АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/3415/14
Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.
Доповідач Акопян В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого судді: Акопян В.І.

Суддів: Гальонкіна С.А., Петренка В.М.,

При секретарі: Фадєйкіній Н.Б.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського
районного суду м. Полтави від 30 вересня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Кредитної Спілки «Полтава і полтавці»
про захист прав споживачів, визнання
недійсними окремих умов договору,
розірвання кредитного договору та
зобов'язання здійснити перерахунок
заборгованості, -

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача Акопян В.І., -

В С Т А Н О В И
Л А :

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 30 вересня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 до Кредитної
Спілки «Полтава і полтавці» про захист
прав споживачів, визнання недійсними
окремих умов договору, розірвання
кредитного договору та зобов'язання
здійснити перерахунок заборгованості -
відмовлено.

З рішенням не погодилась ОСОБА_1, в
інтересах якої, апеляційну скаргу
подав ОСОБА_2, просить рішення суду
першої інстанції скасувати, та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.
Посилається на неповне з'ясування
судом обставин справи, невідповідність
висновків місцевого суду фактичним
обставинам справи та допущення
порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу слід
відхилити з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено доказами по справі, що 14
травня 2008 року між Кредитною спілкою
«Полтава і полтавці» та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір № 352, за
умовами якого кредитна спілка
зобов'язалася надати позивачці
споживчий кредит в сумі 17000 грн., а
остання зобов'язалась повернути
основну суму кредиту та сплатити
проценти за користування кредитом у
розмірі 0,21% щоденно на залишок суми
кредиту. Строк користування кредитом
встановлювався протягом 24 місяців з 14
травня 2008 року по 14 травня 2010 року.

Пунктом 9.1. вказаного кредитного
договору встановлено, що при порушенні
строків сплати кредиту та/або
процентів, вказаних у графіку
розрахунків (додаток №1 до договору)
більше, ніж на три дні, кредитор подвоює
процентну ставку, вказану в п.1.1. до
моменту повного погашення
простроченої заборгованості. Якщо
після закінчення місячного строку з
дня подвоєння процентної ставки
позичальник порушує строк сплати
кредиту та/або процентів, то кредитор
потроює процентну ставку, вказану п.1.1.
до моменту повного погашення
простроченої заборгованості.

Згідно з п. 1.1. кредитного договору
процентна ставка за користування
кредитом становить 0,21 відсотків
щоденно на залишок основної суми
кредиту, тобто річна процентна ставка
становить 76,65 відсотків (0,21% х 365 днів).

Отже, у випадку подвоєння на підставі
пункту 9.1. вказаного договору процентна
ставка складає 153,3 відсотків на рік, у
випадку потроєння - 229,95 відсотків на
рік.

За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦПК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

За положеннями п.п. 22, 23 ст. 1, ч. 5 ст. 11, ст.
18 Закону України «Про захист прав
споживачів» до договорів із
споживачами про надання споживчого
кредиту застосовуються положення
цього Закону про несправедливі умови в
договорах, зокрема, положення, згідно з
якими передбачаються зміни в будь-яких
витратах за договором, крім
відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не
повинен включати у договори із
споживачем умови, які є
несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Несправедливими є, зокрема,
умови договору про встановлення вимоги
щодо сплати споживачем непропорційно
великої суми компенсації (понад
п'ятдесят відсотків вартості
продукції) у разі невиконання ним
зобов'язань за договором.

Якщо положення договору визнано
несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним.
Положення, що було визнане недійсним,
вважається таким з моменту укладення
договору.

Згідно рішення Конституційного Суду
України 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011
(справа про захист прав споживачів
кредитних послуг) дія положень пунктів
22, 23 статті 1, статті 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» від 12
травня 1991 року № 1023-XII з наступними
змінами поширюється на правовідносини
між кредитодавцем та позичальником
(споживачем) за договором про надання
споживчого кредиту, що виникають як під
час укладення, так і виконання такого
договору.

Встановивши, що відповідач включив у
пункт 9.1. оспореного кредитного
договору умови відповідальності лише
позичальника - споживача фінансових
послуг, яка зобов'язує останнього
сплатити кредиторові компенсацію за
прострочення виконання зобов'язання,
що вдвічі перевищує суму
заборгованості за кредитом, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, з яким погоджується судова
колегія, що такі умови є
несправедливими, суперечать
положенням ч. 3 ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів» та є недійсним.

З урахуванням вимог ст. 256, ч. 4 ст. 267, 253
ЦК України, та встановивши вірно
фактичні обставини спрви, суд першої
інстанції прийшов до обгрунтованого
висновку про те, що позивач з вимогою
визнання недійсними окремих умов
договору, звернулася з пропуском
трирічного строку позовної давності.

Посилання апелянта на ту обставину, що
позивач про порушення свого права
дізналася безпосередньо перед
зверненням з позовом до суду, в зв'язку
з чим нею не пропущено строк позовної
давності, не можуть бути взяті до уваги,
оскільки перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 267 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.
Частиною 3 даної статті передбачено, що
перебіг позовної давності за вимогами
про застосування наслідків нікчемного
правочину починається від дня, коли
почалося його виконання.

Про порушення свого права позивач
могла дізнатися з дня укладення
оскаржуваного договору, тому з 14 травня
2008 року почався перебіг строку
позовної давності. При розгляді справи
за позовом кредитної спілки до
позивачки про стягнення
заборгованості за кредитом в 2012 році
позивачка не заявляла позов про
визнання недійсним окремих умов
договору.

Належних та допустимих доказів про
поважність причин пропуску строку
позовної давності позивачкою не
надано, місцевий суд підставно
відмовив ОСОБА_1. в задоволенні позову
в цій частині за пропуском строку
позовної давності.

Відповідно до вимог статті 651 ЦК
України договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Колегією суддів не встановлено
будь-яких порушень кредитного договору
з боку відповідача, які б давали
підстави для його розірвання у
відповідності з вимогами ст. 651 ЦК
України, позивачем доказів на
підтвердження цього також не надано.

Доводи апеляційної скарги висновків
місцевого суду не спростовують, а
матеріали справи не дають підстав
вважати, що суд при розгляді даної
справи допустив порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які у відповідності до вимог ст. 309 ч.1 п.
4 ЦПК України є підставами для
скасування рішення.

За наведених обставин апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Керуючись ст. 303, ст. 307 ч. 1 п. 1, ст. 308 ч. 1,
ст. 314 ч. 1 п. 1, ст. 315 ЦПК України, колегія
суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 30 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
Акопян В.І

Судді :

Петренко В.М.

Гальонкін С.А.