Номер провадження: 22-ц/785/7366/14
Головуючий у першій інстанції Буран
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Виноградової Л.Є.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря
Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
заочне рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 17 квітня 2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
вчинення неправомірних дій, третя
особа - Громадська організація
«Комітет захисту прав міноритарних
акціонерів закритого акціонерного
товариства «Полярна зірка»,

встановила:

20 грудня 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом, в якому ставила питання
про визнання неправомірними дій,
вчинених ОСОБА_3 щодо продажу майна
АТЗТ «Полярна зірка» та неотримання
АТЗТ «Полярна зірка» коштів за продаж
даного майна, а також про стягнення з
ОСОБА_3 суми моральної шкоди, завданої
внаслідок вчинення неправомірних дій в
розмірі 200 000 грн.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що
вона працювала на Одеському міському
хладокомбінаті (який пізніше був
перейменований на АТЗТ «Полярна
зірка») з 05.04.1951 року до 15.12.1979 року та
була звільнена у зв'язку з виходом на
пенсію за інвалідністю. У 1994 році
відбулася приватизація даного
підприємства. Працівники стали
акціонерами простих іменних акцій. 24
липня 2006 року ОСОБА_4 було придбано 21
одиницю іменних акцій АТЗТ «Полярна
зірка».

Крім того пояснила суду, що у зв'язку із
вчиненням незаконних дій з боку
генерального директора АТЗТ «Полярна
зірка» ОСОБА_3, пов'язаних з
неотриманням та не внесенням грошових
коштів на розрахунковий рахунок чи в
касу АТЗТ «Полярна зірка», а також
пов'язаних з банкрутством
підприємства, ОСОБА_4 було завдано
моральної шкоди, а саме: робота на АТЗТ
«Полярна зірка» була дуже важкою, вони
працювали з ранку до ночі та
виготовляли близько 500 тон морозива за
літній період, сподіваючись на
безбідну старість, отримуючи дивіденди
за акції, які вони купували у
підприємства. Однак, незаконність дій
ОСОБА_3 щодо продажу майна АТЗТ
«Полярна зірка» та неотримання АТЗТ
«Полярна зірка» коштів за продаж
даного майна призвели до погіршення
стану здоров'я позивача та спричинило
ряд захворювань, які розвилися на
підставі морального стресу після її
звільнення та незаконних дій
відповідача.

Також зазначила, що у зв'язку з
банкрутством підприємства, позивач
втратила престиж та ділову репутацію в
очах оточуючих. Для налагодження
стосунків їй потрібно докладати дуже
багато зусиль і навіть до теперішнього
часу з деякими особами стосунки дуже
натягнуті через проблеми, пов'язані зі
складною ситуацією на АТЗТ «Полярна
зірка».

Представник Громадської організації
«Комітет захисту прав міноритарних
акціонерів ЗАТ «Полярна зірка» та
голова правління Зіпір А.А. у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав.

Справу заслухано за відсутності ОСОБА_3

Заочним рішенням Малиновського
районного суду від 17 квітня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені
в повному обсязі.

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 03 липня 2014 року у
задоволенні заяви представника
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 про
перегляд вказаного заочного рішення
було відмовлено (а.с.175-176).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить
питання про скасування вищевказаного
заочного рішення та ухвалення нового,
яким у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 відмовити, посилаючись на
неповне з'ясування обставин справи
судом першої інстанції.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, заслухавши
доповідача, доводи апеляційної скарги,
заперечень проти неї, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
задоволення апеляційної скарги,
виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив із того, що неправомірними
діями відповідача ОСОБА_3 позивачу
ОСОБА_4 завдано моральної шкоди в сумі
200 000 грн., яка підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.

Однак, з таким висновком суду
погодитись не можна, з огляду на
наступні обставини.

Судом обґрунтовано встановлено, що
ОСОБА_4 є міноритарним акціонером ЗАТ
«Полярна зірка», що підтверджується
сертифікатом акцій, серії А № 263 від 24
липня 2006 року.

Постановою Господарського суду
Одеської області по справі № 7/441-06-13712
від 02.07.2007 року АТЗТ «Полярна зірка»
була визнана банкрутом у зв'язку з
наявністю заборгованості щодо сплати
податків до державного бюджету,
відсутності майна та грошових коштів у
підприємства для погашення такої
заборгованості.

Разом з тим, 11 та 15 березня 1999 року
в м. Києві Міжнародним комерційним
арбітражним судом при
Торгово-промисловій палаті України
було винесено рішення АС № 248ш/98 за
позовом представників (по довіреності
АТЗТ «Полярна Зірка» (Україна) Брилька
А.М. та Тулякової М.А. до фірми «RIAL Q4 LTD»
(Швейцарія) про стягнення боргу у
розмірі 252 886,74 доларів США. Позов
представників АТЗТ «Полярна Зірка»
був задоволений частково і стягнуто з
фірми «RIAL Q4 LTD» (Швейцарія) на користь
АТЗТ «Полярна Зірка» 242 212,19 доларів США
(а.с.14-28).

В межах виконання вказаного рішення,
зазначену суму грошових коштів мало
бути перераховано на рахунок АТЗТ
«Полярна зірка», але відповідно до
виписки від 27.12.2010 року по особовому
рахунку, який використовувався АТЗТ
«Полярна зірка», за період з 01.01.1998 року
по 01.01.2003 року жодних коштів на
виконання рішення арбітражного суду не
надходило.

Таким чином, не маючи достатніх на те
підстав, суд першої інстанції в
судовому рішенні припустив, що
підприємством АТЗТ «Полярна зірка» на
виконання рішення міжнародного
комерційного суду від 11, 15 березня 1999
року були отримані грошові кошти у
сумі 460 тисяч доларів США.

Дані припущення суду
ґрунтувались на інформації в мережі
Інтернет на сайті Американської
корпорації "Universal Business Ventures", про що
зазначено в судовому рішенні.

Тобто, суд припустив, що ОСОБА_3, як
посадова особа АТЗТ "Полярна зірка"
зловживаючи своїм службовим
становищем, після отримання коштів за
рішенням арбітражного суду від 11, 15
березня 1999 року, неправомірно не вніс
їх на розрахунковий рахунок чи в касу
АТЗТ "Полярна зірка", що призвело до
банкрутства підприємства та завдання
моральної шкоди ОСОБА_4

Крім того, в оскаржуваному судовому
рішенні суд послався на договір від
14.05.2002 року, укладений між генеральним
директором АТЗТ "Полярна зірка" ОСОБА_3
та ПП "Галина", відповідно до якого до
ПП "Галина" перейшло право власності на
цілісний майновий комплекс, що
знаходиться за адресою: м. Одеса, вул.
Мечнікова, 15, придбаний за 614 487,55 грн.

Разом з тим, рішенням Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 24 січня 2013 року по справі №
5-546км13 встановлений факт, згідно з яким,
відповідно додаткової експертної
оцінки, вартість майна проданого ПП
«Галина» на 14 лютого 2002 року складала 1
521 060 грн., а не 614 487,55 грн., за якою було
продано, а також що в касу та на рахунок
підприємства дані кошти від продажу не
надходили.

У відповідності до листа
Управління охорони об'єктів культурної
спадщини № 0115/1072 від березня 2011 року
цілісний майновий комплекс, який
знаходиться за адресою: м. Одеса, вул.
Мечнікова - це будівля колишньої
жіночої гімназії (1893 р.) була прийнята
під охорону держави рішенням Одеського
облвиконкому від 15.08.1985р. №480, від
27.07.1971р. №391, як пам'ятник архітектури та
історії місцевого значення, однак
узгодження на відчуження вказаного
пам'ятника за період з 01.01.2000 - 01.01.2003 р.р.
Управлінням не надавалось.

Згідно листа Державної податкової
адміністрації в Одеській області №
40920/9/29-0013 від 25.11.2011 року ОСОБА_3 є
засновником ПП "Галина".

Судом також прийняті до уваги
посилання представника позивача на
те, що до майна підприємства також
входив дитячий садок, який знаходився
за адресою: м. Одеса, Цегляний провулок,
7, який був проданий на підставі
договору купівлі-продажу від 27 квітня
1999 року генеральним директором ОСОБА_3
ПП "Галина" в особі директора Венгера
А.Д. за 54 000,00 грн.

Крім того, суд вказав у судовому
рішенні, що 03.04.2001 року між генеральним
директором АТЗТ "Полярна зірка" ОСОБА_3
та ТОВ "Анастасія-2000", засновником якого
є ОСОБА_3, було укладено договір
купівлі-продажу, що підтверджується
листом Державної податкової
адміністрації в Одеській області №
40920/9/29-0013 від 25.11.2011 року. Згідно даного
договору до ТОВ "Анастасія-2000" перейшло
право власності на житлові приміщення,
що розташовані за адресою: м. Одеса, вул.
Балківська, 106. Дана будівля була
продана за 126 644 доларів США (сто
двадцять шість тисяч шістсот сорок
чотири доларів США).

З підстав викладеного, суд
дійшов висновку про те, що за період з
1999 року по 2002 роки на рахунок АТЗТ
«Полярна зірка» мали надійти грошові
суми за продаж вище вказаного
нерухомого майна. Однак, відповідно до
виписки від 27.12.2010 року по особовому
рахунку № 751 в Обласній Дирекції
Укрсоцбанка, який використовувався
АТЗТ «Полярна зірка», за період з 01.01.1998
року по 01.01.2003 року, жодних коштів від ПП
«Галина» не надходило.

Відповідно до листа Управління
Національного банку України в Одеській
області № 15-24/6949 від 15.11.2007 року з 2003
року на рахунках, які були відкриті
АТЗТ «Полярна зірка» відсутні операції
по розпорядженню коштами та всі
рахунки були закриті у 2007 році, у
зв'язку з відсутністю по них руху
коштів більше трьох років.

Вищим спеціалізованим судом
України з розгляду цивільних та
кримінальних справи було винесено
ухвали від 03 липня 2012 року по справі №
5-2936км12 та 24 січня 2013 року по справі №
5-546км13, якими встановлено незаконність
дій посадових осіб (в тому числі ОСОБА_3,
як генерального директора) щодо
продажу майна, яке належало ЗАТ
«Полярна зірка».

Крім того, 07.05.2004 року були
проведені загальні збори акціонерів
АТЗТ «Полярна зірка», в п.10 денного
порядку якого було включено таке
питання: "Затвердження угод". В
результаті голосування збори
постановили: "Затвердити умови угод
щодо продажу майна та нерухомості, що
складається з цілісного майнового
комплексу за адресою: м.Одеса, вул.
Балківська, 106, та м.Одеса, вул.
Мечнікова, 15".

Згідно з Роз'ясненнями
Державної комісії з цінних паперів і
фондового ринку України № 24 від 10.11.1990
року формулювання питань, включених до
порядку денного загальних зборів
акціонерів, мають давати акціонерам
змогу передбачити можливі рішення
зборів з кожного питання.

Включення до порядку денного
зборів питання "Затвердження угод" без
зазначення істотних умов цих угод, є
неправомірним у зв'язку з тим, що такі
дії порушують права акціонерів на
попереднє ознайомлення з порядком
денним загальних зборів акціонерів, що
передбачено ст. 43 Закону України "Про
господарські товариства".

З підстав викладеного, суд дійшов
висновку про те, що неправомірними
діями відповідача ОСОБА_3, який
зловживаючи своїм службовим
становищем, завдав позивачу ОСОБА_4
моральну шкоду в сумі 200 000 грн., які
мають бути стягнуті з відповідача на
користь позивача.

Не погоджуючись з даним висновком суду,
колегія суддів зазначає наступне.

Згідно чинного законодавства
господарське товариство є власником
майна, переданого йому у власність
засновниками та учасниками у виді
внесків, а управління товариством
здійснюють його органи.

У відповідності до ст.10 Закону України
«Про господарські товариства» (далі
Закон) визначено права учасників
господарського товариства. Ця норма не
наділяє учасника товариства
суб'єктивним правом на здійснення
повноважень власника майна товариства,
тому такий учасник не належить до тих
суб'єктів, котрі мають право оспорити
договір, укладений між юридичними
особами. Крім того, угода між
товариством та іншою юридичною особою
не зачіпає його прав, а учасники
господарського товариства не наділені
правом звертатися до суду за захистом
прав та інтересів інших учасників
товариства і самого товариства поза
відносинами представництва, а також
обґрунтовувати свої вимоги порушенням
прав інших учасників товариства.

Згідно п. 51 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами корпоративних спорів»
№13 від 24.10.2008 року, Законом не
передбачено право акціонера (учасника)
господарського товариства звертатися
до суду за захистом прав чи
охоронюваних законом інтересів
товариства поза відносинами
представництва. Спори цієї категорії є
підвідомчими (підсудними)
господарським судам незалежно від їх
суб'єктного складу на підставі пункту 4
частини першої статті 12 ГПК, якщо
акціонер (учасник) господарського
товариства обґрунтовує відповідні
позовні вимоги порушенням його
корпоративних прав.

Позовні вимоги ОСОБА_4 полягають у
відшкодуванні моральної шкоди, яка на
її думку завдана їй неправомірними
діями відповідача ОСОБА_3 щодо продажу
майна АТЗТ «Полярна зірка» та
неотриманням АТЗТ «Полярна зірка»
коштів за продаж даного майна.

З цього приводу колегія суддів
зазначає наступне.

Зазначені позовні вимоги позивач
ОСОБА_4 обгрунтовує встановленими
обставинами незаконності дій ОСОБА_3 як
генерального директора АТЗТ «Полярна
зірка», однак звернулась до суду із
даним позовом до ОСОБА_3 як фізичної
особи.

Разом з тим, належних та допустимих
доказів стосовно незаконності дій
ОСОБА_3 щодо продажу майна АТЗТ
«Полярна зірка» та неотримання АТЗТ
«Полярна зірка» грошових коштів за
продаж даного майна, наявність
причинно-наслідкового зв'язку з такими
діями та як наслідок - завдання
позивачу моральної шкоди - позивач суду
не надала.

Крім того, суду не надано належних
доказів щодо обґрунтування та
підтвердження порушених прав позивача
ОСОБА_4 - здійснених відповідачем
ОСОБА_3 як фізичною особою, а не
посадовою особою підприємства.

Так, у відповідності до п.п. 4, 5
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року №4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», у позовній заяві про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди має бути зазначено, в чому
полягає ця шкода, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Також зазначено, що оскільки питання
відшкодування моральної шкоди
регулюються законодавчими актами,
введеними у дію в різні строки, суду
необхідно в кожній справі з`ясувати
характер правовідносин сторін і
встановлювати якими правовими нормами
вони регулюються, чи допускає
відповідне законодавство
відшкодування моральної шкоди при
даному виді правовідносин.

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду про
відшкодування моральної шкоди, яка
випливає з корпоративних відносин, та
які фактично склалися між головою
правління товариства та акціонером.

У відповідності до п. 2.2.1 Рекомендацій
Вищого Господарського Суду України
«Про практику застосування
законодавства у розгляді справ, що
виникають з корпоративних відносин»
№04-5/14 від 28.12.2007 року законодавством не
передбачено право акціонера
звертатись до суду за захистом прав
акціонерного товариства, крім
випадків, коли він уповноважений на це
відповідним акціонерним товариством,
або якщо таке право надається йому
статутом акціонерного товариства.

Згідно Рішення Конституційного Суду
України № 18-рп/2004 від 01.02.2004 року у
справі № 1-10/2004 щодо офіційного
тлумачення окремих положень частини
першої статті 4 Цивільного
процесуального кодексу України (справа
про охоронюваний законом інтерес)
«акціонер може захищати свої
безпосередні права чи охоронювані
законом інтереси шляхом звернення до
суду у випадку їх порушення,
оспорювання чи невизнання самим
акціонерним товариством, учасником
якого він є, органами чи іншими
акціонерами цього товариства. Порядок
судового захисту порушених будь-ким, у
тому числі третіми особами, прав чи
охоронюваних законом інтересів
акціонерного товариства, які не можуть
вважатися тотожними простій
сукупності індивідуальних
охоронюваних законом інтересів його
акціонерів, визначається законом».

Крім викладеного, колегія суддів
вважає за необхідне зазначити, що
обставини щодо зловживання
відповідачем службовим становищем,Ж
про що зазначив суд в оскаржуваному
судовому рішення, були предметом
дослідження слідчих і судових органів.

Так, постановою старшого помічника
прокурора Приморського району м. Одеси
молодшого радника юстиції Швець Р.В.
від 18.09.2006 року було відмовлено в
порушенні кримінальної справи у
відношенні відповідача ОСОБА_3 за
відсутністю в його діях складу
злочинів, передбачених ст. ст. 364, 365, 367
КК України (а.с.204-206).

Зазначена постанова залишена без змін
постановою Приморського районного
суду м. Одеси від 12 лютого 2007 року та
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 26 березня 2007 року (а.с.207-213).

Такими чином, зазначеними судовими
рішеннями в кримінальній справі, які
набрали чинності, спростований факт
зловживання відповідачем ОСОБА_3 своїм
службовим становищем при виконанні
свої посадових обов'язків генерального
директора АТЗТ «Полярна зірка».

Колегія суддів вважає за необхідне
підкреслити, що всі вищевикладені
обставини не були враховані судом
першої інстанції, який обґрунтував
свій висновок припущенням щодо
неправомірних дій відповідача ОСОБА_3,
який зловживаючи своїм службовим
становищем, завдав позивачу ОСОБА_4
моральної шкоди, що в свою чергу
призвело до ухвалення
необґрунтованого і незаконного
судового рішення.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник
апеляційної скарги надав суду
достатні, належні і допустимі докази
існування обставин, на які він
посилається як на підставу своїх
заперечень проти позовних вимог та
доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія судів
дійшла висновку про те, що оскаржуване
рішення не відповідає зазначеним
вимогам, оскільки ґрунтується на
припущеннях, доводи апеляційної
скарги його повністю спростовують, у
зв'язку з чим апеляційну скаргу слід
задовольнити, оскаржуване рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення, про
відмову в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.. 1
ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Заочне рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 17 квітня 2014
року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок вчинення
неправомірних дій, третя особа -
Громадська організація «Комітет
захисту прав міноритарних акціонерів
закритого акціонерного товариства
«Полярна зірка», відмовити у повному
обсязі.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області:
С.М. Сегеда

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко