Справа №490/4940/14-ц 16.10.2014 16.10.2014 16.10.2014
Провадження №22-ц/784/2780/14
Головуючий у 1 інстанції Гуденко О.А.
Доповідач апеляційного суду Козаченко
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого
Козаченка В.І.,

суддів:
Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.

при секретарі судового засідання Кудрі
В.М.,

за участю: представників позивачів
ОСОБА_2 і ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та
представника іншого відповідача
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 і ОСОБА_3,
представників ОСОБА_6 та ОСОБА_7, на
рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 12 вересня 2014 року за
позовом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_8,
ОСОБА_4, третя особа - Центральний РВ
міста Миколаєва Управління ДМС України
в Миколаївській області, про визнання
осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,
виселення та зняття з реєстраційного
обліку,

В С Т А Н О В И Л А :

16 квітня 2014 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6
звернулися до суду з пізніше уточненим
позовом до ОСОБА_8 і ОСОБА_4, третя особа
- Центральний РВ м. Миколаєва
Управління ДМС України в Миколаївській
області, про визнання відповідачів
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням, виселення та
зняття з реєстраційного обліку.

Позивачі зазначали, що є
співвласниками квартири АДРЕСА_1 (далі -
Спірна квартира), в якій без їх згоди та
дозволу зареєстрували своє місце
проживання та проживають на теперішній
час відповідачі, які відмовляються
добровільно звільнити вказане житло.

Посилаючись на порушення їх прав
власників квартири, позивачі просили
визнати відповідачів такими, що
втратили право користування Спірною
квартирою, виселити їх із займаного
приміщення та зняти з реєстраційного
обліку.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 12 вересня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі,
посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просили рішення скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги та
уточнених позовних вимог, колегія
суддів не вбачає підстав для її
задоволення, виходячи з наступного.

Частинами 1, 4 ст. 156 ЖК України
встановлено, що члени сім'ї власника
жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку
(квартири), якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
цим приміщенням. До членів сім'ї
власника будинку (квартири) належать
особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього
Кодексу, зокрема один з подружжя
власника, їх діти і батьки.

Як вбачається з матеріалів справи,
Спірна однокімнатна квартира належить
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, по ? частці кожному, на
підставі договору купівлі-продажу
від 12 березня 2001 року.

ОСОБА_8 є рідною матір'ю ОСОБА_6 і ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки ОСББ ,,Єнісей? за Ф.3 в
Спірній квартирі позивачі
зареєстровані з 2001 року, ОСОБА_8 - з 2007
року, а ОСОБА_4 - з 2010 року.

Позивачі з 2002 року виїхали на постійне
місце проживання до Португалії, але при
цьому зберігають українське
громадянство та реєстрацію у Спірній
квартирі.

Проте у вересні 2002 року ОСОБА_6 надала
дозвіл на тимчасову реєстрацію в
Спірній квартирі на півроку (до 20
березня 2003 року) своїй матері ОСОБА_8,
про що ОСОБА_7 стало відомо вже 27
вересня 2002 року, коли його дружина
ОСОБА_6 приїхала в Португалію.

З відповіді Центрального РВ м.
Миколаєва Управління ДМС України в
Миколаївській області від 16 липня 2014
року, будинкової книги на Спірну
квартиру, даних адресно-довідкового
підрозділу УДМС та ОСББ ,,Єнісей? видно,
що ОСОБА_8 зареєстрована в цій квартирі
з 20 вересня 2002 року (до 20 березня 2003
року тимчасово, а постійно - з 22
листопада 2007 року) з приміткою на
жилплощу доньки. ОСОБА_4 зареєстрований
там же з 21 травня 2010 року - при отриманні
паспорту громадянина України як
неповнолітня дитина за місцем
проживання матері.

Таким чином з 2002 року і до березня 2014
року відповідачі проживали в Спірній
квартирі постійно, що підтверджено
також письмовими доказами: за цією
адресою ОСОБА_4 перебував на обліку в
ЗОШ № 3 і в міській дитячій поліклініці
№4, а ОСОБА_8 реєструвалася як фізична
особа-підприємець та взята на облік в
Управлінні ПФУ в Центральному районі
м. Миколаєва.

Допитані в судовому засідання свідки
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (голова і бухгалтер
ОСББ ,,Єнісей?) підтвердили, що
відповідачі проживали в Спірній
квартирі постійно з дозволу доньки
відповідачки, яка до 2013 року не ставила
питань про незаконність їх проживання.

З наявних в матеріалах справи
квитанцій вбачається, що з жовтня
2007 року до грудня 2013 року ОСОБА_8 була
уповноваженим платником від ОСББ
платежів за телевізійні послуги.

Згідно пояснень обох сторін і
матеріалів справи ОСОБА_8, за кошти
надані позивачами, періодично
оплачувала комунальні послуги за
Спірну квартиру, оскільки з 2004 по 2014 рік
позивачі жодного разу не приїздили до
України, хоча на час їх виїзду з України
існувала заборгованість по
комунальним послугам.

Згідно договору оренди житлового
приміщення з 13 березня по 13 вересня 2014
року ОСОБА_8 була наймачем квартири
АДРЕСА_2. А тепер відповідачі тимчасово
проживають в АДРЕСА_3.

Таким чином, вирішуючи спір та
відмовляючи в задоволенні позову,
місцевий суд обґрунтовано виходив із
того, що відповідачі проживали в
Спірній квартирі як члени сім?ї
власників житла, а тому визнання їх
такими, що втратили право проживання в
указаному жилому приміщенні та їх
виселення можливе лише з підстав,
передбачених ст. 405 ЦПК України.

Посилання позивачів на незаконність
постійної реєстрації відповідачки у 2007
році, як здійсненої без їх дозволу, не
може бути підставою для задоволення
позову, оскільки доказів того, що така
реєстрація була проведена незаконно,
позивачі не надали. Більш того, з
пояснень сторін вбачається, що вони не
заперечували проти постійного
проживання відповідачки у спірній
квартирі та систематично надсилали їй
значні кошти для оплати комунальних
послуг, утримання квартири у належному
санітарному стані та для проведення
необхідних ремонтних робіт.

Доводи апелянтів про подвійне
громадянство відповідачів не може бути
підставою для задоволення позову,
оскільки ця обставина, навіть при її
доведеності, не впливає на спірні
правовідносини.

Інші доводи апеляційної скарги, які
зводяться до переоцінки доказів, не
можуть бути підставою для скасування
правильного по суті судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_3,
представників ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
відхилити, а рішення Центрального
районного суду Миколаївської області
від 12 вересня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскаржена в касаційному
порядку.

Головуючий

Судді: