Справа № 2-287/12
Головуючий у І інстанції Пархоменко
О.В.Провадження № 22-ц/780/347/14
інстанції Мережко М.В.Категорія 44
УХВАЛА

Іменем України

23 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Суханової Є.М., Данілова О.М.,

При секретарі: Франюк Т.В.

Розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м .Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 31 жовтня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті
особи: Ірпінська міська державна
нотаріальна контора, Бучанська міська
рада Київської області про припинення
права спільної часткової власності,
розподіл будинку, визначення порядку
користування земельною ділянкою та
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Ірпінської
міської державної нотаріальної
контори про визнання свідоцтва про
право на спадщину частково недійсним,
про визнання права власності на
прибудинкові споруди та визначення
порядку користування земельною
ділянкою.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів ,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із даним позовом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона
на підставі свідоцтва про право
власності на спадщину за заповітом,
виданого 18 липня 2003 року державним
нотаріусом Ірпінської державної
нотаріальної контори є власником 57/100
частин житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, а
саме: сарай-гараж, зазначений на плані
літерою Г побудований у 1990 році, погріб
під Г, зазначений на плані літерою Г,
побудований у 1990 році, душ, зазначений
літерою Ж, побудований у 1998 році,
альтанка, зазначена літерою 3,
побудована у 1998 році, вбиральня,
зазначена літерою В, побудована у 1969
році; 1/2 частина колодязя під № 1,
огорожі під літерами 2-5, каналізаційна
яма під № 6 та каналізаційна яма під № 7,
побудовані у 1983 році. Предметом спору є
земельна ділянка та прибудинкові
споруди, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1.

Позивачка вказує, що раніше зазначений
будинок належав на праві особистої
власності їх батьку ОСОБА_4 на підставі
свідоцтва про право особистої
власності на жилий будинок, виданого
виконкомом Бучанської селищної ради
депутатів 11 січня 1970 року на підставі
рішення виконкому Бучанської селищної
ради депутатів трудящих № 1 від 06 січня
1970 року, зареєстрованого Київським
міжміським бюро технічної
інвентаризації 13 січня 1970 року за
реєстровим номером 293. Житловий будинок
був розташований на земельній ділянці
площею 1 730 кв.м., що належала радгоспу
"Рубежівський".

ОСОБА_4 у 1984 році подарував ОСОБА_3 43/100
частини житлового будинку з
відповідними частинами надвірних
будівель. Відповідно до договору
дарування від 17 березня 1984 року,
посвідченого державним нотаріусом
Ірпінської державної нотаріальної
контори, на час укладання договору
дарування будинок мав 77,8 кв.м. житлової
площі, земля радгоспна, на якій були
розташовані сарай Б, колодязь № 1,
вбиральня В, огорожа 2-5. В користування
ОСОБА_3 перейшли наступні приміщення:

житлова кімната площею 13,9 кв. м.,
зазначена в технічному паспорті
літерами 1-4;

житлова кімната площею 13,9 кв. м.,
зазначена літерами 1-9;

ванна кімната площею 2,5 кв. м., зазначена
в технічному паспорті літерами 1-5;

котельня площею 6 кв. м., яка зазначена в
технічному паспорті літерами 1-6;

коридор площею 7,1 кв м., зазначений
літерами 1-7;

веранда площею 12,2 кв. м., зазначена
літерами 1-8;

На даний час у технічному паспорті
будинку ця квартира зазначена під № 1.
Також відповідно до договору дарування
відповідач отримала 12 частину
колодязя, зазначеного в технічному
паспорті № 1. Інша частина будинку 57/100,
сарай, зазначений в технічному
паспорті літерою Б, вбиральня В,
огорожа 2-5 залишились у власності
батька.

Позивач вказує, що за даними технічного
паспорту 1982 року площа всієї земельної
ділянки була 1 482 кв.м., а з 1985 року батько
сплачував податок на земельну ділянку
площею 1 182 кв.м., що підтверджується
платіжними повідомленнями та
квитанціями про сплату податку, копією
технічного паспорту.

У позовній заяві ОСОБА_2 зазначає, що
для обслуговування 43/100 частин будинку,
ОСОБА_3, на підставі її особистої заяви
та договору дарування, наказом
радгоспу «Рубежівський» № 526 від 26
жовтня 1983 року було надано земельну
ділянку площею 0,03 га, що була
розташована в АДРЕСА_1 за рахунок
частини земельної ділянки, що була
раніше надана в користування їх батьку.
За життя батька, між ним та
відповідачем ОСОБА_3, склався
конкретний порядок користування
земельною ділянкою, відповідно до
якого відповідач користувалася
земельною ділянкою біля своєї частини
будинку у розмірі 300 кв.м.; інша частина
земельної ділянки площею 1 182 кв.м.
залишилась в користуванні батька.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його
смерті відкрилася спадщина у вигляді
57/100 частини будинку, 1/2 частини
колодязя, 57/100 частин сараю - гаражу Г,
57/100 частин погребу під гаражем Г та
прибудинкових споруд, які належали її
батьку на праві власності, а саме: сарай
«Б» побудований у 1969 році, душ «Ж»
побудований у 1998 році, альтанка «3»,
побудована у 1998 році, вбиральня «В»
побудована у 1969 році, огорожа під
літерами 2- 5, каналізаційна яма під № 6
та № 7, побудовані у 1983 році. За даними
технічного паспорту, виданого 23 травня
2003 року житловий будинок мав загальну
площу 125 кв.м., житлову площу 77,8 кв.м.
Після смерті батька єдиним спадкоємцем
за заповітом залишилась позивач.

Між позивачем та відповідачем
зберігався попередній порядок
користування будинком, прибудинковими
спорудами та земельною ділянкою.

ОСОБА_3 користувалася земельною
ділянкою у розмірі 0,03 га, позивач
ОСОБА_2, іншою частиною земельної
ділянки.

У 2005 році сторони звернулися до
Бучанської селищної ради з заявою про
приватизацію земельної ділянки, але у
зв'язку з тим, що між ними виник спір з
приводу конкретного користування
земельною ділянкою та розмірів
земельної ділянки рішенням Бучанської
селищної ради № 353-10-У від 26 жовтня 2006
року їм було відмовлено в приватизації
земельної ділянки та рекомендовано
звернутися до суд для визначення
конкретного порядку користування
земельною ділянкою по АДРЕСА_1.

У 2005 році між ними почали виникати
конфлікти з приводу користування
сараєм- гаражем «Г» у зв'язку з чим
виник спір, який тривалий час
розглядався Ірпінським міським судом
Київської області. В подальшому,
відповідач разом зі своєю родиною
почали знищувати зелені насадження на
частині земельної ділянки позивача та
перешкоджати їй в доступі до її
власності, із приводу чого виникали
сварки, в ході яких відповідачі
застосовували до неї фізичне
насильство. В зв'язку із сварками
позивач неодноразово була вимушена
звертатися до органів міліції про
притягнення відповідачів до
відповідальності.

В квітні 2006 року відповідачкою було
встановлено паркан, який за рішенням
Ірпінського міського суду від 31 січня
2007 року було знесено, в жовтні 2007 року
відповідачка здійснила самовільну
металеву добудову до сараю-гаражу «Г»,
яку за рішенням Ірпінського міського
суду від 09 січня 2009 року було знесеною.

Відповідачка неодноразово, з 2005 року,
на власний розсуд перекопувала та
засаджувала частину земельної ділянки
без будь-якого погодження із нею.
Позивач зазначає, що з метою уникнення
в подальшому конфліктів необхідно
поділити між ними будинок та визначити
порядок користування земельною
ділянкою.

Позивачка просила визнати за нею право
власності в порядку спадкування на
наступні прибудинкові споруди:

1/2 частину колодязя,

сарай зазначений на плані літерою «Б»
побудований у 1969 році;

душ зазначений літерою «Ж»побудований
у 1998 році;

альтанку зазначена літерою «З»
побудована у 1998 році;

вбиральню зазначену літерою «В»
побудована у 1969 році;

огорожу 2-5;

каналізаційну яму під № 6, побудована у
1983 році;

каналізаційну яму під № 7, побудована у
1983 році;

припинити право спільної часткової
власності на житловий будинок та
прибудинкові споруди, які розташовані
за адресою АДРЕСА_1;

поділити в натурі та виділити їй
наступні приміщення в житловому
будинку, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, а саме: кухню, що позначена у
технічному паспорті 2-1;

житлову кімнату площею 11,4 кв.м, що
позначена 2-2;

житлову кімнату площею 12,6 кв.м, що
позначена 2-3;

житлову кімнату площею 9,9 кв.м., що
позначена 2-4;

житлову кімнату площею 16,1 кв.м., що
позначена 2-5;

ванну кімнату, що позначена 2-6;

поділити в натурі сарай-гараж,
позначений літерою «Г», виділивши їй
ліву частину сараю площею 17,7 кв.м.,
виділити відповідачці ОСОБА_3 праву
частину гаражу, позначеного на плані
літерою «Г» площею 6,1 кв.м. та 7,5 кв.м.;

вартість витрат пов'язаних з
проведенням рємонтно-будівєльних
робіт по переплануванню відповідно до
варіанту розподілу сараю-гаражу, який
буде визначений після проведення
експертного дослідження, покласти на
обидві сторони в рівних долях; виділити
в натурі ОСОБА_3 погреб, позначений на
плані літерою «Г»;

стягнути з ОСОБА_3 на її користь
матеріальну компенсацію за 57/100 частин
погребу;

виділити в натурі ОСОБА_2 колодязь,
позначений на плані № 1;

передати ОСОБА_3 у власність в рахунок
матеріальної компенсації за 12 частину
колодязя матеріальну компенсацію, а
саме каналізаційну яму під № 6,
побудована у 1983 році, каналізаційну яму
під № 7, побудована у 1983 році;

визначити конкретний порядок
користування земельною ділянкою, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
виділивши їй в користування частину
земельної ділянки, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1 площею 1329 кв.м.;

зобов'язати відповідача ОСОБА_3 не
чинити перешкод в користуванні
земельною ділянкою, частиною
сараю-гаражу «Г», які розташовані за
адресою: АДРЕСА_1.

Під час розгляду справи ОСОБА_2
уточнила свої позовні вимоги та
просила визнати за нею право власності
в порядку спадкування на наступні
прибудинкові споруди, а саме: надвірні
будівлі буд. АДРЕСА_1 - сарай, зазначений
на плані літерою «Б»;

вбиральню, зазначена на плані літерою
«В», огорожу, зазначена на плані 2-5;

постановити рішення, яким припинити
право спільної часткової власності на
житловий будинок та прибудинкові
споруди, які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1;

поділити в натурі та виділити їй
наступні приміщення в житловому
будинку, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, а саме:

кухню, що позначена у технічному
паспорті 2-1;

житлову кімнату площею 11,4 кв.м., що
позначена 2-2;

житлову кімнату площею 12,6 кв.м., що
позначена 2-3;

житлову кімнату площею 9,9 кв.м., що
позначена 2-4;

житлову кімнату площею 16,1 кв.м., що
позначена 2-5;

ванну кімнату, що позначена 2-6;

поділити в натурі сарай-гараж,
позначений на плані літерою «Г»,
виділивши їй частину гаражу площею 19,1
кв.м.;

стягнути з неї на користь ОСОБА_3 в
рахунок матеріальної компенсації за 1.4
кв.м. сараю-гаражу «Г» кошти в сумі 609
грн.;

виділити ОСОБА_3 частину гаражу,
позначеного на технічному плані
літерою «Г» площею 6,0 кв.м та 5,6 кв.м ;

виділити в натурі ОСОБА_3 погреб під
сараєм-гаражем, позначений на плані
літерою «Г»;

стягнути з ОСОБА_3 на її користь
матеріальну компенсацію за 57/100 частин
погребу кошти в сумі 2 185 грн.;

виділити в натурі їй, ОСОБА_2 колодязь,
позначений на плані літерою № 1;

стягнути з неї на користь ОСОБА_3 в
рахунок матеріальної компенсації за 1/2
частину колодязя кошти в сумі 1 420 грн.;

виділити в натурі ОСОБА_3 каналізаційні
ями під № 6 та № 7;

виділити їй в натурі, ОСОБА_2, частину
альтанки розміром 1,15 м на 1,18 загальною
площею 1,4 кв. м.,;

душ «Ж»;

виділити ОСОБА_3 частину альтанки
розміром 1,15 кв. м. на 0,98 м загальною
площею 1,1 кв. м.;

стягнути з ОСОБА_3 на її користь
матеріальну компенсацію за 57/100
каналізаційної ями № 6 та
каналізаційної ями № 7 в сумі 1 472 грн.;

зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкод в
користуванні частиною сараю-гаражу «Г»
та зобов'язати звільнити частину
сараю-гаражу „Г" площею 19,1 кв. м.;

проведення ремонтно-будівельних робіт
по переобладнанню сараю-гаражу «Г»,
позначеного на плані під літерою «Г»
покласти на ОСОБА_2;

визначити конкретний порядок
користування земельною ділянкою, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
виділивши їй ОСОБА_2 в користування
частину земельної ділянки площею 1 329
кв.м. згідно варіанту поділу, вказаному
в варіанті № 2 (додаток № 2) висновку 03/06
експертного будівельно-технічного
дослідження від 03.06.2013 року, яка
обмежена лініями розподілу:

від точки А, яка розташована на межі
земельної ділянки з АДРЕСА_1, лінія
розподілу проходить по лінії розподілу
сараю-гаражу "Г" до точки «Б»;

від точки Б лінія розподілу проходить
перпендикулярно стіні сараю-гаражу «Г»
по лінії поділу альтанки довжиною 1 м до
точки «В»;

від точки «В» лінія розподілу
проходить напроти стіни лівого фасаду
житлового будинку довжиною 14,35 м до
точки «Г»; від точки «Г» лінія
розподілу проходить перпендикулярно
стіні житлового будинку «А» до точки
«Д», довжина лінії 3,47 м;

від точки «Д» лінія розподілу
проходить по лінії розподілу житлового
будинку до точки «Е»;

від точки «Е» лінія розподілу
проходить перпендикулярно стіні
житлового будинку «А» до точки «Ж»,
довжина лінії 3,15 м;

від точки «Ж» лінія розподілу
проходить по правій межі земельної
ділянки до точки 4. довжина лінії 11,37 м;

від точки 4 лінія розподілу проходить
по правій межі земельної ділянки до
точки 3, довжина лінії 12,23 м.;

від точки 3 лінія розподілу проходить
по правій межі земельної ділянки до
точки 2, довжина лінії 6,64 м.;

від точки 2 лінія розподілу проходить
по правій межі земельної ділянки до
точки 1, довжина лінії 16,66 м;

від точки 1 лінія розподілу проходить
по тильній межі земельної ділянки до
точки 13, довжина лінії 15,17 м.;

від точки 13 лінія розподілу проходить
по тильній межі земельної ділянки до
точки 12, довжина лінії 9,05 м.;

від точки 12 лінія розподілу проходить
по лівій межі земельної ділянки до
точки 11. довжина лінії 58.51 м.;

від точки 11 лінія розподілу проходить
по лівій межі земельної ділянки до
точки 10, довжина лінії 15,02 м.;

від точки 10 лінія розподілу проходить
по межі земельної ділянки з АДРЕСА_1 до
точки 9, довжина лінії 5,08 м.;

від точки 9 лінія розподілу проходить
по межі земельної ділянки з АДРЕСА_1 до
точки А, довжина лінії 3,76 м.;

стягнути з ОСОБА_3 на її користь судові
витрати по справі в сумі 12 642,81 грн., а
також витрати пов'язані з оплатою
судового збору.

ОСОБА_3 звернулася із зустрічним
позовом про визнання свідоцтва про
право на спадщину частково недійсним,
про визнання права власності на
прибудинкові споруди та визначення
порядку користування земельною
ділянкою.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона
є співвласником будинку АДРЕСА_1, їй
належить 43/100 частин будинку згідно
договору дарування, посвідченого 17
березня 1984 року в Ірпінській державній
нотаріальній конторі. За договором
дарування в її користування перейшли
приміщення 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, 1/2 частина
колодязя під № 1. ОСОБА_2 є власником 57/100
частин будинку АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, виданого 18 липня 2003 року
Ірпінською державною нотаріальною
конторою. Попереднім співвласником
вказаного будинк був їх батько ОСОБА_4

ОСОБА_3 зазначає, що вона мешкає в
будинку з народження, тут же мешкає її
сім'я. Для потреб своєї сім'ї вона, як
співвласник будинку, у 1990 році
звернулася до Бучанської селищної ради
із заявою про надання їй дозволу на
будівництво сараю-гаражу і погребу.
Рішенням цієї ж ради № 69 від 10 квітня 1990
року їй було дозволено будівництво
сараю-гаражу розміром 6,5 х 6,0 м і погребу
розміром 3,0 х 4,0 м. Згідно їз довідкою №
743 від 06 грудня 2005 року вона по місцю
своєї роботи ВАТ НДІ склопластиків та
волокна отримала позику в сумі 1 000 крб
на будівництво гаражу- сараю (протокол
№ 17 від 18.05 1990 року). Даний гараж-сарай
під літерою «Г» та погреб під «Г»
відповідно до технічного паспорту
побудовані у 1990 році; альтанка « 3» - це
сходи на горище сараю-гаражу «Г», під
якими облаштовані для зручності стіл
та лавка; душ «Ж» - декілька перемичок,
обтягнутих лінолеумом та зверху бочка.
Всі вказані надвірні будівлі
будувалися нею за власні кошти та для
потреб своєї сім'ї, використовувалися
лише її сім'єю. Вигрібні ями №№ 6, 7
побудовані нею відповідно у 1984, 2000
роках та підведені до її частини
будинку, є частиною каналізаційної
системи її частини будинку. ОСОБА_3
вважає, що вказані надвірні будівлі
помилково внесені до спадкового майна
спадкодавця - попереднього власника
будинку ОСОБА_4, який за життя ніяких
претензій до вказаного майна не
пред'являв визнавав за нею право
власності на нього.

ОСОБА_3 зазначає, що вказані надвірні
будівлі створені (побудовані) нею за її
особисті кошти із наданням
відповідного дозволу на їх
будівництво, є її власністю. ОСОБА_2 не
могла спадкувати майно, яке на належало
спадкодавцеві, а так як в свідоцтво про
право на спадщину за заповітом, яке
отримала ОСОБА_2, ввійшли надвірні
будівлі, побудовані ОСОБА_3, відповідно
в цій частині необхідно визнати цей
документ недійсним, так як видачею
оспорюваного свідоцтво про спадщину в
цій частині порушуються права ОСОБА_3

Крім того, ОСОБА_3 у зустрічному позові
просить визначити порядок
користування земельною ділянкою, що
закріплена за спільним будинком і за
нею.

Вказує, що рішенням № 93-4-У четвертої
сесії п'ятого скликання Бучанської
міської ради від 22 лютого 2007 року
встановлена норма землекористування
за будинковолодінням № АДРЕСА_1 площею
1 629 кв.м., у 2007 році виготовлений
кадастровий план вказаної земельної
ділянки, який вищевказаним рішенням
сесії був затверджений. ОСОБА_3, як
співвласник будинку, якому належить
43/100 частин будинку, має право на
користування відповідною частиною
земельної ділянки, що закріплена за
будинком. Відповідно ОСОБА_2 повинно
бути виділено у користування 928,5 кв. м.
земельної ділянки, а ОСОБА_3 700,5 кв.м
земельної ділянки, виходячи із вимог
ст. ст. 88, 120 ЗК України.

В зв'язку із викладеними обставинами,
ОСОБА_3 просила визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, видане ОСОБА_2 Ірпінською
державною нотаріальною конторою
Київської області 18 липня 2003 року в
частині складу спадкового майна ОСОБА_4
а саме надвірних будівель буд.АДРЕСА_1 -
сарай-гараж "Г", погріб під Т", душ "Ж",
альтанка "З", каналізаційні ями №№ 6,7;

визнати за нею право власності на
сарай-гараж "Г";

погріб під "Г";

душ "Ж";

альтанка "З";

каналізаційні ями №№ 6, 7;

