Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

Головуючого-судді
Бартащук Л.П.

при секретарі
Ізвольській С.С.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - адвоката
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, треті особи - Служба у справах
дітей Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації, Служба у
справах дітей Дарницької районної в м.
Києві державної адміністрації про
надання дозволу на виїзд дитини за
кордон, -

В С Т А Н О
В И В:

Позивач - ОСОБА_3 звернувся з
позовом, в якому просить надати дозвіл
на тимчасовий виїзд за межі України, а
саме - з 01.07.2015 року по 31.08.2015 року до
Сполучених Штатів Америки малолітньої
дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
супроводі батька - ОСОБА_3 або інших
осіб, уповноважених ним за нотаріально
посвідченою згодою без згоди матері
дитини - ОСОБА_4, а також надати дозвіл
на оформлення та виготовлення проїзних
документів на право тимчасового
виїзду за межу України малолітньої
дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без
дозволу матері - ОСОБА_4.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі з 24.09.2004 року, від
якого мають дитину - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням суду від 25.07.2014р. шлюб
було розірвано.

Договором щодо здійснення
батьківських прав та виконання
обов'язків від 25.04.2014р., сторони
визначили місце проживання дитини
після розірвання шлюбу разом з матір'ю.

Пунктом 2.1. вказаного Договору
передбачене право позивача на щорічний
відпочинок з дитиною.

Позивач має намір провести літні
канікули разом з сином в Сполучених
Штатах Америки, оздоровити дитину,
розширити його світогляд, вдосконалити
знання англійської мови, відвідати
Діснейленд.

Не зважаючи на умови укладеного
Договору, відповідач не надала згоди на
виїзд дитини за межі України, що
суперечить інтересам самої дитини.

Посилаючись на наведені обставини
та керуючись ст. 141 Сімейного кодексу
України, ст. 313 Цивільного кодексу
України, ст. 11 Закону України «Про
охорону дитинства», ст. 4 Закону України
«Про порядок виїзду з України та в'їзду
в Україну громадян України»,
представник позивача, підтримавши в
судовому засіданні позов, просила його
задовольнити.

Представник відповідача в
судовому засіданні позов не визнав,
заперечував проти його задоволення з
тих підстав, що пунктом 2.1. Договору
щодо здійснення батьківських прав та
виконання обов'язків від 25.04.2014р.
передбачене право позивача на щорічний
відпочинок з дитиною, проте, термін
цього відпочинку має визначатися за
попередньою домовленістю між батьками,
а місце відпочинку повинно бути
заздалегідь (не пізніше ніж за два
місяці) узгоджене з матір'ю.

Ні термін відпочинку, ні місце
відпочинку з відповідачем не
погоджувалися, навпаки, відповідач
оформила собі і сину довгострокові
візи з правом багаторазового в'їзду до
Сполучених Штатів Америки, маючи намір
відвідати Сполучені Штати Америки та
не заперечує проти спільної поїздки до
Америки.

Представник відповідача пояснив,
що між сторонами погіршилися відносини
в виник конфлікт після того, як позивач,
готуючись виїхати до Сполучених Штатів
Америки з метою подальшого постійного
проживання в цій країні, без
погодження з відповідачем в жовтні
2014р. взяв дитину, і маючи намір без
згоди матері виїхати разом з дитиною,
привіз до Служби у справах дітей за
отриманням дозволу на виїзд дитини за
кордон без згоди матері, оскільки не
знав, що Служба у справах дітей таких
дозволів не надає.

Після того, дитина отримала травму,
а відповідач дізналася про те, що
сталося, звернулася з нотаріально
посвідченою заявою до усіх
компетентних органів про те, що вона не
надає дозвіл на виїзд дитини за межі
України.

На даний час відповідач проживає у
Сполучених Штатах Америки,
зареєстрував компанію і не має наміру
повертатися в Україну, що і стало
причиною побоювання відповідача про
реальну можливість вивозу позивачем
дитини без її згоди і неможливість в
силу відсутності правового механізму
повернення дитини в Україну.

З урахуванням наведених обставин і
наданих на їх підтвердження доказів,
представник відповідача просив
відмовити у задоволенні позову.

Представники третіх осіб - Служби у
справах дітей Дарницької районної в м.
Києві державної адміністрації і Служби
у справах дітей Дніпровської районної
в м. Києві державної адміністрації в
судові засідання не з'явилися, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином, направили письмові
заяви про розгляд справи у відсутність
їх представників.

Вислухавши представників сторін,
дослідивши матеріли справи, оцінивши
надані сторонами докази в їх
сукупності та взаємозв'язку, суд дійшов
до висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог про надання дозволу на
виїзд дитини за межі України без згоди
матері з наступних причин.

Відповідно до статті 33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
доживання, право вільно залишати
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ч. 3 ст. 313 Цивільного
кодексу України, - фізична особа, яка не
досягла шістнадцяти років, має право на
виїзд за межі України лише за згодою
батьків та у їхньому супроводі або в
супроводі осіб, які уповноважені ними.

Судом встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з
24.09.2004 року, від якого мають спільну
дитину - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дніпровського районного
суду м. Києва від 25.07.2014р., яке набрало
законної сили 05.08.2014р., шлюб було
розірвано.

Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 150 Сімейного
кодексу України батьки зобов'язані
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток, зобов'язані готувати її до -
самостійного життя.

Відповідно до ч.7 ст. 7, ч. 2 ст. 155
Сімейного кодексу України дитина має
бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, установлених
Конституцією України та Конвенцією про
права дитини, а батьківські права не
можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

З урахуванням інтересів дитини та
врегулювання питань, пов'язаних з
вихованням, утриманням дитини,
Договором щодо здійснення
батьківських прав та виконання
обов'язків від 25.04.2014р., сторони
визначили місце проживання дитини
після розірвання шлюбу разом з матір'ю,
а також визначити права і обов'язки
батька і матері по відношенню до
дитини.

Зокрема, пунктом 2.1. вказаного
Договору передбачене право позивача
проводити з сином щорічний відпочинок,
термін якого має визначатися за
попередньою домовленістю між батьками,
а місце відпочинку повинно бути
заздалегідь (не пізніше ніж за два
місяці) узгоджене з матір'ю.

Договір сторонами не розірваний і не
визнавався у встановленому законом
порядку недійсним.

Згідно з статтею 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Вимога позивача про надання
дозволу на виїзд дитини за межі України
без згоди матері дитини у час і місце,
які не погоджені з відповідачем,
суперечить пункту 2.1. Договору щодо
здійснення батьківських прав та
виконання обов'язків від 25.04.2014р.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

В матеріалах справи містяться
докази звернення позивача 22.10.2014р.
телеграфом до відповідача з
пропозицією надати дозвіл на виїзд
дитини за кордон на зимові канікули, а
також докази звернення позивача до
Служби у справах дітей Дарницької
районної в м. Києві державної
адміністрації, а не до відповідача, з
заявою про доцільність вивозу дитини
за кордон на зимові і літні канікули,
проте, належних доказів направлення
позивачем відповідачу пропозиції щодо
терміну та місця спільного відпочинку
з дитиною у період літніх канікул суду
не надано, як і доказів такої відмови
відповідача.

Як встановлено в судовому
засіданні, відповідач не заперечує
проти відвідування дитиною у період
літніх канікул Сполучених Штатів
Америки, має можливість супроводу
дитини, оскільки і відповідачці і
дитині відкрита багаторічна віза на
право багаторазового в'їзду до
Сполучених Штатів Америки, натомість,
заперечує проти супроводу її дитини
сторонніми особами, визначеними
позивачем у позовній заяві, без її
супроводу, а також заперечує щодо
термінів, зазначених позивачем,
оскільки з 01.09.2015р. у дитини починається
навчання у школі.

Кожна особа, відповідно до ст. 3 ЦПК
України вправі звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Як зазначено вище, питання про
термін і місце спільного відпочинку
позивачем з дитиною у період літніх
канікул з відповідачем в порядку,
передбаченому п. 2.1. Договору, позивачем
не вирішувалися.

Відповідно, право позивача на
щорічний відпочинок, термін якого має
визначатися за попередньою
домовленістю між батьками, у місці, яке
заздалегідь (не пізніше ніж за два
місяці) узгоджене з матір'ю, не порушене
і не оспорюється, отже, судовому
захисту не підлягає.

На підставі викладеного та
керуючись ст. 33 Конституції України,
ст.ст. 150, 155 Сімейного кодексу України,
ст. 313 Цивільного кодексу України,
Законом України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України», Правилами оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документа дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
від 31 березня 1995 року № 231, Правилами
перетинання державного кордону
громадянами України, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 січня 1995 року, ст. ст. 3, 10, 11, 57-61,
208-210, 212-215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи - Служба у
справах дітей Дніпровської районної в
м. Києві державної адміністрації,
Служба у справах дітей Дарницької
районної в м. Києві державної
адміністрації про надання дозволу на
виїзд дитини за кордон - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду міста Києва через
Дніпровський районний суд міста Києва
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення, а учасниками судового
розгляду, які не були присутніми під
час проголошення рішення у судовому
засіданні, - протягом 10 днів з дня
отримання копії рішення.

СУДДЯ: