.2009 р. по день
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_5 також
перебував на стаціонарному лікуванні
в тому ж лікувальному закладі зі станом
підвищеної температури тіла, задишки,
запаморочення, нудоти. Тому вважати,
що в такому стані ОСОБА_5 в травні 2009 р.
мав намір влаштовуватись на роботу в м.
Ківерці Волинської обл. та займатись
підприємницькою діяльністю є
неможливим.

Сам по собі факт призначення судом
апеляційної інстанції повторної
комісійної судово-почеркознавчої
експертизи, висновки якої не
суперечать висновку експертизи,
покладеному в основу рішення суду
першої інстанції, не може розглядатись
як такий, що тягне за собою скасування
рішення суду першої інстанції,
оскільки відповідно до ст. 308 ЦПК
України не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

За таких підстав, колегія дійшла
висновку, що судом першої інстанції
було повно та всебічно встановлено
обставини справи, перевірено їх
доказами, правильно застосовано норми
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
висновків суду не спростовують, а тому
рішення слід залишити без змін.

Оскільки представником ОСОБА_1 - ОСОБА_21
було сплачено кошти за проведення
почеркознавчої експертизи в сумі 2 590
грн., слід стягнути вказані кошти з
ОСОБА_2 відповідно до ст. 86 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2, до якої
приєднався представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4,
відхилити, а рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 01
листопада 2013 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати в сумі 2 590 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів в
касаційному порядку.

Головуючий

Судді

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/513/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
ОСОБА_22

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: ОСОБА_23