УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Мазур Л.М., Макарчука М.А.,
Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» на рішення
Комсомольського районного суду
м. Херсона від 25 грудня 2013 року та
рішення апеляційного суду Херсонської
області від 03 червня 2014 року

та касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду
Херсонської області від 03 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк «Надра»
(далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до
суду із позовом до ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, в якому просило стягнути
солідарно з відповідачів
заборгованість за договором кредитної
лінії від 01 серпня 2006 року №
119/МК/2006-840 та додатковими угодами до
нього у розмірі 91 436,35 доларів США.

На обґрунтування позовних вимог ПАТ
«КБ «Надра» посилалося на те, що 01
серпня 2006 року між ПАТ «КБ «Надра» та
ОСОБА_4 було укладено кредитний договір
№ 119/МК/2006-800 з подальшими змінами,
внесеними додатковою угодою від 05
листопада 2007 року, згідно з умовами
якого банк відкрив позичальнику
кредитну лінію на суму 67 050 доларів США
та 20 000 доларів США з обов'язком
повернення кредиту частинами
помісячно згідно з погодженим
сторонами графіком. Видача кредиту
здійснювалась окремими траншами
згідно з умовами додаткових угод, якими
обумовлювалися сума платежу, процентна
ставка та термін користування
кредитними коштами.

З метою забезпечення виконання
зобов'язання за вказаним кредитним
договором між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4
були укладені договори іпотеки та
застави, а з ОСОБА_5 - договір поруки, за
яким остання зобов'язалася відповідати
перед банком за виконання
позичальником всіх його зобов'язань за
кредитним договором.

Позивач вказав, що позичальник
належним чином не виконував взяті на
себе зобов'язання за кредитним
договором, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість, яку просив солідарно
стягнути з відповідачів.

Рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 25 грудня 2013 року
позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра»
задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ
«Надра» заборгованість за кредитним
договором від 01 серпня 2006 року №
119/МК/2006-840 у розмірі 694 197 грн 08 коп.

У задоволенні позову до ОСОБА_5 та у
задоволенні іншої частини позовних
вимог до ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 03 червня
2014 року апеляційну скаргу ПАТ «КБ
«Надра» задоволено частково, рішення
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 25 грудня 2013 року в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_5 скасовано і ухвалено в
цій частині нове рішення, а в частині
задоволення позовних вимог, заявлених
до ОСОБА_4, змінено.

Позов ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задоволено в частині
кредитних зобов'язань позичальника за
період з січня 2013 року до встановленого
угодами строку повернення кредиту.

Вирішено зі стягнутих з ОСОБА_4 на
користь ПАТ «КБ «Надра» в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором від 01 серпня 2006 року №
119/МК/2006-84 грошових коштів у розмірі
694 197 грн 08 коп. - 48 965
грн 28 коп. стягнути солідарно з ОСОБА_4
та ОСОБА_5

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ «Надра»,
мотивуючи свої доводи порушенням
судами першої та апеляційної інстанцій
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права, просить скасувати
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій і ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, мотивуючи
свої доводи порушенням судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права, просить скасувати
рішення суду апеляційної інстанції і
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційних скарг,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційні скарги
підлягають відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про стягнення із ОСОБА_4 на
користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості
за кредитним договором у розмірі 694 197
грн 08 коп., виходив із того, що
позичальник належним чином не
виконував умови кредитного договору, у
зв'язку з чим утворилась
заборгованість, яка підлягає стягненню
лише з боржника.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог банку до ОСОБА_4 про стягнення
штрафу, місцевий суд керувався
положеннями ст. 61 Конституції України
та виходив із того, що банк за одне й те
ж порушення (прострочення сплати
кредиту) нарахував пеню і штраф.

Місцевий суд, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог до
ОСОБА_5, дійшов висновку про припинення
поруки відповідно до положень ч. 4 ст. 559
ЦК України, оскільки останній платіж за
кредитом ОСОБА_4 внесла у вересні 2008
року, а банк з позовом звернувся лише у
липні 2013 року.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_5 і змінюючи рішення в
частині задоволених позовних вимог,
заявлених до ОСОБА_4, дослідивши докази
у справі й надавши їм належну оцінку,
правильно застосував норми
матеріального права, які регулюють ці
правовідносини, врахував правову
позицію, викладену у постанові
Верховного Суду України від 06
листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, та
дійшов обґрунтованого висновку, що
банк вправі розраховувати на
забезпечення поручителем ОСОБА_5
зобов'язань позичальника ОСОБА_4 в
межах шестимісячного строку щодо
кожного із наведених у рішенні траншів,
оскільки строк дії кредитного договору
визначено сторонами до 05 липня 2013 року
за додатковою угодою від 05 листопада 2007
року і до 20 липня 2013 року за додатковою
угодою від 29 липня 2008 року, а з вимогою
до поручителя про дострокове стягнення
кредитних коштів позикодавець
звернувся 10 липня 2013 року, а з позовом -
17 липня 2013 року, тобто в межах строку
дії договору.

Докази та обставини, на які посилаються
заявники в касаційних скаргах, були
предметом дослідження судами першої та
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом апеляційної
інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Доводи касаційних скарг не
спростовують висновків суду
апеляційної інстанції, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської
області від 03 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
Л.М.
Мазур

М.А. Макарчук

Т.О. Писана