Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2690/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Галаган О. В.
Доповідач Бубличенко В. П.
УХВАЛА

Іменем України

25.12.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого судді - Бубличенко
В.П.

суддів - Мурашка С.І.

Сукач Т.О.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Фінансовий Дім Позика» про визнання
договору недійсним та стягнення коштів
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Кіровського районного суду
міста Кіровограда від 19 вересня 2014 року
і

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кіровського районного суду
міста Кіровограда від 19 вересня 2014 року
у задоволенні позову ОСОБА_3 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансовий Дім
Позика» про визнання договору
недійсним та стягнення коштів
відмовлено.

У апеляційній скарзі позивачка,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, просить рішення
скасувати і ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Про час і місце розгляду справи
позивачка повідомлена у встановленому
частиною 1 ст.76 ЦПК України порядку, що
підтверджується розпискою про
вручення їй 11 грудня 2014 року судової
повістки, в судове засідання не
з»явилася, причину неявки не
повідомила.

Враховуючи положення ч.2 ст.305 ЦПК
України, згідно з якою неявка сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про час і місце розгляду справи, не
перешкоджає розглядові справи, колегія
суддів вирішила розглядати справу у
відсутності позивачки.

Заслухавши доповідача, заперечення
на апеляційну скаргу представника
відповідача, ОСОБА_4, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обгрунтованість рішення
суду у встановлених статтею 303 ЦПК
України межах, колегія суддів вважає,
що передбачених законом підстав для
його скасування немає.

Судом встановлено, що 19 грудня 2013 року
між товариством з обмеженою
відповідальністю «Фінансовий Дім
Позика» та ОСОБА_3 було укладено
договір № 000746 з додатками № 1
(регламент спільної діяльності) та № 2 з
метою отримання в кредит коштів в сумі
10 000 грн. на придбання будівельних
матеріалів (а.с. 8-10).

Відповідно до п.1.1 ст.1 зазначеного
договору предметом та метою договору є
об»єднання зусиль та вкладених коштів
сторін, спрямованих на придбання
товару або отримання позики, шляхом
створення простого товариства у
відповідності до глави 77 ЦК України.

Згідно з п.2.2 ст.2 договору спільна
діяльність сторін здійснюється у
відповідності до «Регламенту спільної
діяльності», що є додатком № 1 до
договору, в якому сторони визначають
порядок, етапи та умови спільної
діяльності.

Пунктом 2.4 ст.2 договору передбачено, що
відповідач як управитель формує просте
товариство, організовує та проводить
заходи (збори) з визначення сторони
(партнера), якому надається
товар/позика згідно регламенту
спільної діяльності (додаток до
зазначеного договору № 1), здійснює
оплату товару, зазначеного в додатку №
2 до цього договору, надає позику,
розмір якої зазначено в додатку № 2 до
договору, та забезпечує передачу у
власність товару/позики партнеру
згідно регламенту, веде бухгалтерський
та податковий облік, тимчасово
розміщує грошові кошти товариства на
своєму поточному рахунку.

Відповідно до п.9.1 зазначеного договору
сторони розуміють значення вживаних
термінів, умови цього договору, правові
наслідки та підтверджують дійсність
намірів, а також те, що договір не є
фіктивним або удаваним правочином і
спрямований на реальне настання
правових наслідків.

З початку і до кінця дії договору
простого товариства сторони повинні
сплачувати в кожному місяці визначений
у додатку № 2 до договору щомісячний
платіж, що складається з: частини
внеску партнера, яка використовується
для оплати товару (надання позики) і
розмір якої визначається шляхом
ділення вартості товару (розміру
позики) на строк договору простого
товариства; витрат управителя з
організації та функціонування
простого товариства (п.3.1 ст.3
регламенту спільної діяльності
(додаток № 1 до зазначеного договору).

За умовами вказаного договору позивач
щомісячно сплачує внески за
товар/позику, відтак, споживач в рамках
укладеного договору сплачує за
товар/позику, а не за можливість їх
отримання (ст. 1 договору № 000746 від 19
грудня 2013 року, ст. 3 додатку № 1 до
зазначеного договору).

Згідно копій квитанцій від 19 грудня 2013
року на суму 600 грн. та 17 січня 2014 року на
суму 174 грн. 17 коп. позивачка сплатила
гарантійний платіж перед укладенням
договору, що складає 6 % від суми
обіцяної позики, а саме 600 грн., та
щомісячний платіж в сумі 174 грн. 17 коп.
(а.с.11).

Як на підставу недійсності договору
позивачка посилалася на те, що всупереч
вимогам ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України
«Про захист прав споживачів» він
укладений із використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка,
зокрема, полягає у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

Відповідно до положень, закріплених у
ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів», забороняється
здійснення нечесної підприємницької
практики. Нечесна підприємницька
практика включає в себе будь-яку
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману або є
агресивною. Зокрема, відповідно до п.7
ч.3 ст.19 цього Закону забороняються як
такі, що вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Згідно з висновком Верховного Суду
України у справі № 6-40цс13 від 11 вересня
2013 року, викладеним у рішенні,
прийнятому за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК
України, який відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК
України суд зобов'язаний враховувати
при виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
аналіз п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про
захист прав споживачів» дає підстави
для висновку, що поняття «пірамідальна
схема» у розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки: а) здійснення
сплати за можливість одержання
учасником компенсації; б) компенсація
надається за рахунок залучення
учасником інших споживачів схеми; в)
відсутність продажу або споживання
товару.

Таким чином, для кваліфікації
«пірамідальної схеми» необхідна
наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак
виключає можливість визнання схеми як
«пірамідальної», тобто такої, що
порушує норми чинного законодавства
України. Так, пірамідальній схемі
властива сплата за можливість
одержання окремим учасником
компенсації, яка повинна надаватися за
рахунок залучення цим учасником схеми
інших споживачів.

Аналізуючи зміст оспорюваного
договору, суд дійшов правильного
висновку, що він не містить ознак,
характерних для «пірамідальної схеми».

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін, які беруть
участь у справі.

Враховуючи принцип диспозитивності
цивільного судочинства, закріплений у
зазначеній нормі процесуального
закону, суд обґрунтовано відмовив у
задоволенні позову про визнання
укладеного між сторонами договору,
заявленого позивачкою з тих підстав, що
він здійснений з використанням
нечесної підприємницької діяльності і
має ознаки пірамідальної схеми.

Рішення суду відповідає обставинам
справи та вимогам закону. Доводи
апеляційної скарги не ґрунтуються на
доказах, не спростовують висновків
суду, тому вона не підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кіровського районного
суду міста Кіровограда від 19 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді