АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа 213/3901/13-ц
Провадження №22-ц/774/227/к/14
суддя Мазуренко В.В.
Суддя-доповідач - Остапенко В.О.
УХВАЛА

Іменем України

29 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Остапенко В.О

суддів - Митрофанової
Л.В., Савіної Г.О.

при секретарі - Абрамян Н.Л.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Інгулецького районного
суду м. Кривого Рогу від 28 листопада 2013
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання майна спільною
сумісною власністю подружжя.

Особи, які беруть участь у
розгляді справи:

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 ;

Відповідач - ОСОБА_3.

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
майна спільною сумісною власністю
подружжя та визнання права власності
на ? частину такого майна.

В обґрунтування позову зазначила, що з
25.08.1999 року вона з відповідачем
перебуває у зареєстрованому шлюбі. В
перід шлюбу, а саме 16.10.2003 році на
підставі договору міни ними було
придбано будинок АДРЕСА_2.

З моментів придбання будинку вони з
відповідачем та дітьми мешкали в
даному будинку, оскільки шлюбні
відносини у них не склались наприкінці
2005 року вона виїхала до м. Макіївка.

Позивач вважає, що будинок зі спорудами
належить їм обом на праві спільної
сумісної власності, так було придбано в
період шлюбу, а тому після уточнення
позовних вимог просила визнати
кам`яний житловий будинок А-1, загальною
площею 97, 9 кв.м., житловою площею 53,1 кв.м.
літню кухню Б, погріб Бп/д, гараж В,
сарай Г, вбиральню Д, № 1-3 забори, І
водоколонку, ІІ замощення, що
знаходяться по АДРЕСА_2 спільною
сумісною власністю подружжя. Стягнути
з ОСОБА_3 судові витрати на правову
допомогу у сумі 5 500 грн., та судовий збір
344, 12 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду
м. Кривого Рогу від 28 листопада 2013 року
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового рішення про
задоволення задоволення позовних
вимог, оскільки, суд не звернув уваги,
що вартість та розміри частини будинку,
який належав ОСОБА_3 до шлюбу на
підставі свідоцтва про право на
спадщинку, значно відрізняється як
вартістю так і розміром від будинку
придбаного під час шлюбу.

Судом під час ухвалення рішення не
взято до уваги вимоги ст. 25 КпШС, ст. 17 ЗУ
«Про власність», відповідно до яких
будинок АДРЕСА_2 може бути визнано
спільною сумісною власністю подружжя.

В наданих запереченнях на
апеляційну скаргу позивач просить
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а рішення суду без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 25.08.1999 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб
(а.с. 8).

Відповідно до договору міни від 16.10.2003
року ОСОБА_3 обміняв належну йому ?
частину кам'яного житлового будинку А-1,
а саме - квартири АДРЕСА_1 загальною
площею 59,7 житловою площею 34,8 кв.м. ?
частина сараю Б, ? частину вбиральні Ж, ?
частину паркану № 4, ? частину брами №5, ?
частину ІІ водоколонки, ? частину ІУ
замощення, що знаходиться в АДРЕСА_1,
які належали йому на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого П`ятою Криворізькою
державною нотаріальною конторою 26.06.2001
року, за реєстром №1462, зареєстрованого
у Криворізькому інвентар бюро 04.07.2001
року в реєстрі за № 16 ПВШ -2207-9063 на
належний ВАТ «Інгулецький гірничо -
збагачувальний комбінат» кам'яний
житловий будинок А-1 загальною площею 97,
9 кв.м., жилою площею 53,1 кв.м., літню кухню
Б, погріб Б п/д, гараж В, сарай Г,
вбиральню Д, № 1-3 забори, І водо колонку,
ІІ замощення, який розташований в
АДРЕСА_2. Договір посвідченого
приватним нотаріусом Криворізького
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
та зареєстровано в реєстрі за №У-1466
(а.с. 42).

Право власності на зазначене
домоволодіння зареєстроване за
ОСОБА_3.21.11.2003 року в КП ДОР «Криворізьке
БТІ» (а.с. 43).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2. суд першої інстанції
виходив з того, що будинок № 3 по
АДРЕСА_2 є особистою приватною
власністю відповідача.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 22, ч.1 ст. 24,
Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі -
КпШС України), чинного на час придбання
спірного домоволодіння, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Майно, яке належало
кожному з подружжя до одруження, а
також одержане ним під час шлюбу в дар
або в порядку спадкування, є власністю
кожного з них.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 57 СК (який діє на
час виникнення спірних правовідносин)
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування;

Таким чином, майно, набуте одним
із подружжя за договором дарування або
у спадок не включаються до спільної
власності.

Як вбачається з матеріалів справи
та не оскаржується позивачем , ОСОБА_3
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом належала ? частина
будинку АДРЕСА_1.

Наказом № 848 від 16.10.2003 року «Про
укладення договору міни» ВАТ «ІнГЗК»
наказано провести обмін будинку
АДРЕСА_2 на будинок АДРЕСА_1 та
передати в особисту власність ОСОБА_3
на сім`ю з 4-х чоловік (а.с. 64)

Договором міни проведено обмін ?
частини будинку АДРЕСА_1 на житловий
будинок №% по АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 3 договору міни від
16.10.2003 року обмін проведено без доплати,
з метою знесення.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
будинок АДРЕСА_2 не відноситься до
спільної власності, а є особистою
власністю ОСОБА_3.

Частиною 1 ст. 25 далі - КпШС України
якщо майно, яке було власністю одного з
подружжя, за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй цінності внаслідок
трудових або грошових затрат другого
подружжя або їх обох, воно може бути
визнане судом спільною сумісною
власністю подружжя. В разі поділу
майна, яке є спільною сумісною
власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними.

Згідно ч.1 ст. 62 СК України(який діє
на час виникнення спірних
правовідносин) якщо майно дружини,
чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
або затрат другого з подружжя, воно у
разі спору може бути визнане за
рішенням суду об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Під трудовими затратами слід
розуміти особисту або спільну трудову
діяльність подружжя, спрямовану на
ремонт майна, здійснення його добудови,
переробки тощо, що призвело до
істотного збільшення вартості майна.
Грошові затрати передбачають внесення
особистих та (або) спільних коштів, що
спрямоване на поліпшення майна.

Збільшення вартості майна та
істотність такого збільшення підлягає
з'ясуванню шляхом порівняння станом на
час вирішення спору вартості об'єкта в
стані, що існував до поліпшення, та його
вартості після поліпшення; при цьому
сам по собі розмір грошових затрат
подружжя чи одного з них не є тим
фактором, який єдиний безумовно
свідчить про істотність збільшення
вартості майна як об'єкта.

Стаття 10 ЦПК України передбачає
обов'язок кожної сторони довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, установлених ст.. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60
ЦПК, суд розглядає справу в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Особа, яка бере
участь у справі, зобов'язана надати усі
наявні у неї докази та довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу. Доказуванню підлягають
обставини, що мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
виник спір.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачем не надано доказів, як
збільшився у своїй вартості належний
на праві особистої власності ОСОБА_3
будинок, що спростовує доводи
апеляційної скарги в цій частині.

Інші доводи, викладені в апеляційній
скарзі, не можуть бути взяті до уваги
колегією суддів, оскільки вони
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгодою з висновками суду
по їх оцінці.

Таким чином, установивши дійсні
обставини справи, суд першої інстанції
дав належну оцінку зібраним доказам,
правильно застосував норми
матеріального права, не допустив
порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення спору, та дійшов
обґрунтованого висновку, що позовні
вимоги доведені, а відповідачем не
наведено жодних підстав, що тягнуть
скасування рішення суду першої
інстанції, колегія суддів апеляційну
скаргу відхиляє, а рішення районного
суду залишає без змін відповідно до ст.
308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х ВА Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Інгулецького районного
суду м. Кривого Рогу від 28 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:/підпис/

Судді:/підписи/