Справа № 204/2586/14-ц
Провадження № 2/204/1513/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючої судді
Дубіжанської Т.О.

при секретарі
Сорокіної А.С.

за участю позивача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до
Дніпропетровської міської ради,
зацікавлена особа Перша
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора про встановлення факту
спільного проживання та визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просив
встановити факт спільного проживання з
ОСОБА_3, померлою ІНФОРМАЦІЯ_1, на час
відкриття спадщини, а також визнати за
ним права власності в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1. В
обґрунтування позовної заяви
зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла
ОСОБА_3, яка є бабусею позивача. На ім'я
позивача ОСОБА_3 було складено заповіт
на квартиру АДРЕСА_1. Вказана квартира
належала на праві власності ОСОБА_3 на
підставі свідоцтва про право власності
на житло від 30 березня 1994 року. Позивач
постійно проживав у спірній квартирі з
січня 2001 року. На час смерті ОСОБА_3 та
після цього позивач також постійно
проживав у спадковій квартирі. Із
заявою про прийняття спадщини до
нотаріальної контори позивач вчасно не
звернувся, однак постійно проживав із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, у зв'язку з чим вважає, що
набув право на спадщину шляхом
фактичного її прийняття. В лютому 2014
року позивач звернувся до Першої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори із заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину,
однак постановою державного нотаріуса
Першої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори від 28 лютого 2014
року позивачу відмовлено у вчиненні
нотаріальної дії у зв'язку з
несвоєчасним зверненням із заявою про
прийняття спадщини, а також у зв'язку з
відсутністю будь-якого факту прийняття
спадщини. У зв'язку з викладеним
позивач буз змушений звернутися до
суду.

Позивач в судовому засіданні підтримав
свої позовні вимоги та просив їх
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача
Дніпропетровської міської ради в
судове засідання не з'явився, про
розгляд справи повідомлений належним
чином, про причини неявки суду не
повідомив.

Представник Першої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори в
судове засідання не з'явився, але надав
суду заяву в якій просив розглядати
справу без її участі.

Вислухавши позивача, свідків, вивчивши
матеріали справи, суд вважає, що
позовна заява підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

За змістом ч. 2 ст. 256 ЦПК України у
судовому порядку можуть бути
встановлені факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначено іншого
порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 7 «Про судову
практику у справах про спадкування»
справи про спадкування розглядаються
судами за правилами позовного
провадження, якщо особа звертається до
суду з вимогою про встановлення фактів,
що мають юридичне значення, які можуть
вплинути на спадкові права й обов'язки
інших осіб та (або) за наявності інших
спадкоємців і спору між ними. Якщо
виникнення права на спадкування
залежить від доведення певних фактів,
особа може звернутися в суд із заявою
про встановлення цих фактів, яка, у разі
відсутності спору, розглядається за
правилами окремого провадження.
Зокрема, у такому порядку суди повинні
розглядати заяви про встановлення
родинних відносин із спадкодавцем,
проживання з ним однією сім'єю,
постійного проживання разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, прийняття спадщини, яка
відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

В судовому засіданні встановлено, що 03
липня 2001 року ОСОБА_3 було складено
заповіт на ім'я ОСОБА_1, посвідчений
державним нотаріусом Третьої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Хилько Л.А.,
відповідно до якого ОСОБА_3 заповіла
позивачу квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 5).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть, виданим відділом державної
реєстрації смерті реєстраційної
служби Дніпропетровського міського
управління юстиції від 13 березня 2013
року (а.с.3). Після смерті ОСОБА_3
відкрилася спадщина. Із заявою про
прийняття спадщини до нотаріальної
контори позивач вчасно не звернувся, і
тільки в лютому 2014 року позивач
звернувся до Першої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори із
заявою про видачу свідоцтва про право
на спадщину. Постановою державного
нотаріуса Першої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори
Дудіної О.С. від 28 лютого 2014 року
позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом після смерті ОСОБА_3,
оскільки ОСОБА_1 не звернувся до
нотаріальної контори із належним
чином оформленою заявою про прийняття
спадщини у встановлений законом термін
і в нього відсутній будь-який факт
прийняття спадщини (а.с.4).

Також встановлено, що позивач на час
відкриття спадщини постійно проживав у
АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_3, що
підтверджується довідкою КП
«Жилсервіс-1» Дніпропетровської
міської ради від 04 березня 2014 року (а.с.
6). Також, факт постійного проживання
позивача разом із спадкодавцем та
ведення спільного господарства
підтверджується показаннями свідків
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які вказали на те, що
дійсно ОСОБА_1 постійно проживав разом
з ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 з 2001 року та
вів з нею спільне господарство, про що
свідчать і письмові пояснення
зазначених свідків (а.с.7).

Таким чином, суд вважає можливим
встановити факт проживання позивача у
квартирі АДРЕСА_1 з ОСОБА_3, померлою
ІНФОРМАЦІЯ_1, на час відкриття спадщини.

Що стосується вимог позивача щодо
визнання за ОСОБА_1 права власності в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, то
дані вимоги не підлягають задоволенню
з огляду на наступне.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 ЦК України, він не
заявив про відмову від неї.

Таким чином, враховуючи положення ч. 3
ст. 1268 ЦК України, ОСОБА_1 вважається
таким, що прийняв спадщину ОСОБА_3,
оскільки судом встановлений факт
постійного проживання позивача у
квартирі АДРЕСА_1 із спадкодавцем
ОСОБА_3, померлою ІНФОРМАЦІЯ_1, на час
відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
№ 7 «Про судову практику у справах про
спадкування» є роз'яснення, що
свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

З постанови Державного нотаріуса
Першої дніпропетровської державної
нотаріальної контори Дудіної О.С. від 28
лютого 2014 року вбачається, що ОСОБА_1
було відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом після
смерті ОСОБА_3 лише на підставі
несвоєчасного звернення до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини та відсутності
будь-якого факту прийняття спадщини
(а.с.4).

Отже, встановивши в судовому порядку
факт постійного проживання ОСОБА_1 із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, позивач має право в
загальному порядку звернутися до
нотаріальної контори для отримання
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на спадкову квартиру.

Тому, суд вважає, що позовні вимоги
позивача в частині визнання за ним
права власності в порядку спадкування
за заповітом є безпідставними,
оскільки відсутні перешкоди в
оформленні права власності позивача в
порядку спадкування за заповітом у
встановленому законом порядку через
нотаріальну контору.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 57-61, 209, 212-215, 234, 256 ЦПК України,
ст.ст. 1222, 1223, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до
Дніпропетровської міської ради,
зацікавлена особа Перша
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора про встановлення факту
спільного проживання та визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом - задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1
разом із спадкодавцем ОСОБА_3, померлою
ІНФОРМАЦІЯ_1, на час відкриття спадщини.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Т.О. Дубіжанська