Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/4025/14 Головуючий у 1 інстанції: Лихосенко М.О.
Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2010 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «СЕБ Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2009 року ПАТ «СЕБ Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, який в ході судового розгляду було уточнено.

У позові зазначалось, що 23.05.2008 року між АБ «Факторіал-Банк», правонаступником якого є позивач та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №533-в/37, згідно якого був наданий кредит в розмірі 50 000 доларів США зі сплатою 12,5% річних за користування кредитом з кінцевим строком повернення до 22.05.2015 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 23.05.2008 року між позивачем та відповідачами було укладено іпотечний договір №533-в/37/01, за яким відповідачі передали банку в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 не виконав належним чином свої зобов'язання за договором, внаслідок чого станом на 02.06.2010 року виникла заборгованість в сумі 481 496 грн. 01 коп., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом в сумі 11 904,95 доларів США, строкової заборгованості по кредиту в сумі 35 714,24 доларів США, простроченої заборгованості по відсоткам в сумі 9 608,49 доларів США, строкової заборгованості по відсоткам в сумі 33,07 доларів США, пені за прострочені платежі за кредитом в сумі 27 698 грн. 84 коп.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором станом на 02.06.2010 року в сумі 481 496 грн. 01 коп., судові витрати в розмірі 1 700 грн. та ІТЗ в розмірі 120 грн. та звернути стягнення на іпотечне майно, а саме квартиру АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2010 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «СЕБ Банк» заборгованість по кредитному договору в сумі 481496 грн. 01 коп., а також витрати по оплаті держмита в розмірі 1700 грн. та ІТЗ в розмірі 120 грн., а всього 483316 грн. 01 коп.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №533-в/37 від 23.05.2008 року та на підставі договору іпотеки 533-в/37/01 від 23.05.2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6

25.11.2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про перегляд зазначеного судового рішення суду, яку ухвалою цього суду від 22 липня 2014 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду. В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта уточнив, що оскаржується по суті заочне рішення суду від 22 листопада 2010 року, а не ухвала суду від 22 липня 2014 року .

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника апелянта та відповідачки ОСОБА_4 і заперечення представника ПАТ «Фідобанк», обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що 23.05.2008 року між позивачем ПАТ «СЕБ Банк», правонаступником якого є АБ «Факторіал-Банк», та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №533-в/37, за умовами якого був наданий кредит в розмірі 50 000 доларів США зі сплатою 12,5% річних за користування кредитом з кінцевим строком повернення до 22.05.2015 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 23.05.2008 року між позивачем та відповідачами був укладений іпотечний договір №533-в/37/01, за яким відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 передали банку в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 не виконав належним чином свої зобов'язання за договором, внаслідок чого станом на 02.06.2010 року виникла заборгованість в сумі 481 496 грн. 01 коп., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом в сумі 11 904,95 доларів США, строкової заборгованості по кредиту в сумі 35 714,24 доларів США, простроченої заборгованості по відсоткам в сумі 9 608,49 доларів США, строкової заборгованості по відсоткам в сумі 33,07 доларів США, пені за прострочені платежі за кредитом в сумі 27 698 грн. 84 коп.

07.08.2008 року та 27.11.2008 року банк направляв відповідачу ОСОБА_3 вимоги про дострокове погашення заборгованості (а.с.17, 18). Даних про направлення банком вимоги іншим відповідачам, іпотекодавцям ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 матеріали справи не містять.

За п.4.3 кредитного договору у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором протягом 45 днів поспіль, банк має право вимагати дострокового погашення всієї суми заборгованості, а позичальник зобов'язаний погасити кредит та сплатити проценти, щомісячну комісію за фактичний час використання кредиту та нараховану пеню.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Зважаючи на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 02.06.2010 року у розмірі 481 496 грн. 01 коп. з позичальника ОСОБА_3, тому в цій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Як роз'яснено у п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», N 5 від 30.03.2012року, суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Проте, як вбачається з рішення суд одночасно стягнув з відповідача ОСОБА_3 суму заборгованості за кредитом у розмірі 483 316 грн. 01 коп. та звернув стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, іпотекодавцями якої являються позичальник ОСОБА_3 та члени його сім'ї ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які не повідомлялися про наявність заборгованості та наслідки у разі її не погашення.

Крім того, колегія суддів вважає за можливе врахувати норми Закону № 1304-VII від 3 червня 2014 року "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який є чинним на момент апеляційного розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

У свою чергу, частиною 4 цього Закону визначено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

У переданій в іпотеку банку квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с. 19-22).

Таким чином, відповідачу ОСОБА_3, був наданий кредит в іноземній валюті та на його забезпечення відповідачі передали в іпотеку банку житлову квартиру, загальною площею 63,36 кв.м., що не перевищує встановлений законом розмір, яка використовується ними як місце постійного проживання. Даних про наявність у відповідачів іншого житла матеріали справи не містять.

Оскільки на час перегляду справи у суді апеляційної інстанції вказаний закон є чинним і підлягає застосуванню, судове рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Відмова з цих підстав у задоволенні позову не позбавляє іпотекодержателя права на повторне звернення до суду в майбутньому після зняття мораторію на задоволення вимог кредитора за валютними кредитами.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2010 року по цій справі в частині звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати та відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: