Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаврилової О.В.,

при секретарі - Сірош О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом Комунального підприємства
«Керуюча дирекція Дніпровського
району м. Києва» до ОСОБА_1, третя особа
ОСОБА_2, про зобов'язання вчинити дії з
демонтажу дверей з перегородкою
(тамбура), -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача КП «Керуюча
дирекція Дніпровського району м.
Києва» звернулась до суду з позовом в
якому просить зобов'язати відповідача
ОСОБА_1 вчинити дії з демонтажу дверей з
перегородкою (тамбура) у коридорі
загального користування АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог
представник позивача посилається на
те, що до Комунальної бюджетної
установи «Контактний центр м. Києва»
звернулась громадянка ОСОБА_3 зі
скаргою щодо перегородки, встановленої
мешканцями квартири АДРЕСА_1.
Працівниками ЖРЕО-406 встановлено, що
мешканцями вищезазначеної квартири у
загальному коридорі АДРЕСА_1 здійснено
самовільне перепланування місця
загального користування, шляхом
встановлення дверей з перегородкою
(тамбура) без проектно-дозвільної
документації, в зв'язку з чим складено
припис про необхідність проведення
демонтажу перегородки з дверима та
приведення приміщення до попереднього
стану або надання дозвільної
документації на проведення таких
робіт, проте жодна з вимог виконана не
була. В квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована
відповідач ОСОБА_1 та її син ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, власником особового
рахунку є відповідач.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 18.11.2014р. залучено до участі
у справі у якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору ОСОБА_2.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав вимоги позову в
повному обсязі з викладених у позовній
заяві підстав та додатково пояснив, що
власником квартири АДРЕСА_1 є третя
особа - ОСОБА_2, тому відповідач, як член
сім'ї останнього, відповідно до ст. 64, 156
ЖК України, несе всі обов'язки щодо
жилого приміщення, а переобладнання та
перепланування квартири проводяться
лише з дозволу виконавчого комітету
місцевої Ради народних депутатів,
якого відповідач не має. Встановлення
перегородки саме відповідачем
підтверджується зверненням сусідки
ОСОБА_3 та Актом комісії ЖРЕО-406.
Зазначений Акт комісії стосовно часу
встановлення перегородки - дверей та
особи, яка її встановила, складено зі
слів ОСОБА_3 Підтвердив, що в дійсності
перегородка є металевими дверми.

Відповідач в судове засідання не
з'явилась, подала до суду письмові
заперечення на позов, в яких зазначила,
що в наданих позивачем Актах перевірки
не зазначено, яким способом було
встановлено комісією то, що саме
власником квартири № НОМЕР_1 було
встановлено двері з перегородкою та
коли саме відбулися дані
перепланування. Також відповідач у
запереченнях зазначила, що вона не має
жодного відношення до даного
перепланування, тому в задоволенні
позову просила відмовити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав та просив
відмовити в його задоволенні
посилаючись на те, що позивачем не
надано доказів встановлення дверей у
тамбурі саме відповідачем та пояснив,
що ОСОБА_2 є чоловіком відповідача у
справі, працює за кордоном та
періодично з'являється в квартирі.
Відповідач вселилася до останньої у 2006
році, на той час двері в коридорі вже
були встановлені, крім них ніякої
перегородки немає, двері на ключ не
зачиняються. З сусідкою ОСОБА_3 у
відповідача погані стосунки, ОСОБА_1
пояснювала тій, якщо їй заважають двері
нехай їх зніме. Відповідачу ці двері
також заважають, оскільки відчиняються
в бік дверей квартири, де вона проживає.
На інших поверхах будинку також
встановлені двері. Припустив, що всі
встановлені двері можуть бути
будівельними залишками.

Третя особа в судове засідання не
з'явився, заяв чи клопотань суду не
надав.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши зібрані по справі докази в їх
сукупності, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що розпорядженням
Дніпровської районної в місті Києві
державної адміністрації № 335 від 17.06.2013
року про організаційно-правові заходи
щодо обслуговування житлового та
нежитлового фонду територіальної
громади міста Києва, переданого до
сфери управління Дніпровської
районної в місті Києві державної
адміністрації, з 02.09.2013 року закріплено
на праві господарського відання за КП
«Керуюча дирекція Дніпровського
району м. Києва» об'єкти житлового і
нежитлового фонду територіальної
громади міста Києва, переданого до
сфери управління Дніпровської
районної в місті Києві державної
адміністрації та елементи зовнішнього
благоустрою, згідно із додатками
(а.с.26-27).

Згідно з додатком до акту
приймання-передачі згідно
розпорядження № 335 від 17.06.2013р., позивач
є балансоутримувачем житлового
будинку АДРЕСА_1 (а.с. 28-30).

Згідно п. 5.2.6. статуту КП «Керуюча
дирекція Дніпровського району м.
Києва», підприємство зобов'язано
забезпечувати ефективне використання,
збереження та утримання в належному
стані комунального майна, що
закріплене за підприємством на праві
господарського відання (а.с. 16-21).

Свідоцтвом про право власності,
виданим 21.09.2005р. Головним управлінням
житлового забезпечення Виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації), посвідчено, що квартира
АДРЕСА_1, дійсно належить ОСОБА_2 на
праві приватної власності. Свідоцтво
видане на підставі наказу Головного
управління житлового забезпечення від
20.09.2005р. № 1766-С/КІ (а.с. 52-53).

Згідно довідок Форми 3: № 848 виданої
ЖРЕО-406 16.06.2014 року та № 2127 виданої
ЖРЕО-406 14.11.2014 року, відповідач ОСОБА_1
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з
03.08.2006 року. Також в цій квартирі
зареєстрований ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження - з 29.10.2010р. Власником
квартири та особового рахунку цього
житла є ОСОБА_2 (а.с. 8, 59).

Представниками сторін в удовому
засіданні не заперечувався факт
наявності у коридорі загального
користування АДРЕСА_1 металевих дверей.
Представники сторін в судовому
засіданні також пояснили, що в
дійсності ці двері встановлені від
стіни до стіни в місці, позначеному на
Плані за поверхами (а.с. 9).

При цьому представник позивача
наполягав на тому, що зазначені двері
встановлені у квітні 2014 року саме
відповідачем, що на його думку,
підтверджується зверненням сусідки
ОСОБА_3 та актом комісії від 25.04.2014р.
Пояснив також, що відповідача при
складанні зазначеного Акту опитано не
було.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.
Власник не може використовувати право
власності на шкоду правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства.

Відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України,
власник квартири може на свій розсуд
здійснювати ремонт і зміни у квартирі,
наданій йому для використання як
єдиного цілого, - за умови, що ці зміни
не призведуть до порушень прав
власників інших квартир у
багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно-технічних
вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України,
власникам квартири у дво- або
багатоквартирному житловому будинку
належать на праві спільної сумісної
власності приміщення загального
користування, опорні конструкції
будинку, механічне, електричне,
сантехнічне та інше обладнання за
межами або всередині квартири, яке
обслуговує більше однієї квартири, а
також споруди, будівлі, які призначені
для забезпечення потреб усіх власників
квартир, а також власників нежитлових
приміщень, які розташовані у житловому
будинку.

Згідно ч. 1 ст. 10 ЖК України, громадяни
зобов'язані дбайливо ставитися до
будинку, в якому вони проживають,
використовувати жиле приміщення
відповідно до його призначення,
додержувати правил користування
жилими приміщеннями, економно
витрачати воду, газ, електричну і
теплову енергію.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 100 ЖК України,
переобладнання і перепланування
жилого будинку і жилого приміщення
провадяться з метою підвищення їх
благоустрою і перетворення
комунальних квартир в окремі квартири
на сім'ю. Переобладнання і
перепланування жилого приміщення
допускаються за згодою наймача, членів
сім'ї, які проживають разом з ним, та
наймодавця і з дозволу виконавчого
комітету місцевої Ради народних
депутатів.

Наймач, який допустив самовільне
переобладнання чи перепланування
жилого або підсобного приміщення,
зобов'язаний за свій рахунок привести
приміщення у попередній стан.

Відповідно до ст. 152 ЖК України,
переобладнання і перепланування
жилого будинку (квартири), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, провадяться з дозволу
виконавчого комітету місцевої Ради
народних депутатів.

Відповідно до ст. 179 ЖК України,
користування будинками (квартирами)
державного і громадського житлового
фонду, фонду житлово-будівельних
кооперативів, а також приватного
житлового фонду та їх утримання
здійснюється з обов'язковим
додержанням вимог Правил користування
приміщеннями жилих будинків і
прибудинковими територіями, які
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

У відповідності до п.п. 3, 5, 6 п.7 Правил
користування приміщеннями житлових
будинків, затверджених Постановою
Кабінету Мінвстрів України від 08.10.1992р.,
зі змінами, затвердженими Постановою
Кабінету Міністрів України від 24 січня
2006 року №45, власник та наймач (орендар)
квартири зобов'язаний: дотримуватися
вимог нормативно-правових актів у
сфері житлово-комунальних послуг,
пожежної і газової безпеки, санітарних
норм і правил; використовувати
приміщення житлового будинку за
призначенням, забезпечувати
збереження житлових і підсобних
приміщень та технічного обладнання; не
допускати виконання робіт та інших дій,
що викликають псування приміщень,
приладів та обладнання будинку,
порушують умови проживання громадян.

Згідно з Правилами утримання
жилих будинків та прибудинкових
територій, затвердженими Наказом
Держжитлокомунгоспу від 17.05.2005 р. №76,
переобладнання жилих будинків, жилих і
нежилих у жилих будинках приміщень
дозволяється робити після одержання
дозволу виконавчого комітету місцевої
Ради народних депутатів відповідно до
законодавства. (п. 1.4.1)

Відповідно до ч. 2 п. 1.4.4 зазначених
Правил встановлено, що перепланування
жилих будинків, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщень, що погіршує умови
експлуатації і проживання всіх або
окремих громадян у будинку або
квартирі, не допускається.

Відповідно п 1.4.3. Правил користування
приміщеннями житлових будинків, до
елементів перепланування жилих
приміщень належать: перенесення і
розбирання перегородок, перенесення і
влаштування дверних прорізів,
улаштування і переустаткування
тамбурів, прибудова балконів на рівні
перших поверхів багатоповерхових
будинків.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

У силу вимог ст. 58 ЦПК України належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

На підтвердження обставин, викладених
у позовній заяві та вимог позову,
стороною позивача надано суду Акт від
25.04.2014р., складений співробітниками та
затвердженого начальником ЖРЕО-406, в
якому зазначено, що при комісійному
обстеженні загального коридору
АДРЕСА_1 було виявлено самовільне
незаконне встановлення дверей з
перегородкою, власником квартири №
НОМЕР_1 (а.с. 6).

Також стороною позивача надано суду
Акт від 16.06.2014р. складений працівниками
та затверджений начальником ЖРЕО-406, в
якому зазначено, що при комісійному
обстеженні загального коридору
АДРЕСА_1 було виявлено самовільне
незаконне встановлення дверей з
перегородкою, власником квартири №
НОМЕР_1 та надано припис терміном до
16.06.2014р. про демонтаж або надання
дозвільної документації до ЖРЕО-406.
Станом на 16.06.2014р. вимоги припису не
виконані (а.с. 7).

При оцінці зазначених Актів, суд
відзначає, що в них не міститься
інформації стосовно часу встановлення
«дверей з перегородкою» (як по це
зазначено в актах). При цьому
представник відповідача пояснив у
судовому засіданні, що металеві двері в
коридорі на час вселення відповідача у
2006 році в квартиру вже були
встановлені. Крім того, з актів не
зрозуміло, звідки особи, які їх склали
та підписали, отримали інформацію
стосовно того, що саме власником
квартири № НОМЕР_1 встановлені двері з
перегородкою та на підставі чого
комісія прийшла до такого висновку.
Більше того, згідно наявних у
матеріалах справи документів, квартира
АДРЕСА_1 належить на праві власності
ОСОБА_2, який залучений судом до участі
у справі в якості третьої особи, а не
відповідачу по цій справі ОСОБА_1

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що стороною позивача не
надано жодного доказу в розумінні
ст.ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження
незаконного встановлення саме
відповідачем ОСОБА_1 дверей з
перегородкою (тамбура), як про це
зазначено в позовній заяві. Тому суд
відмовляє в задоволенні позову через
недоведеність позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд
відносить судові витрати по сплаті
судового збору за рахунок позивача у
сплаченому при подачі позову розмірі.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 10, 100, 152, 179 ЖК України,
ст.ст. 319, 382, 383 ЦК України, Правилами
користування приміщеннями житлових
будинків, Правилами утримання житлових
будинків та прибудинкової території,
ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 179, 209, 212-215, 294 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Комунального
підприємства «Керуюча дирекція
Дніпровського району м. Києва» до
ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, про
зобов'язання вчинити дії з демонтажу
дверей з перегородкою (тамбура) -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі через Дніролвський районний суд
м. Києва апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення. Якщо
особа яка оскаржує рішення не була
присутня у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, скарга
може бути подана протягом десяти днів з
дня отримання копії цього рішення.

Суддя