Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/5455/14 Головуючий у 1 інстанції: Здоровиця О.В.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Добропілля Донецької області

на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 14 серпня 2014 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Добропілля Донецької області про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Добропілля Донецької області про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з вересня 1999 року працював у ДВАТ «Шахта «Новодонецька» ДКХ «Добропіллявугілля» прохідником підземно з повним робочим днем у шахті.

Внаслідок впливу шкідливих факторів отримав професійне захворювання «хронічна попереково-крижова радикулопатія», що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання від 15.06.2001. Згідно акту профзахворювання виникло внаслідок недосконалості технологічних процесів, низького рівня трудових процесів, переміщення важких предметів вручну в межах робочого місця. Загальний стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів склав 20 років 5 місяців.

За результатами первинного огляду МСЕК у 2001 році йому була встановлена 3 група інвалідності з втратою професійної працездатності у розмірі 50%. 10.08.2004 року при повторному огляді 3 група інвалідності та втрата професійної працездатності у розмірі 40% встановлені безстроково. Отримує страхові виплати.

Вважає, що професійним захворюванням йому була спричинена моральна шкода, яка полягає в наступному.

Його турбує біль у шийному відділі хребта, у попереку, обмеження рухів у поперековому відділі хребта, біль іррадірує вздовж лівої ноги, що викликає судоми. Біль посилюється при невеликих фізичних навантаженнях, нахилах, підйомах сходами, викликає загальну слабкість, відчуття розбитості, порушення сну. Нерідко німіє стопа лівої ноги. Відчуває значні утруднення при ходьбі.

З 7 по 21 травня 2001 року перебував на обстеженні в Донецькій обласній лікарні профпатології з діагнозом «загострення хронічного попереково-крижового радикуліту зі статико-дінамічними порушеннями функцій хребта». 5 червня 2001 року був встановлений професійний характер захворювання. Був взятий на диспансерний облік з приводу профзахворювання, тому вимушений постійно звертатись до медичних установ. З 14 по 28 липня 2005 року перебував на стаціонарному лікуванні у третьому неврологічному відділенні Обласної клінічної лікарні профзахворювань м. Донецьк з діагнозом «хронічна попереково-крижова радикулопатія в стадії загострення з м'язово-тонічним, больовим лівостороннім корінцевим синдромом». В липні 2012 року, січні 2014 року лікувався амбулаторно та на денному стаціонарі за місцем проживання.

Він не має можливості вести повноцінний спосіб життя, відчуває страждання, психологічний дискомфорт; в нього порушена душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху за своє майбутнє та майбутнє сім'ї. Не може в повному обсязі виконувати роботи у побуті.

Внаслідок професійного захворювання вимушений звільнитись з підприємства. Сум, що виплачуються в рахунок відшкодування шкоди здоров'ю, не вистачає для забезпечення сім'ї.

Моральну шкоду оцінює в 20000 гривень.

На підставі зазначеного просив стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Добропілля на його користь моральну шкоду у сумі 20000 грн.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 14 серпня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Добропілля на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 16000 грн.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Добропілля Донецької області.

В апеляційній скарзі Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Добропілля Донецької області, посилаючись на безпідставне покладення на відділення обов'язку по відшкодуванню моральної шкоди, недоведеність позовних вимог, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове- про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ, підсудність даної справи визначено апеляційному суду Запорізької області.

Сторони надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення з Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Добропілля Донецької області на користь останнього моральної шкоди розмірі 16000 грн., суд виходив з того, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійного захворювання, покладено саме на Фонд відповідно до статей 21, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», оскільки вперше втрата професійної працездатності встановлена 16.07.2001 року, тобто під час дії закону.

Доводи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Добропілля Донецької області про те, що суд безпідставно поклав на відділення обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди є неприйнятними, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Статтею 173 КЗпП України визначено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

У ст.9 Закону України «Про охорону праці» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Пунктами 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами) роз'яснено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ, КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Згідно зі ст. ст. 21,28,30,34 Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який набрав чинності з 1 квітня 2001 року, відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров'я, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, право на отримання потерпілим страхових виплат, в тому числі і виплати за моральну (немайнову) шкоду, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло в день встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше - 16.07.2001 року, тобто під час дії закону, зміни, внесені Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року щодо припинення відшкодування моральної (немайнової) шкоди з 01.01.2008 року,який зворотної дії в часі не має і не може регулювати відносини, що виникли до набрання ним чинності.

Отже, в частині відшкодування моральної шкоди суд підставно застосував Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції чинній на час встановлення позивачу вперше стійкої втрати працездатності.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність спричинення моральної шкоди позивачу спростовуються наявними у справі доказами, які судом досліджені та оцінені за правилами ст.212 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 57, ч. 2 ст. 59 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен вправі заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, що забезпечується в тому числі належними, безпечними і здоровими умовами праці.

Під час розгляду справи судом встановлено,що перебуваючи у трудових відносинах з ДП «Добропіллявугілля», позивач захворів на професійне захворювання з діагнозом «хронічна попереково-крижова радикулопатія». Даний факт підтверджується актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 15.06.2001 р. випискою з історії хвороби №670 від 15.06.2001 року ОСОБА_3 (а.с.10), випискою з акту огляду у МСЕК №020415 від 16.07.2001 року (а.с.8), довідкою №082907 від 10.08.2004 року (а.с. 6-10).

Відповідно до висновків,викладених в акті розслідування професійного захворювання,причиною його виникнення є вплив шкідливих виробничих факторів,незабезпечення заходами малої механізації.

Вперше втрата працездатності у розмірі 50 % у зв'язку з професійним захворюванням МСЕК встановлена 16.07.2001 року (а.с.8). З довідки МСЕК від 10.08.2004 року вбачається, що позивачу висновком МСЕК повторно встановлено 40 % втрати професійної працездатності, яке пов'язане з професійним захворюванням, безстроково (а.с.9).

З медичних документів вбачається, що позивач у зв'язку з професійним захворюванням, перебував на стаціонарному лікуванні в медичних закладах з 07.05.2001р. по 21.05.2001 року, з 14.07.2005 року по 28.07.2005 року в Донецькій обласній лікарні профзахворювань, з 09.07.2012 по 22.07.2012 року, з 15.01.2014 по 28.01.2014 року в КЗ «ДЦПМСД» (а.с.10-15).

Зазначені докази, які відповідно до ст. 64 ЦПК України є письмовими доказами, доводять, що втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання ОСОБА_3 трудових обов'язків та факт спричинення йому морального та фізичного страждання. Відповідач не ставив питання про призначення медико-соціальної експертизи для встановлення факту заподіяння моральної шкоди.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність причинно-наслідкового зв'язку між впливом шкідливих виробничих факторів та захворюванням ОСОБА_3, заподіяння моральної шкоди внаслідок порушення права на безпечні умови праці, оскільки позивач частково втратив працездатність, став інвалідом, зазнав фізичний біль та страждання.

Суд визначив розмір відшкодування моральної шкоди, який не перевищує межу встановлену ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», з урахуванням тяжкості завданої позивачу моральної шкоди, глибини, тривалості та характеру моральних та фізичних страждань позивача, стану його здоров'я, тяжкості професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідності лікування, втрати у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, та виходячи з засад розумності та виваженості. Вищенаведене відповідає п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

При вирішенні спору судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Добропілля Донецької області відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 14 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: