У Х В А Л А

іменем україни

05 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М.,
Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Херсонського бюро
технічної інвентаризації про
витребування майна із чужого
незаконного володіння, виселення за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Херсонської області
віл 16 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_7,
який був власником квартири АДРЕСА_1.
Після його смерті квартиру успадкував
його брат, ОСОБА_8, а після смерті
останнього, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_2
року, зазначену квартиру успадкувала
вона як його дружина. Рішенням
Комсомольського районного суду
Херсонської області від 05 грудня 2011
року право власності на цю квартиру в
порядку спадкування було визнано за
ОСОБА_4, яка 28 грудня 2011 року продала її
ОСОБА_6, а вона, в свою чергу, 27 червня 2012
року відчужила цю квартиру ОСОБА_5
Проте рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 21 червня 2012
року вказане рішення районного суду
скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_4
про визнання за нею права власності на
квартиру в порядку спадкування
відмовлено. Посилаючись на те, що
відповідачка не мала права відчужувати
зазначену квартиру, позивачка просила
витребувати цю квартиру із чужого
незаконного володіння ОСОБА_5 шляхом
його виселення та скасувати у Реєстрі
прав власності на нерухоме майно
записи про реєстрацію права власності
ОСОБА_5 на зазначену квартиру, оскільки
вона є спадкоємцем ОСОБА_8, який прийняв
спадщину, але не може отримати спадкові
права.

Рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 05 березня 2014 року
позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Витребувано із чужого незаконного
володіння ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1
шляхом зобов'язання його звільнити
вказану квартиру та виселення. В іншій
частині позову відмовлено. Розподілено
судові витрати.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області віл 16 травня 2014
року рішення районного суду скасовано.
У задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено. Розподілено судові
витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
й направити справу на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив із того, що зі
скасуванням судового рішення про
визнання за ОСОБА_4 права власності на
спірну квартиру, втрачаються й ті
правові наслідки, які з нього
випливають, зокрема право її
відчуження. Оскільки позивачка
успадкувала спірну квартиру після
смерті свого чоловіка, ОСОБА_8, який
прийняв спадщину після смерті
власника, то вона має право витребувати
її з чужого незаконного володіння.

Скасовуючи рішення районного суду та
відмовляючи у задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із
недоведеності спадкових прав
позивачки на спірну квартиру, отже її
право відчуженням спірної квартири не
порушено.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року помер ОСОБА_7, який був власником
квартири АДРЕСА_1.

У зазначеній квартирі також був
зареєстрований чоловік позивачки,
ОСОБА_8, який фактично вступив у
володіння спадковим майном, тому
згідно з положенням ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР 1963
року вважається таким, що прийняв
спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_2 року він помер.

Рішенням Комсомольського районного
суду Херсонської області від 05 грудня
2011 року право власності на спірну
квартиру в порядку спадкування було
визнано за ОСОБА_4 Проте рішенням
апеляційного суду Херсонської області
від 21 червня 2012року вказане рішення
районного суду скасовано, у
задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання
права власності на зазначену квартиру
відмовлено.

Проте 28 грудня 2011 року ОСОБА_4 продала
вказану квартиру ОСОБА_6, яка 27 червня
2012 року відчужила її ОСОБА_5

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалась
на те, що рішення про визнання за ОСОБА_4
права власності на спірну квартиру в
порядку спадкування скасовано в
апеляційному порядку, а тому вона не
мала права відчужувати цю квартиру.

За положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього
Кодексу. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Суд апеляційної інстанції не врахував
того, що зі скасуванням судового
рішення втрачаються ті правові
наслідки, які з нього випливають, а
також відсутні такі властивості
законної сили рішення суду як
преюдиційність, виконуваність та
загальнообовязковість.

Крім того, апеляційний суд дійшов до
передчасного висновку про те, що ОСОБА_3
не довела свого права власності на
спірну квартиру, а, відтак, і права на
позов.

Так, у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК
України апеляційний суд не дав
належної правової оцінки доводам
ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_8 у
відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК
України 1963 року фактично вступив у
володіння спадковим майном після
смерті брата, ОСОБА_7, та успадкував
спірну квартиру.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 3 ст. 1269 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї.

Наведеного суд апеляційної інстанції
не врахував та не перевірив посилань
позивачки про те, що вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 та
проживала із ним до дня його смерті у
спірній квартирі, від спадщини не
відмовлялася, а, відтак, прийняла її,
хоча й не отримала свідоцтва про право
на спадщину.

При цьому суд не звернув уваги на те, що
згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України
відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину.

Апеляційний суд дійшов до передчасного
висновку про недоведеність проживання
ОСОБА_3 із чоловіком до дня його смерті
виходячи лише з того, що в матеріалах
справи відсутні відомості про її
реєстрацію у спірній квартирі,
оскільки у ст. 1269 ЦК України йдеться не
про реєстрацію місця проживання, а про
фактичне проживання зі спадкодавцем до
дня його смерті, що може доводитись й
іншими доказами, а не лише довідкою про
зареєстрованих у квартирі осіб,
зокрема доказами того, що вона є членом
ЖБК «Херсонець» і проживала з
чоловіком.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом апеляційної
інстанції не встановлені, рішення
апеляційного суду не відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для його
скасування з передачею справи на новий
апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської
області віл 16 травня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова