АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И [1]

12 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Панченка М.М.,
Рейнарт І.М.

при секретарі: Шалапуді Н.П.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі Філії
«Центральне регіональне управління»
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит»

на рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 07 травня 2014 року

в цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи:
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
Оболонський районний відділ державної
міграційної служби України у м.Києві,
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві, Служба у
справах дітей Оболонської районної у м.
Києві державної адміністрації про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом набуття права продажу предмету
іпотеки, виселення ,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року позивач звернувся до
суду із даним позовом. Посилаючись на
порушення ОСОБА_1 умов кредитного
договору щодо повернення кредитних
коштів, наявність в неї заборгованості,
яку вона не погашає у добровільному
порядку, просив в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
у розмірі 4 975 683,72 грн. звернути
стягнення на передану нею в іпотеку
квартиру АДРЕСА_1 з наданням банку всіх
повноважень продавця для здійснення
продажу, в тому числі і отримання
відповідних документів, довідок, право
підпису, здійснення платежів та
виселити відповідачів із зняттям їх з
реєстраційного обліку.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 07 травня 2014 року даний
позов задоволено частково. В рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором №103-07-И/09 від 03.04.2007 року в
сумі 4975683,72 грн., яка включає в себе суму
строкової заборгованості по кредиту -
159924,98 доларів США (в еквіваленті 1278280,37
грн.); суму простроченої заборгованості
по кредиту у розмірі 9090,00 доларів США (в
еквіваленті 72656,37 грн.); суму строкової
заборгованості по процентам у розмірі
1446,02 доларів США (в еквіваленті 11558,04
грн.); суму простроченої заборгованості
по процентам у розмірі 102123,58 доларів
США (в еквіваленті 816273,77 грн.);
заборгованість по пені в розмірі 2796915,17
грн. - звернути стягнення на предмет
іпотеки шляхом надання ПАТ «Банк
«Фінанси і Кредит» права продажу від
свого імені будь-якій особі - покупцеві
наступного предмету іпотеки - квартири
АДРЕСА_1 за початковою ціною у розмірі
723 000,00 грн. з наданням банку всіх
повноважень продавця, необхідних для
здійснення продажу.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовлено. Вирішено питання
щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі Філії
«Центральне регіональне управління»
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» ставиться
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового про задоволення
позову у повному обсязі. Апелянт
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
недоведеність обставин, які суд вважав
встановленими, не відповідність
висновків суду обставинам справи та
чинному законодавству. Безпідставне не
урахування судом положень ч.4 ст.9 ЖК
України та ст.39-40 ЗУ «Про іпотеку»
відповідно до яких за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
суду про звернення стягнення на
предмет іпотеки ухвалюється рішення
про виселення з квартири її мешканців.
Вважає, що суд належним чином не
дослідив подані позивачем докази щодо
заявлених позовних вимог про примусове
виселення, надіслану відповідачам
вимогу про добровільне звільнення
квартири. Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог про визнання за
іпотекодержателем, прав щодо одержання
дублікатів правовстановлюючих
документів, отримання витягу з реєстру
прав власності, отримання довідки про
склад сім'ї, що зареєстрована у
вказаній квартирі, бути замовником
виготовлення та одержання витягу з
реєстру прав власності та інших
документів пов'язаних з оформлення
права власності; здійснювати будь-які
платежі, що стосуються предмету
іпотеки,суд фактично позбавив позивача
права продажу предмету іпотеки.

В суді апеляційної інстанції
представник Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в
особі Філії «Центральне регіональне
управління» Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
апеляційну скаргу підтримав з підстав,
наведених в ній.

Представник ОСОБА_2 за довіреністю -
ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Треті особи надіслали заяви про
розгляд справи за їх відсутності.

ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 двічі у судові
засідання не з'явилися, повідомлені
належним чином.

Зважаючи на вимоги ч.5 ст. 74 , ч.2 ст.305 ЦПК
України колегія суддів визнала їх
повідомлення належним, а неявку такою
що не перешкоджає судовому розгляду.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги,перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в цій частині, колегія суддів
дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги
виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом 03.04.2007 року між
позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір №103-07-И/09,
відповідно до якого банк надав
позичальнику кредитні ресурси у
розмірі 172 400,00 доларів США з оплатою по
процентній ставці 14% річних, строком до
02.04.27 .

Банк належним чином виконав свої
зобов'язання за кредитним договором та
надав ОСОБА_1 кредит у розмірі
визначеному в договорі.

Відповідач від виконання зобов'язання
ухиляється, тіло кредиту та нараховані
проценти в повному обсязі Банку не
сплачує, внаслідок чого у ОСОБА_1
виникла заборгованість у сумі 4 975 683,72
грн.

В забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_1 по кредитному договору між
банком та позичальником 03.04.2007 року був
укладений іпотечний договір
відповідно до якого ОСОБА_1 передала
позивачу в іпотеку - квартиру №
АДРЕСА_1, яка належить їй на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу від 03.04.07 року.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» від 05.06.2003 року із змінами та
доповненнями у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Вказані положення зазначені і у п.10
Іпотечного договору від 03.04.2007 року,
укладеного між позивачем та
іпотекодавцем .

Із застереження ,що міститься в
Іпотечному договорі убачається, що
згідно із п.10.1.3 Іпотечного договору
задоволення вимог здійснюється шляхом
передачі іпотеко держателю права
власності на предмет іпотеки або
продажу ним від свого імені предмету
іпотеки будь якій особі на підставі
договору купівлі-продажу у порядку,
встановленому ст.38 ЗУ «Про іпотеку».

Задовольняючи позовні вимоги в частині
звернення стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором, суд правильно
виходив з того, що ОСОБА_1 не виконала
свої зобов'язання за кредитним
договором, тому позивач вправі
звернути стягнення заборгованості на
предмет іпотеки з наданням банку всіх
повноважень продавця, необхідних для
здійснення продажу і в цій частині
рішення суду не оскаржується.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про надання іпотекодержателю
прав щодо одержання дублікатів
правовстановлюючих документів,
отримання витягу з реєстру прав
власності, отримання довідки про склад
сім'ї, що зареєстрована у вказаній
квартирі, бути замовником виготовлення
та одержання витягу з реєстру прав
власності та інших документів
пов'язаних з оформлення права
власності; здійснювати будь-які
платежі, що стосуються предмету
іпотеки; суд виходив з того що такий
спосіб захисту іпотекодержателем
своїх прав не передбачений законом.

Колегія суддів з такими висновками
суду першої інстанції погоджується.

Право іпотекодержателя на продаж
предмета іпотеки від свого імені за
рішенням суду прямо передбачене в
Законі (ч. 1 ст. 38, абз. 4 ч. 1 ст. 39 Закону
України «Про іпотеку») і зауважено, що
будь-яке окреме уповноваження
іпотекодавця для цього не потрібне (ч. 5
ст. 38).

Доводи апеляційної скарги про те, що не
визначення в рішенні суду конкретних
повноважень для продажу
іпотекодержателем предмета іпотеки
від свого імені унеможливлює продаж
ним такого майна від свого імені, з
огляду на те, що п. 2.7 гл. 2 розд. ІІ
Порядку № 282/20595 передбачено
посвідчення таких договорів за
загальними правилами посвідчення
договорів відчуження, тобто з
витребуванням правовстановлюючих
документів, поданням витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, довідки про склад сім'ї
власника житлової нерухомості з метою
перевірки відсутності прав малолітніх
та неповнолітніх дітей на користування
відчужуваним житлом, за їх наявності
згода органу опіки і піклування,
витребування згоди другого з подружжя,
якщо майно є спільною сумісною
власністю подружжя та інше, колегія
суддів не може прийняти до
уваги,оскільки такий порядок не
відповідає процедурі відчуження
іпотекодержателем предмета іпотеки,
яка встановлена Законом України «Про
іпотеку» з метою забезпечення
задоволення вимог іпотекодержателя у
разі невиконання або неналежного
виконання зобов'язання боржником, до
того ж усі необхідні документи
витребовувалися і перевірялися
нотаріусом при посвідченні договору
іпотеки.

Суд, вирішуючи дану справу, дотримався
вимог законодавства та враховував
способи захисту, визначені Іпотечним
договором вийти за межі яких він не міг.

Разом із цим колегія суддів вважає
такими, що заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги в частині
помилковості висновків суду щодо
виселення відповідачів.

Так,відмовляючи у виселенні
відповідачів, суд виходив з того, що
матеріали справи не містять доказів на
підтвердження попередження
відповідачів про необхідність
виселення з квартири, що є предметом
іпотеки у добровільному порядку .

Такий висновок суду є хибним, не
відповідає обставинам справи та
здійснений з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що відповідно до положень ст.309 ЦПК
України, є підставою для скасування
судового рішення в цій частині з
ухваленням нового .

Згідно із ч.4 ст. 109 ЖК України, ст. 40
Закону України «Про іпотеку»,
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Зі змісту зазначених норм убачається,
що вимога письмового попередження про
добровільне звільнення житлового
приміщення стосується лише такого
способу звернення стягнення на предмет
іпотеки, як позасудове врегулювання на
підставі договору, і не застосовується
в порядку звернення стягнення за
рішенням суду.

Задоволення позову про виселення
мешканців із переданого в іпотеку
житлового приміщення не залежить від
дотримання іпотекодержателем ч. 2 ст. 40
Закону «Про іпотеку». З урахуванням ч. 2
ст. 39 цього Закону відповідне рішення
може бути прийняте судом (за заявою
іпотекодержателя) одночасно з
прийняттям рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Із договору купівлі-продажу від 03.04.2007
року та укладеного в цей же день
Договору іпотеки убачається, що
покупцем та власником квартири, яка
стала предметом іпотеки є ОСОБА_1 (т.1
а.с.29-31).

П.8.1.10 Договору іпотеки визначено, що
Іпотекодавець зобов'язаний не
реєструвати у переданій в іпотеку
квартирі будь яких осіб без
попереднього письмового дозволу
Іпотекодержателя.

У порушення вказаних умов договору
ОСОБА_1 після укладення договору
іпотеки зареєструвала в квартирі:
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, згоду на
реєстрацію яких іпотеко держатель їй
не надавав.

За таких обставин, позовні вимоги про
виселення відповідачів з квартири, яка
є предметом іпотеки, ґрунтуються на
нормах чинного законодавства, тому
рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням в цій частині нового
рішення про задоволення позовних
вимог про виселення відповідачів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання» зняття
з реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на жиле
приміщення або права користування
жилим приміщенням, про виселення, про
визнання особи безвісно відсутньою або
оголошення її померлою.

Таким чином зняття з реєстрації місця
проживання відповідачів може бути
здійснено на підставі рішення суду про
їх виселення, а тому позовна вимога про
зняття з реєстрації не підлягає
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-314,316,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі Філії
«Центральне регіональне управління»
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» -
задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду
м.Києва від 07 травня 2014 року в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
про виселення скасувати і ухвалити в
цій частині нове рішення про
задоволення таких вимог та виселення
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з
квартири АДРЕСА_1

В інший частині рішення суду залишити
без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 756 /7041/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 9288
/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Великохацька В.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Прокопчук Н.О.