Справа № 419/7038/2012 р.
Провадження № 2/204/34/2014 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючої судді
Самсонової В.В.

при секретарі
Власенко О.О.

за участю представника позивачів
ОСОБА_1

за участю представника відповідачки
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську справу
за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, третя особа: приватний нотаріус
ОСОБА_7 про стягнення вартості
квартири,-

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2012 року позивачі звернулися
до суду з позовом, в якому просили
стягнути з відповідачки на їхню
користь вартість квартири АДРЕСА_1. В
обґрунтування позову позивачі вказали
на те, що в серпні 2002 року вони
звернулись до Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська з
позовом, яким в останній редакції
просили визнати, що кв. АДРЕСА_1 вибула з
їх володіння в порушення закону,не з
їхньої волі. Просили суд визнати
договір купівлі-продажу квартири
ОСОБА_6 недійсним, витребувати її
квартиру у ОСОБА_9, визнати їх право
власності на квартиру, виселити ОСОБА_9
та вселити їх у квартиру. Рішенням
Красногвардійського районного суду
від 15 лютого 2007 року в задоволенні
позовних вимог позивачів було
відмовлено. Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 19.08.2008
року задоволена апеляційна скарга
позивачів, рішення
Красногвардійського районного суду
від 15.02.2007 року було скасоване та
ухвалене нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були
задоволені. Ухвалою колегії суддів
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 30 вересня
2009 року була частково задоволена
касаційна скарга відповідача ОСОБА_9
Справу направлено до апеляційного суду
на новий розгляд іншим складом суду.
Рішенням колегії суддів судової палати
по цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 лютого
2010 року апеляційна скарга позивачів
задоволена частково. Рішення
Красногвардійського районного суду
від 15 лютого 2007 року в частині відмови в
задоволенні позову
ОСОБА_3,ОСОБА_4,ОСОБА_5 до ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_9 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири,визнання права власності,
виселення, вселення, вирішення питання
реєстрації в квартирі, стягнення з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суми -
скасовано. Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 29 листопада 2001 року між
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, з
підстав невідповідності закону. Щодо
других вимог в рішенні вказано,що
захист прав позивачів можливий лише
пред'явленням позову про витребування
майна від набувача. Рішення суду
апеляційної інстанції не
оскаржувалось, вступило в законну силу.
Позивачі звернулись до
Красногвардійського районного суду з
позовом про витребування квартири у
ОСОБА_9 посилались на вимоги ст. 145 ЦК
України (в редакції 1963 р.), що втратили
квартиру поза їх волею. Посилались, що
батьки неповнолітнього ОСОБА_4 не
звертались до виконавчого комітету
Красногвардійської в місті
Дніпропетровську ради з заявою про
надання дозволу на продаж спірної
квартири. Заяви датовані 12 листопада 2001
року підроблені. Листом за № 2805 від
29.10.2003 року виконавчий комітет
Красногвардійської в м.
Дніпропетровську ради визнав, що
рішення на дозвіл продажу спірної
квартири за 301/29 від 16.11.2001 року для
покращення житлових умов
неповнолітнього ОСОБА_4 не приймалось,
а рішення від 21.12.2001 року за № 336/19
скасоване, як незаконне по протесту
прокурора. Орган опіки і піклування не
мав будь-яких відомостей де буде
проживати неповнолітній ОСОБА_4, після
продажу квартири. Не звертались
позивачі до Комунального підприємства
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації» за
Замовленням № 3/2295 в листопаді 2001 року
про виклик фахівця, для видачі
довідки-характеристики, для продажу
спірної квартири. Замовлення
підроблене, оскільки в їх присутності
довідка-характеристика на квартиру не
складалась. Підпис в замовленні від
імені ОСОБА_3 вчинений не нею. За
підробленою заявою на ім'я начальника
ЖЕК-3, датованою 10 листопада 2001 року
позивачів зняли з реєстрації місця
проживання. Позивачі стверджують, що
всі ці незаконні дії посадових осіб
виконувались за для того аби
перепродати квартиру, затрудняти її
повернення власникам. Так і сталося.
ОСОБА_6 в куплену квартиру не
поселялась, на протязі послідуючого
місяця піклувалась про реєстрацію її
права власності в бюро технічної
інвентаризації м. Дніпропетровська та
оформлення документів необхідних для
продажу квартири. Через місяць і 10 днів
після купівлі - 10.01.2002 року перепродала
квартиру ОСОБА_9, якому з договору було
відомо про викладені обставини.
Красногвардійський районний суд 06.06.2011
року ухвалив рішення, яким відмовив в
задоволенні позову. Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області ухвалою від 06 березня 2012 року
апеляційну скаргу позивачів відхилила,
рішення суду залишила без змін. Ухвалою
судді Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22.05.2012 року у
відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою на рішення
Красногвардійського районного суду
від 06.06.2012 року відмовлено. Як наслідок,
за наявності судового рішення, за яким
договір продажу квартири позивачів
визнано недійсним, з 2002 року позивачі
не мають постійного місця реєстрації,
проживають в житлі за наймом. За
відсутності постійної реєстрації
місця проживання , на протязі більше 10
років порушуються їх житлові права,
право на працю, навчання. Спір про
відновлення їх прав не вирішено. Тому,
позивачі вимушені звернутись з позовом
до ОСОБА_6 з підстав ст. 48 ЦК України (в
редакції 1963 р.).

Пізніше позивачі та їх представник
ОСОБА_1 декілька разів уточнювали
позовні вимоги та їх підстави і в
остаточному варіанті просили стягнути
з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 вартість квартири АДРЕСА_1 в
сумі 192622,00 грн., рівними частинами по
64207,00 грн. кожному з них. Правовими
підставами своїх позовних вимог в
остаточному варіанті просили вважати
ст. ст. 48, 440 ЦК України (в редакції 1963 р.).

Ухвалою суду до участі у справу був
залучений приватний нотаріус ОСОБА_7 у
якості третьої особи замість
приватного нотаріуса ОСОБА_12.

Ухвалою суду відповідачку по справі
було уточнено на ОСОБА_6.

В судовому засіданні представник
позивачів ОСОБА_1 уточнені позовні
вимоги та правові підстави позивачів
підтримав та просив задовольнити їх в
повному обсязі, посилався на обставини
викладені в позовній заяві.

Представник відповідачки ОСОБА_2 в
судовому засіданні заперечувала проти
задоволення позовних вимог позивачів.
При цьому, пояснила, що заявлені в
позовній заяві вимоги та підстави
якими обґрунтовуються позовні вимоги
не відповідають дійсним обставинам
справи, є надуманими з боку позивачів
та свідчать про те, що позивачі
намагаються вести в оману суд
посилаючись на вигадані ними підстави.
Протягом 2002-2007 років в провадженні
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська перебувала справа №
2-12/2007 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_9, Виконавчого
комітету Красногвардійської районної
у м. Дніпропетровську ради, Приватного
нотаріуса Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, треті
особи: Шоста дніпропетровська державна
нотаріальна контора, нотаріус ОСОБА_13,
Приватні нотаріуси Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_12
та ОСОБА_14 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, про витребування майна з
чужого незаконного володіння, про
визнання недійсним рішень виконавчого
комітету Красногвардійської районної
ради м. Дніпропетровська № 301/29 від
16.11.2001 року і № 336/19 від 21.12.2001 року. В
обґрунтування своїх позовних вимог
позивачка ОСОБА_3 посилалась на
підстави, передбачені ст. ст. 48, 57 ЦК
України, тобто угода, яка не відповідає
вимогам закону та угода, яка укладена
внаслідок обману, насильства, погрози.
Після уточнення та доповнення позовних
вимог правовими підставами для
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу позивачка визначила
ст. ст. 48, 55, 56, 57 ЦК України, тобто
недійсність угоди, яка суперечить
вимогам закону, недійсність угоди,
укладеної громадянином, нездатним
розуміти значення своїх дій,
недійсність угоди, укладеної внаслідок
омани, насильства, погрози. До одного
провадження з позовною заявою ОСОБА_3
була прийнята позовна заява ОСОБА_15 в
своїх інтересах і в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4, де в
обґрунтування своїх позовних вимог він
посилався на те, що квартира АДРЕСА_1
була отримана їх сім'єю під час шлюбу
внаслідок міни. Він в квартирі
тимчасово не мешкав, але в квартирі
мешкав та був її співвласником
неповнолітній син ОСОБА_4. Позивач
ОСОБА_15, як батько неповнолітнього,
згоди на відчуження квартири не давав,
до райвиконкому з заявою надати дозвіл
на продаж квартири - не звертався.
Документи, які були надані до виконкому
підписувалися не їм. Внаслідок
неправомірних дій зі сторони
співробітників виконкому його
неповнолітній син залишився без житла.
У серпні 2001 року ОСОБА_3 власноручно
написала розписку про одержання грошей
в борг 6000 доларів США у ОСОБА_10 в строк
до 07 січня 2002 року, у розписці позивачка
вказала, що гроші вона взяла під
заставу належної їй квартири АДРЕСА_1.
За поясненнями ОСОБА_3 розписка була
написана нею власноруч в присутності
свідків, але під тиском та погрозами зі
сторони ОСОБА_10 З заявами в
правоохоронні органи про притягнення
відповідача ОСОБА_10 до кримінальної
відповідальності вона звернулася
влітку 2002 року, після звернення до суду
з позовною заявою про визнання угод
недійсними. 26 жовтня 2001 року ОСОБА_3
видала довіреність на ім'я ОСОБА_10 і на
ім'я ОСОБА_11 на право розпорядження
квартирою АДРЕСА_1 для підготовки
документів, необхідних для відчуження
належної їй квартири. Твердження
позивачки про те, що
довідка-характеристика МБТІ на
відчуження квартири, рішення
виконавчого комітету про дозвіл
продажу власності, що належить
неповнолітньому, виписка наймача та
членів його родини були підготовлені
та оформлені відповідачем ОСОБА_10 - не
знайшли свого підтвердження належними
доказами в ході судового слухання. 29
листопада 2001 року був укладений
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, цей договір був посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 Як було
встановлено районним судом по справі №
2-12/2007, що підтверджується матеріалами
справи, у зазначеній угоді, ОСОБА_10 діяв
на підставі довіреності від імені
ОСОБА_3 і її неповнолітнього сина
ОСОБА_4 Доручення було посвідчено 26.10.2001
року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 ОСОБА_11
діяв на підставі довіреності,
посвідченої 29 травня 2001 року приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
від імені ОСОБА_5 Однак, позивачами - ні
ОСОБА_3, ні ОСОБА_5 не були заявлені
вимоги про визнання довіреностей від 29
травня 2001 року від імені ОСОБА_5, і від
26.10.2001 року, від імені ОСОБА_3 і її
неповнолітнього сина ОСОБА_4
недійсними, як угод, на підставах
передбачених цивільним
законодавством, та слід зазначити , що
данні довіреності з боку позивачів не
коли не були відізвані та вони були
дійсні до закінчення строку.
Розрахунок за продану квартиру,
ОСОБА_10, 30 листопада 2001 року передав
ОСОБА_3 та її сину ОСОБА_5 ОСОБА_3 і її
повнолітній син ОСОБА_5 написали
власноручно розписки про одержання
грошей. ОСОБА_5 одержав у рахунок
проданої 1/3 частини квартири 10000,00 грн.,
а ОСОБА_3 від свого імені та імені
неповнолітнього ОСОБА_4, у рахунок
відчужених 2/3 частин квартири одержала
21200,00 грн. Таким чином, позивачі ОСОБА_3,
ОСОБА_5 отримали розрахунок по вартості
проданої квартири й власноруч оформили
розписки. Доводи позивачів, що розписки
були написані під тиском та погрозами
зі сторони відповідача ОСОБА_10 не
знайшли свого підтвердження, у
встановленому процесуальному порядку,
належними доказами. Навпаки, вони
спростовуються фактичними
обставинами, а саме тим, що ОСОБА_3
отримувала від ОСОБА_10 гроші, які були
їй необхідні для закриття кримінальної
справи, яка була порушена відносно неї
за збут наркотичних препаратів в
особливо великих розмірах в 2001-2002
роках. Тому, вона вважає доведеними
обставинами те, що при видачі
довіреностей на ім'я ОСОБА_10 та ОСОБА_11
позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 діяли
повністю усвідомлюючи значення своїх
дій. Ці обставини підтверджуються
наступним отриманням грошей при
розрахунку за вартість квартири та
написанням власноруч розписок в
отриманні грошей. При таких обставинах
не має підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4
до ОСОБА_6 про стягнення вартості
квартири АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що
позивачі отримали від покупця дійсну
ринкову вартість квартири на момент її
відчуження. Підставами для визначення
недійсною угоди купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 - стало те, що при
відчуженні частини власності, належної
неповнолітньому ОСОБА_4 - не було у
встановленому порядку оформлене
рішення виконавчого комітету
Красногвардійського району в м.
Дніпропетровську. Судова колегія
Дніпропетровського апеляційного суду
в своєму рішенні від 17 лютого 2010 року
зробила висновок про те, що спірна
угода 29.11.01 року була оформлена в
порушення вимог ст. 18 Закону України
«Про охорону дитинства», і є недійсною
на підставах, передбачених ст. 48 ЦК
України, оскільки при укладенні цієї
угоди в нотаріальну контору не було
надано рішення виконкому про надання
дозволу про продаж частини власності,
яка належить неповнолітньому.
Внаслідок цього - спірна угода була
визнана судом недійсною, як угода, що не
відповідає вимогам закону. Продавцем
майна за договором купівлі-продажу
29.11.2001 року були ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 Тобто, за смислом угоди саме
вони надавали документи, необхідні для
нотаріального посвідчення угоди. Крім
того, угода була нотаріальна
посвідчена між особами, які діяли на
підставі нотаріального посвідчених
довіреностей від імені ОСОБА_3, ОСОБА_5 а
саме ОСОБА_10 та ОСОБА_11 Відповідачка
10.01.2002 року продала спірну квартиру
ОСОБА_9 по її повній вартості 30210 грн.,
станом на 2002 рік.

Приватний нотаріус ОСОБА_7 в судове
засідання не з'явився, про час та місце
слухання справи був повідомлений
належним чином, причину своєї неявки
суду не повідомив.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
справи, суд вважає, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають по наступним
підставам.

В судовому засіданні було встановлено,
що ОСОБА_3 та її синам ОСОБА_5 і
неповнолітньому в той час ОСОБА_4
належала на праві спільної сумісної
власності квартира АДРЕСА_1, на
підставі свідоцтва про право власності
від 22 листопада 2001 року (а.с.7).

29 листопада 2001 року було укладено
договір купівлі-продажу цієї квартири
між ОСОБА_3, ОСОБА_4 , від імені яких діяв
ОСОБА_10, ОСОБА_5, від імені якого діяв
ОСОБА_11 та ОСОБА_6 (а.с.9).

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17.02.2010
року визнано недійсним вищевказаний
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, укладений 29 листопада 2001 року
між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, на
підставі ст. 48 ЦК України (в редакції 1963
року) (а.с.11.12). Дане рішення скасоване не
було та набрало чинності.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, вищевказані обставини
доказуванню не підлягають, оскільки
встановлені рішенням апеляційного
суду Дніпропетровської області від
17.02.2010 року.

Згідно із положеннями ст. 48 Цивільного
кодексу Української РСР (в редакції,
яка діяла на час виникнення спору),
недійсною є та угода, що не відповідає
вимогам закону, в тому числі ущемлює
особисті або майнові права
неповнолітніх дітей. По недійсній
угоді кожна з сторін зобов'язана
повернути другій стороні все одержане
за угодою, а при неможливості повернути
одержане в натурі - відшкодувати його
вартість у грошах, якщо інші наслідки
недійсності угоди не передбачені
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 440 Цивільного
кодексу Української РСР (в редакції,
яка діяла на час виникнення спору),
шкода, заподіяна особі або майну
громадянина, а також шкода, заподіяна
організації, підлягає відшкодуванню
особою, яка заподіяла шкоду, у повному
обсязі, за винятком випадків,
передбачених законодавством Союзу РСР.

На підставі вищевказаного, позивачі
звернулися до суду з вимогами до
відповідачки про відшкодування
вартості спірної квартири.

Разом з тим, відповідно до ст. ст. 10, 60
ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Так, в матеріалах даної справи є
розписки від 30.11.2001 року, складені від
імені ОСОБА_3, яка також діяла в
інтересах малолітнього ОСОБА_4, та від
імені ОСОБА_5, згідно яких ОСОБА_3
отримала від продажу спірної квартири
кошти в сумі 21200,00 грн., які вона
отримала за себе та свого
неповнолітнього на той час сина ОСОБА_4,
а ОСОБА_5 отримав за свою частину
квартири 10000,00 грн.

Представник позивачів в судовому
засіданні вказав, що йому відомо про
вказані розписки.

Вказані розписки не були визнані
недійсними, а тому вони є чинними й на
теперішній час. Таким чином, фактично
позивачі вже отримали кошти за належну
їм квартиру, у зв'язку з чим у суду
відсутні підстави для стягнення з
відповідачки вартості квартири
АДРЕСА_1 в сумі 192622,00 грн., на підставі
ст. ст. 48, 440 Цивільного кодексу
Української РСР (в редакції, яка діяла
на час виникнення спору).

За таких обставин, з урахуванням всього
вищевказаного, суд вважає за необхідне
відмовити позивачам в задоволенні
їхніх вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 48, 440 Цивільного кодексу
Української РСР (в редакції 1963 року, яка
діяла на час виникнення спору), ст. ст. 10,
11, 57-61, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа:
приватний нотаріус ОСОБА_7 про
стягнення вартості квартири -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В.
Самсонова