Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого судді -
Ковальчук Н.М.,

суддів: -
Григоренка М.П., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання -
Демчук Ю.Ю.,

з участю позивача -
ОСОБА_3,

представника позивача -
ОСОБА_4,

відповідачки -
ОСОБА_5,

представника відповідачки -
ОСОБА_6,

третьої особи -
ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на
рішення Дубровицького районного суду
від 28 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - ОСОБА_7, про визнання
недійсним договору дарування
житлового будинку,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубровицького районного суду
від 28 листопада 2013 року вказаний позов
задоволено.

Визнано недійсним договір дарування
житлового будинку АДРЕСА_1 від 28
березня 2008 року №078562, який укладений
між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 та посвідчений
приватним нотаріусом Дубровицького
нотаріального округу ОСОБА_8. Скасовано
свідоцтво про право власності ОСОБА_5
на житловий будинок АДРЕСА_1. Стягнуто з
відповідачки на користь позивача
судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 321,90 грн..

Вважаючи рішення суду таким, що
постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
ОСОБА_5 оскаржила його в апеляційному
порядку.

В поданій апеляційній скарзі вказує, що
судом не дано належної оцінки
суперечності між доводами позовної
заяви та поясненнями представника
позивача в судовому засіданні щодо
нотаріального оформлення договору.
Пояснює, що такі розбіжності в
поясненнях могли бути усунуті шляхом
допиту в якості свідка приватного
нотаріуса ОСОБА_8, явку якого суд, проте,
не визнав обов'язковою. Доводить, що суд
не дав належної оцінки показам свідка
ОСОБА_9, який при повторному допиті дав
протилежні покази, ніж у попередньому
судовому засіданні. Стверджує,
посилання позивача на те, що ОСОБА_7
була неписьменною і неграмотною, не
відповідає дійсності. Наполягає на
тому, що волевиявлення батьків щодо
дарування їй спірного житлового
будинку було вільним і відповідало
їхнім намірам, а поведінка позивача
зумовлена його бажанням отримати всю
спадщину після смерті батьків.
Покликаючись на порушення норм
матеріального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
позові.

Перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

________________________________________________________________________
_______________________________________________

Справа № 1706/233/12
Головуючий в суді І
інстанції - Отупор К.М..

Провадження № 22-ц 787/243/2014

Суддя-доповідач - Ковальчук Н.М.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову та визнаючи договір-дарування
житлового будинку недійсним, суд
першої інстанції виходив із того, що
волевиявлення позивача щодо його
укладення не було вільним не
відповідало його внутрішній волі і
намірам, як того вимагає ч.3 ст.203 ЦК
України, спірний договір укладений без
згоди співвласника ОСОБА_7.

З таким висновком місцевого суду
колегія суддів апеляційного суду
погодитись не може.

З матеріалів встановлено: відповідно
до договору дарування від 26.03.2008 року,
посвідченого нотаріусом Дубровицького
районного нотаріального округу ОСОБА_8,
ОСОБА_3 подарував ОСОБА_5 житловий
будинок АДРЕСА_1 . Відповідно до умов
вказаного договору позивач подарував,
а відповідач прийняла в дар житловий
будинок АДРЕСА_1.Вартість дарунку
складає 90374 грн.

В лютому 2012 року ОСОБА_3 подав позов з
вимогою визнати вказаний договір
недійсним з тих підстав, що договір
дарування вчинений внаслідок обману,
оскільки, підписуючи договір, він
думав, що підписує заповіт. В оману
його умисно ввела відповідачка.

У відповідності до положень ст.ст. 717, 719
ЦК України за договором дарування одна
сторона (дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.
Договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

За приписами ст. 229 ЦК України якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

Статтею 230 ЦК України встановлені
правові наслідки вчинення правочину
під впливом обману, відповідно до яких,
якщо одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Як вбачається зі змісту рішення суду
суд, дійшовши висновку про те, що ОСОБА_5
при укладанні договору дарування ввела
в оману ОСОБА_3 щодо обставин, які мають
істотне значення, послався лише на
пояснення позивача ОСОБА_3 та
відсутність згоди дружини позивача -
ОСОБА_7 Інших доказів, які стали
підставою для задоволення позову,
рішення суду не містить.

Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України не
є доказом пояснення сторін, що не були
допитані як свідки по справі.

Задовольняючи вимоги, суд першої
інстанції як на одну із підстав
визнання недійсним договору-дарування
послався на те, що спірний будинок
набутий позивачем у період його
перебування в шлюбі з ОСОБА_7. і є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, а ОСОБА_7 заперечує
надання письмової заяви-згоди на
відчуження будинку.

Разом з тим, враховуючи зазначене та
принцип диспозитивності цивільного
судочинства, визначений статтею 11 ЦПК
України, колегія суддів вважає такий
висновок суду є незаконним, оскільки
співвласник нерухомого майна ОСОБА_7
договір у встановленому законом
порядку не оскаржувала.

Норми процесуального права
передбачають, що обставини цивільних
справ з'ясовуються судом на засадах
змагальності, в межах заявлених вимог і
на підставі наданих сторонами доказів.
Щодо обов'язку доказування і подання
доказів, то кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Однак, будь-яких доказів, які б
обґрунтовували позовні вимоги ОСОБА_3
і довели наявність навмисного
цілеспрямованого введення
відповідачкою в оману позивача щодо
фактів, які впливають на укладення
договору, судом не добуто і позивач
суду не надав.

Враховуючи вищенаведене та
встановлені судом першої інстанції
обставини справи, що були підтверджені
доказами, дослідженими у судовому
засіданні, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції, дійшов
неправильного висновку, що
волевиявлення ОСОБА_3 не було вільним,
не відповідало його внутрішній волі, а
тому, апеляційну скаргу слід
задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати і ухвалити нове
рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Дубровицького районного суду
від 28 листопада 2013 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору - ОСОБА_7, про
визнання недійсним договору дарування
житлового будинку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5
судові витрати в сумі 114, 70 гривень.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий суддя підпис
Ковальчук Н.М.

Судді: підпис
Григоренко М.П.

підпис
Рожин Ю.М.

Згідно:суддя-доповідач
Ковальчук
Н.М.