визначити порядок користування
земельною ділянкою по АДРЕСА_1,
виділивши їй земельну ділянку площею
700,5 кв.м. відповідно до запропонованого
варіанту судової експертизи.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 31 жовтня 2013 року
в задоволенні позовів відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
скасувати в частині відмови їй у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права, постановити нове
рішенням, яким позов ОСОБА_2
задовольнити повністю. В іншій частині
рішення суду ОСОБА_2 не оскаржує,
відповідач ОСОБА_3 апеляційну скаргу не
подавала.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачка ОСОБА_2 є власником 57/100
частин житлового будинку, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 18 липня 2003
року, посвідченого державним
нотаріусом Ірпінської державної
нотаріальної контори Київської
області, зареєстровано в реєстрі за №
2-2887. Спадкоємцем зазначеного в
заповіті майна ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 є його дочка ОСОБА_2.
Спадкове майно, на яке видано це
свідоцтво складається з 57/100 частин
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель, що
знаходиться в АДРЕСА_1, що належав
померлому ОСОБА_4 на підставі свідоцтва
на право особистої власності на жилий
будинок, виданого виконкомом
Бучанської селищної ради депутатів
трудящих 11 січня 1970 року на підставі
рішення виконкому Бучанської селищної
ради депутатів трудящих № 1 від 01 січня
1970 року, зареєстрованого Київським
міжміським бюро технічної
інвентаризації 13 січня 1970 року за
реєстровим № 293. Відповідач ОСОБА_3 є
власником 43/100 частин житлового
будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 на
підставі договору дарування від 17
березня 1984 року, посвідченого
державним нотаріусом Ірпінської
державної нотаріальної контори та
зареєстровано в реєстрі за № 639.
Будинок в натурі між співвласниками не
розділений.

Рішенням Бучанської селищної ради від
28 квітня 2005 року № 1324-45-ІУ "Про
визначення норми землекористування
земельною ділянкою" встановлено норму
землекористування за
будинковолодінням в АДРЕСА_1 площею 1 693
кв.м.; звільнити земельну ділянку
площею 37 кв.м. зі сторони АДРЕСА_1,
зарахувати її до земель запасу
Бучанської селищної ради.

Рішенням Апеляційного суду Київської
області від 06 квітня 2006 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визначення порядку користування
земельною ділянкою відмовлено. Даним
рішенням, яке набрало законної сили,
встановлено, що в матеріалах справи
відсутні документальні підтвердження
того, що сторони, у встановленому
Земельним законодавством порядку
набули права власності чи права
користування зазначеною земельною
ділянкою біля будинку АДРЕСА_1,
співвласниками якого вони є, відсутні в
матеріалах справи і докази того, що
зазначена земельна ділянка
відводилася відповідними
землевпорядними організаціями в
натурі на місцевості сторонам по
справі та встановлювалися її межі.

Рішенням Бучанської селищної ради від
26 жовтня 2006 року № 358-10-У "Про розгляд
заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_3." відмовлено
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у приватизації
земельної ділянки по АДРЕСА_1, яка
перебуває у спільному користуванні,
загальною площею 1 693 кв.м., враховуючи,
що земельна ділянка не відведена в
натурі на місцевості відповідною
землевпорядною організацією, відсутня
мирова угода про порядок конкретного
користування земельною ділянкою між
співвласниками будинковолодіння.

Рішенням Ірпінського мського суду
Київської області від 31 січня 2007 року
задоволено позов ОСОБА_2 про демонтаж
паркану, і зобов'язано ОСОБА_3
демонтувати самочинно встановлений
паркан на земельній ділянці білдя
спірного будинку. Рішення набрало
законної сили.

Рішенням № 93-4-У четвертої сесії
п'ятого скликання Бучанської міської
ради від 22 лютого 2007 року внесено зміни
до рішення Бучанської селищної ради
від 28 квітня 2005 року № 1324-45-ІУ "Про
визначення норми землекористування
земельною ділянкою" та викладено в
такій редакції - встановити норму
землекористування за
будинковолодінням № АДРЕСА_1 площею 1 629
кв.м., земельну ділянку площею 42 кв.м.
звільнити до земель запасу Бучанської
міської ради в місячний термін.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 09 січня 2009 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3
про розподіл будинку, задоволено позов
ОСОБА_2 про знесення металевої добудови
до сараю - гаражу «Г» по АДРЕСА_1.
Рішення набрало законної сили.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи від 22
березня 2013 року № 8 Центру правової
допомоги «Правозахист» визначити в
натурі варіант розподілу земельної
ділянки, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, відповідно до наданих ескізів,
не вбачається можливим, оскільки
відсутній кадастровий план земельної
ділянки з прив'язками до будівель і
споруд, невідповідності наданих
ескізів вимогам нормативної
документації.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.
Якщо договір між співвласниками про
порядок володіння та користування
спільним майном відповідно до їхніх
часток у праві спільної часткової
власності посвідчений нотаріально, він
є обов'язковим і для особи, яка придбає
згодом частку в праві спільної
часткової власності на це майно.

Відповідно до ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою. Право на частку у праві
спільної часткової власності у
співвласника, який отримав таку
компенсацію, припиняється з дня її
отримання У разі виділу співвласником
у натурі частки із спільного майна для
співвласника, який здійснив такий
виділ, право спільної часткової
власності на це майно припиняється.
Така особа набуває право власності на
виділене майно, і у випадку,
встановленому законом, таке право
підлягає державній реєстрації.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

ОСОБА_2, яка є власником 57/100 частин
будинку № АДРЕСА_1, звертаючись до суду
із даним позовом просить поділити
внатурі між нею та ОСОБА_3 будинок №
АДРЕСА_1 та виділити їй в даному будинку
приміщення 2- 1 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6 ,не надала
суду доказів які б беззаперечно
свідчили про те, що запропонований
варіант розподілу будинку відповідає
часткам сторін у праві їх власності на
спірний будинок та компенсації
вартості спірного майна, тому суд
дійшов вірного висновку про відмову у
позові в цій частині. Не надала таких
доказів позивач і до апеляційної
скарги, тому підстави для скасування
рішення про відмову у позові в цій
частині відсутні.

Відповідно до положень ст. 88 Земельного
кодексу України, порядок користування
земельною ділянкою, закріпленою за
будинком № АДРЕСА_1 має визначатися між
співвласниками даного будинку
відповідно до їх часток у праві
власності на будинок та із урахуванням
земельної ділянки, яка перебуває під
будинком та господарськими спорудами.

Відмовляючи у задоволенні позову про
поділ будинку, суд дійшов вірного
висновку, що не підлягають задоволенню
і позовні вимоги ОСОБА_2 про визначення
порядку користування спірною
земельною ділянкою.

Виходячи із засад ст. 15 ЦПК України,
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, виник
спір. Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Враховуючи, що висновок № 03/06
експертного будівельно-технічного
дослідження від 03 червня 2013 року,
проведений TOB "Експертно-оціночна
компанія "Система", не є належним
доказом в розумінні ст. 57-58 ЦПК України,
суд першої інстанції вірного не
прийняв його до уваги і дав йому
належну оцінку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України позивач
ОСОБА_2 не надала будь-яких доказів в
чому полягають перешкоди, які чиняться
їй у користуванні сараєм-гаражем та
земельною ділянкою, порушення її права
з боку відповідача, які підлягають
захисту, тому суд дійшов вірного
висновку про відмову у задоволенні
позову.

Крім того, як встановлено судом першої
інстанції, між сторонами існує спір з
приводу користування земельною
ділянкою, користування сараєм-гаражем
«Г», з приводу чого виникають постійні
конфлікти.

ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право
власності на спадщину за заповітом,
виданого 18 липня 2003 року державним
нотаріусом Ірпінської державної
нотаріальної контори є власником 57/100
частин житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, а
саме: сарай-гараж, зазначений на плані
літерою „Г" побудований у 1990 році,
погріб під „Г", зазначений на плані
літерою „Г", побудований у 1990 році, душ,
зазначений літерою „Ж", побудований у
1998 році, альтанка, зазначена літерою
„З", побудована у 1998 році, вбиральня,
зазначена літерою „В", побудована у 1969
році; 1/2 частина колодязя під № 1,
огорожі під літерами 2- 5, каналізаційна
яма під № 6 та каналізаційна яма під № 7,
побудовані у 1983 році.

Зазначене свідоцтво про право на
спадщину за заповітом було видано у 2003
році, і до 10 січня 2012 року ОСОБА_3
вказане свідоцтво не оскаржувала,
разом з тим, як видно із матеріалів
справи, конфліктна ситуація між
сторонами, і її вирішення в судах
носить тривалий характер, тому суд
дійшов вірного висновку, з урахуванням
положень ст. 257, 267 ЦК України про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції відповідно до вимог
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
вважає, що рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права і підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 31 жовтня 2013 року
-залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: