РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року м. Мукачево
Справа № 303/6487/14-ц

2/303/3460/14

номер рядка с.з. - 26

Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області

в складі: головуючого -
судді - Кость В.В.

при секретарі - Борисовій І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Мукачево цивільну
справу

за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2

до відповідача (1) публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк»

до відповідача (2) приватного нотаріуса
Мукачівського нотаріального округу
ОСОБА_3

про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду
з позовом до ПАТ «ВТБ Банк» (надалі -
Банк), приватного нотаріуса
Мукачівського нотаріального округу
ОСОБА_3 про визнання недійсним
іпотечного договору, укладеного 10
квітня 2008 року та посвідченого
приватним нотаріусом Мукачівського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
за реєстровим №1686 (надалі - Договір
іпотеки).

Позовні вимоги обґрунтовуються
доводами про те, що оспорюваний
правочин не був підписаний позивачами,
що стверджується вироком
Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області від 05.04.2012 року,
який набрав законної сили та яким
доведено, що іпотекодавці: ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
не передавали в іпотеку належне їм на
праві приватної власності майно. В
зв'язку з наведеним вказаний правочин
підлягаю визнанню недійсним.

Нормативно - правовою підставою
для задоволення позовних вимог вказані
приписи ст.ст. 203, 207, 236, 627, 638, 548
Цивільного кодексу України .

В судове засіданні позивачі та їх
представник не з'явилися, натомість від
представника позивачів до суду
надійшла заява про розгляд справи без
його та позивачів участі. Позовні
вимоги підтримав в повному обсязі,
просив їх задоволити.

Уповноважений представник відповідача
(1) в судове засідання повторно не
з'явився, хоча про день та час розгляду
справи повідомлявся належним чином,
про що свідчать наявні у матеріалах
справи письмові повідомлення про
вручення поштових відправлень (а.с. 57,
59), а також заява від 06.11.2014 року про
заміну сторони по даній справі в
порядку ст. 37 Цивільного
процесуального кодексу України. Заяв
про відкладення розгляду справи
представником відповідача (1) до суду не
подано.

Відповідач (2) в судове засідання також
повторно не з'явився, про день час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином (а.с. 58), про причини
неявки суд не повідомив, заяви про
відкладення справи не надав.

Дослідивши подані по справі доказові
матеріали, суд констатує наступне.

В матеріалах справи міститься копія
оспорюваного за предметом позову
Договору іпотеки, дані якого свідчать
про те, що 10 квітня 2008 року, з метою
забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_6 по кредитному договору від 10
квітня 2008 року №1367-С, іпотекодавцями:
ОСОБА_1І,, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було
передано Банку в іпотеку домоволодіння
та земельну ділянку площею 0,2863 га.
(кадастровий номер :01:017:0092), що
знаходяться в АДРЕСА_1

Позивачі у поданому ним суду позові
посилаються на те, що ними вищевказаний
правочин не підписувався, і зазначені в
договорі об'єкти нерухомості в іпотеку
банківській установі не передавалися.

Надаючи правову оцінку зазначеним
доводам позивачів суд виходить з
наступного.

Згідно зі ст. 1 Цивільного
процесуального кодексу України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного
кодексу України передбачено, що кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

За загальним правилом, у разі порушення
цивільного права чи інтересу, у особи
виникає право на застосування
конкретного способу захисту, який
залежить від виду порушення та від
наявності між сторонами зобов'язальних
правовідносин. Тобто, особа обирає саме
той спосіб захисту, який відповідає
характеру порушення її права чи
інтересу.

Відповідно до частини першої ст. 20
Цивільного кодексу України право на
захист особа здійснює на свій розсуд.

За змістом п. 2 частини другої ст. 16
Цивільного кодексу України, одним із
способів захисту порушеного права є
визнання правочину недійсним.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

В п.п. 1, 2, 7, 8, 24 постанові Пленуму
Верховного Суду України від 6.11.2009р. № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» (далі -
Постанова №9) зазначено, що при
розгляді справ про визнання правочинів
недійсними суди залежно від предмету і
підстав позову повинні застосовувати
норми матеріального права, якими
регулюються відповідні відносини, та
на підставі цих норм вирішувати справи.
Зміст правочину не повинен суперечити
положенням також інших, крім актів
цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України.
Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.
Підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК,
саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до частин першої, третьої та
четвертої ст. 203 Цивільного кодексу
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом.

Згідно з частиною першою ст. 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент його вчинення сторонами
(стороною) вимог, які встановленні
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 названого Кодексу.

Частиною першою ст. 205 Цивільного
кодексу України передбачено, що
правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі.

У відповідності до частини першої ст. 206
Цивільного кодексу України усно можуть
вчинятися правочини, які повністю
виконуються сторонами у момент їх
вчинення, за винятком правочинів, які
підлягають нотаріальному посвідченню
та (або) державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною (сторонами)
(частина друга ст. 207 Цивільного кодексу
України).

Як зазначено в п. 2 частини першої ст. 208
Цивільного кодексу України у письмовій
формі слід вчиняти правочини між
фізичною та юридичною особою, крім
правочинів, передбачених частиною
першою статті 206 цього Кодексу.

В свою чергу, іпотекою є застава
нерухомого майна, що залишається у
володінні заставодавця або третьої
особи (частина перша ст. 575 Цивільного
кодексу України).

У відповідності до частин першої,
другої ст. 577 Цивільного кодексу
України якщо предметом застави є
нерухоме майно, а також в інших
випадках, встановлених законом,
договір застави підлягає
нотаріальному посвідченню.

Застава нерухомого майна підлягає
державній реєстрації у випадках та в
порядку, встановлених законом.

Частина перша ст. 18 Закону України «Про
іпотеку» містить імперативне правило
відносно того, що іпотечний договір
укладається між одним або декількома
іпотекодавцями та іпотекодержателем у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Приймаючи до уваги вищевказані доводи
позивачів на предмет їх відповідності
зазначеним судом законодавчим
приписам суд виходить з того, що
вироком Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 05
квітня 2012 по справі №1/0707/30/2012 (а.с. 32-49),
який набрав законної сили ОСОБА_6 було
визнано винним у вчиненні злочинів,
передбачених частиною другою ст. 364-1,
частиною другою ст. 366, частиною третьою
ст. 368-3 Кримінального кодексу України.
Зазначеним вироком суду встановлено,
що в квітні 2008 року ОСОБА_6, перебуваючи
на посаді начальника відділу продажу
роздрібних продуктів Мукачівського
відділення №2 Ужгородської філії ВАТ
«ВТБ Банк», зловживаючи своїм
службовим становищем, з метою
отримання грошових коштів уклав 10
квітня 2008 року року з ВАТ «ВТБ Банк»
кредитний договір №1367-С та отримав
грошові кошти в сумі 130 000 доларів США.
Для забезпечення виконання взятих на
ОСОБА_6 зобов'язань по вищезазначеному
кредитному договору між ВАТ «ВТБ
Банк»та ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 було
укладено іпотечний договір, згідно
якого належне останнім нерухоме майно-
домоволодіння та земельна ділянка по
АДРЕСА_1 передано в іпотеку банку без
відому останніх. Як встановлено
вироком суду ОСОБА_6 в період з 06 по 09
квітня 2008 року знайшов візуально
схожих на ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4
людей, які за домовленістю з ОСОБА_6 та
виплачену їм грошову винагороду 10
квітня 2008 року в приміщенні приватного
нотаріуса Мукачівського міського
нотаріального округу ОСОБА_3
представились ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та
підписали іпотечний договір від імені
вдаваних ними осіб.

Відповідно до частини четвертої ст. 61
Цивільного процесуального кодексу
України вирок у кримінальній справі, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Вищевказані фактичні обставини щодо
непідписання позивачами та ОСОБА_4
оспорюваного за предметом позову
правочину встановлені також у рішенні
Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області від 30.08.2012 (а.с.
13-14), ухвалі апеляційного суду
Закарпатської області від 27.11.2012 (а.с.
16-17) та ухвалі Вищого спеціалізованого
суду з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20.03.2013 (а.с. 21),
тому у відповідності з частиною
третьою ст. 61 Цивільного
процесуального кодексу України не
підлягають доказуванню при розгляді
даної справи між тими ж сторонами.

По відношенню до спірної по справі
ситуації слід прийняти до уваги також
те, що у відповідності до частини
першої ст. 1 Цивільного кодексу України
цивільним законодавством регулюються
особисті немайнові та майнові
відносини (цивільні відносини),
засновані на юридичній рівності,
вільному волевиявленні, майновій
самостійності їх учасників.

За нормативним правилом, яке містить
ст. 11 Цивільного кодексу України
(частина перша, п. 1 частини другої)
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

При цьому, особа здійснює свої цивільні
права вільно, на власний розсуд
(частина перша ст. 12 Цивільного кодексу
України).

За результатами судового розгляду
даної справи, встановлені фактичні
обставини щодо непідписання
позивачами оспорюваного за предметом
позову правочину та відсутності їх
вільного волевиявлення на укладення
зазначеного договору, а також
передання в іпотеку банківській
установі обумовлених у ньому об'єктів
нерухомості, які належать їм на праві
приватної власності.

За таких обставин справи, Договір
іпотеки підлягає визнанню недійсним на
підставі ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу
України.

Що стосується клопотання
представника відповідача (1) про заміну
неналежного відповідача із ПАТ «ВТБ
Банк» на ТОВ «Кредекс Фінанс», у зв'язку
з укладанням між ними договору про
відступлення права вимоги від 24.12.2012
року, то таке задоволенню не підлягає,
оскільки спірні по справі
правовідносини стосуються виключно
питань щодо відсутності вільного
волевиявлення та підписання
позивачами Договору іпотеки у 2008 році,
і не пов'язанні з питаннями виконання
ними зобов'язань за наслідками
укладення такого правочину.

Як свідчить зміст поданого
представником банківської установи
договору від 24.12.2012 №241212ів (п. 2.1.) ПАТ
«ВТБ Банк» передало ТОВ «Кредекс
Фінанс» виключно право вимоги до
певних боржників за їх майновими
(грошовими) зобов'язаннями, а у спірній
по справі ситуації мова йде лише про
додержання вимог законодавства при
укладенні Договору іпотеки у 2008 році, і
по цих правовідносинах належним
відповідачем є саме ПАТ «ВТБ Банк»,
який в особі його структурного
(відособленого) підрозділу є стороною
осопрюваного правочину.

Таким чином, у контексті з
вищенаведеними фактичними обставинами
та ст.ст. 509, п. 1 частини першої ст. 512
Цивільного кодексу України, клопотання
представника відповідача (1)
задоволенню не підлягає.

Суд також констатує те, що у
відповідності з приписами п. 26
Постанови №9 належним відповідачем по
заявленому позивачами позову є саме
ПАТ «ВТБ Банк», а не нотаріус, який його
посвідчив, однак вказана обставина не є
перешкодою для судового розгляду
справи по суті у межах заявленої
вимоги, оскільки учасники судового
процесу, за умов їх належного
повідомлення про час і місце судових
слухань, з різних причин у судові
засідання не з'явилися. Поряд з цим,
позивачі, в особі уповноваженого ними
представника, наполягли на розгляді
позову по суті за їх відсутності.

З урахуванням вищевказаних обставин
справи, у їх сукупності та
взаємозв'язку, позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2
підлягає задоволенню, а оспорюваний за
предметом позову правочин визнанню
недійсним.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 8, 41, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 1, 2, 8, 10, 11, 14, 57-60, 212-215, 223 Цивільного
процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволити
повністю.

2. Визнати недійсним іпотечний договір,
укладений 10 квітня 2008 року між
відкритим акціонерним товариством ВТБ
Банк та ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, який
посвідчений приватним нотаріусом
Мукачівського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 за зареєстрованим №1686.

3. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
учать у справі але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя /підпис/
В.В. Кость

Згідно з оригіналом.

Суддя
В.В. Кость