Провадження №22-ц/784/2624/14
Провадження №22-ц/784/2624/14
Суддя суду першої інстанції Батченко
Доповідач апеляційного суду
Рішення

Іменем України

10 листопада 2014 року
місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В., Серебрякової
Т.В.,

із секретарем судового засідання
Романенко Ю.О.,

за участю: представника позивача
Ремешевського Є.А.,

представника відповідача
ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на заочне рішення
Центрального районного суду міста
Миколаєва від 11 листопада 2013 року,
ухваленого за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
виселення,

ВСТАНОВИЛА :

У липні 2012 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що 26 листопада 2007 року між
Закритим акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником
якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4
укладено у простій письмовій формі
кредитний договір №DN80F100000207, за умовами
якого банк надав відповідачу кредитні
кошти у розмірі 92 480 доларів США на
придбання нерухомості, зі сплатою 0.83 %
на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, винагороди
за надання фінансового інструменту у
розмірі 4 760 доларів США від суми
виданого кредиту у момент надання
кредиту, та винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 0,32%
від суми виданого кредиту щомісяця,
строком до 25 листопада 2027 року включно.

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором
в той же день між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_4 укладено іпотечний договір,
відповідно до умов якого остання
передала в іпотеку банку належну їй на
праві приватної власності квартиру
АДРЕСА_2, заставною вартістю 343 400 грн.

Відповідач зобов'язання за кредитним
договором не виконувала належним
чином, у зв'язку з чим станом на 29 травня
2012 року утворилась заборгованість на
загальну суму 151 978 доларів США 28 центів,
що еквівалентно 1 214 686 грн. 41 коп., та
складається з: 73 475 доларів США 72 центів
- заборгованості по кредиту, 24 786
доларів США 79 центів - заборгованості
по процентам за користування кредитом,
9 546 доларів США 03 цента - заборгованості
з комісії; 36 902 доларів США 89 центів -
пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за кредитом, 31 долар США 28
центів - штраф (фіксована частина), 7 235
доларів США 57 центів - штраф (процентна
складова).

Посилаючись на викладене позивач
просив: в рахунок погашення зазначеної
вище заборгованості звернути
стягнення на предмет іпотеки шляхом
продажу ним квартири з можливістю
укладенням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
правом отриманням витягу з Державного
реєстру прав власності, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування та з
наданням банку всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу, а
також виселити з вказаної квартири
відповідача та усіх інших осіб, які
зареєстровані та/або проживають в ній,
зі зняттям їх з реєстраційного обліку
та провести розподіл судових витрат.

Заочним рішенням Центрального
районного суду міста Миколаєва від
11 листопада 2013 року позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено частково.
Звернуто стягнення в межах 861 430 грн. 48
коп. на предмет іпотеки за договором
іпотеки від 26 листопада 2007 року, а саме
на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею
33.4 кв.м., житловою площею 15.7 кв.м., що
належить на праві власності ОСОБА_4 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом
реалізації з прилюдних торгів та
початковою ціною не нижче 343 400 грн.

Виселено ОСОБА_4 з вищевказаної
квартири без надання іншого житлового
приміщення. Вирішено питання щодо
судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить змінити судове
рішення в частині способу звернення
стягнення на предмет іпотеки,
визначення розміру пені та штрафу, а
також в частині валюти зобов'язання.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 20 березня 2014
року заочне рішення скасовано та
ухвалено нове рішення про відмову в
задоволенні позову, з посиланням на
наявність рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 08 липня 2013
року, ухваленого у справі за позовом
ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
задоволення вимоги за кредитним
зобов'язанням, шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки, за яким
вже звернуто стягнення на спірну
квартиру для погашення кредитної
заборгованості.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 серпня 2014 року
рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 20 березня 2014
року скасовано, а справу направлено на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції з посиланням на те, у
вищевказаній цивільній справі за
№2ц-2062/2011 Центрального районного суду
міста Миколаєва вимоги щодо виселення
ОСОБА_4 не заявлялися, а тому не були
предметом розгляду.

Ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від
10 листопада 2014 року
провадження у справі в частині
вирішення позовних вимог банку про
звернення стягнення на предмет іпотеки
закрито на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК
України.

Апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк»
підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Вирішуючи справу таким чином, як
викладено в оскаржуваному рішенні та
частково задовольняючи позовні вимоги
банку, суд першої інстанції виходив з
того, що боржником не виконуються
зобов'язання за кредитним договором,
забезпеченого іпотекою, а тому
іпотекодержатель набув право
звернення стягнення на квартиру, як на
предмет іпотеки, шляхом застосування
процедури продажу. Окрім того, із
зверненням стягнення на майно
відповідача місцевий суд вважав, що
підлягають задоволенню і позовні
вимоги в частині виселення відповідача
з спірної квартири.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду з огляду на
наступне.

Відповідно до ст.313 ЦПК України справа
розглядається апеляційним судом за
правилами, встановленими для розгляду
справи судом першої інстанції, за
результатами якого апеляційний суд
ухвалює рішення або постановляє ухвалу
за правилами ст.19 і глави 7 розділу ІІІ
цього Кодексу.

Судом встановлено, що 26 листопада 2007
року між ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк», та ОСОБА_4
укладено у простій письмові формі
кредитний договір №DN80F100000207, за яким
банк надав відповідачу кредит у
розмірі 92 480 доларів США, у тому числі на
придбання нерухомості вартістю 68 000
доларів США, а також на сплату
страхових платежів у випадках та
згідно порядку, передбачених кредитним
договором у розмірі 19 720 доларів США, зі
сплатою 9.96 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом, винагороди
за надання фінансового інструменту у
розмірі 4 760 доларів США від суми
виданого кредиту у момент надання
кредиту та винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 0.32 %
від суми виданого кредиту щомісяця в
період сплати, строком з 26 листопада 2007
року по 25 листопада 2027 року (а.с.7-9).

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 26
листопада 2007 року між ЗАТ КБ
«ПриватБанк», правонаступником якого
є позивач, та ОСОБА_4 укладено
нотаріально посвідчений іпотечний
договір, відповідно до умов якого
позичальник передав в іпотеку банку
належну йому на праві власності
квартиру АДРЕСА_2, заставною вартістю 343
400 грн.(а.с. 10-12).

ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним
договором не виконала, у зв'язку з чим
станом на 29 травня 2012 року утворилась
заборгованість в загальному розмірі 151
978 доларів США 28 центів, що еквівалентно
1 214 686 грн. 41 коп. та яка згідно із
розрахунком складається з:

- 73 474 доларів США 72 центів -
заборгованість по кредиту;

- 24 786 доларів США 79 центів -
заборгованість по процентам за
користування кредитом;

- 9 546 доларів США 03 цента -
заборгованість з комісії;

- 36 902 доларів США 89 центів - пеня за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
кредитом;

- 31 долар США 28 центів - штраф
(фіксована частина) і 7 235 доларів США 57
центів - штраф ( процентна складова)
(а.с.4-5).

Оскільки позичальник не виконувала
умови вказаного вище договору, банк
вимагав повернення достроково кредиту,
нарахованих до сплати поточних
платежів та штрафних санкцій. 24 травня
2012 року позивач направив відповідачу
письмову вимогу про усунення порушень,
з значенням боргу в розмірі 144 314
доларів США 48 центів (а.с.13).

Отже, з врахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що між
сторонами мають місце договірні
відносини, зокрема, кредитні, які
повинні виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та в
установлений строк (ст.ст.526,527,530 ЦК
України).

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.527 ЦК України боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Правові наслідки порушення
зобов'язання, забезпеченого іпотекою,
передбачені Законом України «Про
іпотеку» від 05 червня 2003 року (з
наступними змінами та доповненнями).

Відповідно до ч.1 ст.33 та ст.39 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки передбачено на
підставі рішення суду.

Згідно ч.1 ст.40 Закону України «Про
іпотеку» від 05 червня 2003 року (з
наступними змінами та доповненнями)
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

У частинах 2 і 3 ст.40 вищевказаного
Закону, законодавець установлює певний
порядок дій банку: після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення шляхом
позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні, на
які звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, передбачено в ч.3 ст.109 ЖК
України.

З роз'яснень, викладених у п.43 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року за № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» слідує, що при
розгляді позову іпотекодержателя про
виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке. Згідно з ч.4 ст.9,
ст.109 Житлового кодексу України,
ст.ст.39 - 40 Закону України «Про іпотеку»
виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення, яке є
предметом іпотеки, проводиться в
порядку, встановленому законом. При
цьому суд за заявою іпотекодержателя
одночасно з рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки за
наявності підстав, передбачених
законом, ухвалює рішення про виселення
мешканців цього житлового будинку чи
житлового приміщення.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Проте, як вбачається з вимоги банку про
виселення, вона була надіслана не за
адресою спірної квартири (а.с.13).

До того ж, з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1.

Доказів того, що відповідач проживає у
квартирі АДРЕСА_2 або будь-які інші
особи зареєстровані та проживають у
цій квартирі позивач не надав, хоча
згідно ст.60 ЦПК України, то є його
обов'язком.

Крім того, позивач не визначився кого ж
саме, крім відповідача, необхідно
виселити зі спірної квартири, оскільки
протягом розгляду справи він не просив
залучити інших осіб, які зареєстровані
та проживають у квартирі, в якості
відповідачів. Виселення ж осіб без їх
повідомлення про це та притягнення їх
до участі у справі, згідно з нормами
житлового законодавства, неможливо.

Тобто, позивачем не дотримано всі
умови, необхідні для виселення
відповідача із спірної квартири,
зокрема, не направлено письмову вимогу.

Наявний у матеріалах справах лист від 24
травня 2012 року, який взагалі надсилався
ОСОБА_4 на іншу адресу, колегія суддів
не приймає до уваги при вирішенні
справи, як належний доказ дотримання
позивачем вимог Закону України «Про
іпотеку», оскільки в матеріалах справи
відсутні відомості щодо його
отримання відповідачем.

Разом тим, вирішуючи справу, колегія
суддів враховує положення ч.3
ст.303 ЦПК України про те, що апеляційний
суд не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права,
які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

За такого, на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України, рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню з ухваленням
апеляційним судом у справі нового
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
виселення.

При цьому, зазначене рішення жодним
чином не порушує прав позивача у
подальшому при додержанні всіх вимог
законодавства здійснити виселення
відповідача або інших осіб, які
зареєстровані у іпотечному майні, при
наявності для цього підстав.

Керуючись ст. ст. 303,309,316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Заочне рішення Центрального районного
суду міста Миколаєва від 11
листопада 2013 року скасувати та
ухвалити у справі нове рішення.

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_4 про виселення - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього часу
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: