У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Нагорняка В.А., Леванчука
А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа - реєстраційна
служба Вишгородського районного
управління юстиції, про поділ
спільного майна подружжя та за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
третя особа - реєстраційна служба
Вишгородського районного управління
юстиції, про визнання майна особистою
приватною власністю, за касаційною
скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на
рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 06 лютого 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 04 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ
спільного майна подружжя.

Позивач посилався на те, що з 20 грудня
1986 року він з відповідачкою перебував у
зареєстрованому шлюбі. За спільні
кошти подружжя було придбано квартиру
АДРЕСА_1. Вказував на те, що на
час звернення до суду шлюб не
розірвано, однак з вересня 2013 року між
подружжям припинені шлюбні відносини
та він був змушений залишити спільне
житло.

Зазначав, що вказане майно є спільним
майном подружжя, а тому він має право на
його 1/2 частини вказаної квартири.
Згоди щодо добровільного поділу майна
сторони не досягли.

Також зазначав, що з часу реєстрації
шлюбу сторони проживали в квартирі
АДРЕСА_2 і він приймав участь у сплаті
пайових внесків за вказане житлове
приміщення. За спільні кошти в квартирі
був проведений капітальний ремонт,
внаслідок якого її вартість значно
збільшилась. За спільні кошти подружжя
була придбана побутова техніка.

Просив визнати квартиру АДРЕСА_1
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя; визнати за ним та
відповідачкою право власності на
вказану квартиру по 1/2 частини кожному;
визнати капіталовкладення в ремонт
квартири АДРЕСА_2 на загальну суму 41
тис. грн, стягнувши грошову компенсацію
1/2 частини вказаних коштів в сумі 20 500
грн з відповідачки; визнати спільною
сумісною власністю подружжя придбану
побутову техніку на загальну суму 30
тис. грн; визнати за ним та виділити у
користування холодильник LG,
холодильник «Арістон», телевізор
«відео 7».

ОСОБА_5 звернулася до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_4 про
визнання квартири АДРЕСА_1 особистою
приватною власністю.

Посилалась на те, що спірна квартира не
була придбана за спільні кошти
подружжя, а придбана за кошти, які їй
передала її донька ОСОБА_7 Зазначала, що
відповідач ОСОБА_4 не надавав коштів на
придбання спірної квартири. Просила
визнати квартиру АДРЕСА_1 її особистою
власністю.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 06 лютого 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 04 червня 2014 року, позов ОСОБА_4
задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2
частини квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2
частини квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_4 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5
- ОСОБА_6, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, ухвалити нове
рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_4 та відмовляючи у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_5, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
суд апеляційної інстанції, правильно
виходив з того, що при укладені
договору купівлі-продажу спірної
квартири нотаріусом були роз'яснені
сторонам положення ст. 60, 65 СК України
щодо набуття квартири у спільну
сумісну власність. ОСОБА_5 не надала
доказів на підтвердження передачі
ОСОБА_7 грошових коштів особисто для
ОСОБА_5 для придбання спірної квартири.

Доводи, наведені в касаційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявника з
висновками судів попередніх інстанцій
та з їх оцінкою.

Із матеріалів касаційної скарги,
змісту оскаржуваних судових рішень
вбачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені в ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності та неправильності
зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права при розгляді
даної справи судами попередніх
інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 -
ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 06 лютого 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 04 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Нагорняк В.А. Леванчук
А.О. Маляренко А.В.