Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №275/344/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Борисюка Р.М.

суддів
Галацевич О.М., Матюшенка І.В.

з участю секретаря

судового засідання
Ходаківської О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Брусилівської районної державної
адміністрації про визнання права на
земельну частку (пай) в порядку
спадкування,

за апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Брусилівського районного суду
Житомирської області від 26 грудня 2013
року, -

встановила:

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
даним позовом, після уточнення
позовних вимог просив визнати за ним в
порядку спадкування право на отримання
земельної частки (пай) розміром 4,97
умовних кадастрових гектарів,
розташованої на території
Морозівської сільської ради
Брусилівського району Житомирської
області, право на яку набула при житті
його баба - ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язати Брусилівську районну
адміністрацію Житомирської області
видати на його ім'я сертифікат на право
на земельну частку (пай) в розмірі 4,97
умовних кадастрових гектарів,
розташовану на вищевказаній території.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його
баба - ОСОБА_4 і він своєчасно звернувся
до нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини за заповітом та 21
грудня 2010 року отримав свідоцтво про
право на спадщину за заповітом, після
смерті ОСОБА_5, яке свідчить про те що
він є спадкоємцем всього майна
спадкодавця.

ОСОБА_5 проживала на радіоактивно
забрудненій території у АДРЕСА_1 і до
моменту переселення в АДРЕСА_2, була
членом КСП ім. Щорса, яке знаходиться на
території, що зазнала радіоактивного
забруднення, тому мала право на
земельну частку (пай), але не встигла
отримати сертифікат і тому будь-які
правовстановлюючі документи відсутні.
На його звернення до відділу
Держкомзему та Брусилівської РДА про
надання йому земельної ділянки отримав
відмову та йому було рекомендовано
звернутися до суду.

Рішенням Брусилівського районного
суду Житомирської області від 26 грудня
2013 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
представник позивача подав апеляційну
скаргу, в якій просить його скасувати
та ухвалити нове по суті позовних
вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
рішення прийняте з порушенням та
неправильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права.
Висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи. Зокрема,
не погоджується із висновками суду про
те, що ОСОБА_4 не вчиняла будь-яких дій
на реалізацію свого права на отримання
земельної частки (паю).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення із наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції,
виходив з того, що ОСОБА_5 за життя у
передбаченому законом порядку не
вчинила жодної дії, направленої на
набуття права на земельну частку (пай),
отримання сертифіката на земельну
частку (пай) розміром 4,97 га в умовних
кадастрових гектарах, розташовану на
території Морозівської сільської ради
Брусилівського району Житомирської
області, а тому позов є безпідставним.

Проте, з таким висновком суду
погодитись не можна виходячи із
наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 була
членом КСП ім. Щорса, яке знаходилося на
території, що зазнала радіоактивного
забруднення, в АДРЕСА_1, де проживала і
потім була самостійно переселена в
АДРЕСА_2. Це підтверджується копіями,
довідок Житомирської обласної
державної адміністрації №221-ч, №234-П
від 23 грудня 2005 року (а.с. 7).

Відповідно до ч.3 ст. 35 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали в наслідок
Чорнобильської катастрофи» вказані
довідки були підставою для отримання
ОСОБА_4 земельної частки (паю).

Отже на момент смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4 мала право на отримання
земельної частки (паю), але вказане
право не змогла реалізувати в зв'язку
зі смертю.

Положення статті 1218 ЦК України
передбачають, що до складу спадщини
входять всі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинялися
внаслідок його смерті.

Після смерті ОСОБА_4 спадщину за
заповітом прийняв позивач, що
підтверджується копією свідоцтва про
право на спадщину від 21.12.2010 року (а.с. 6).

Таким чином, ОСОБА_2 успадкував і
належне при житті ОСОБА_4 право на
отримання земельної частки (паю).

Проте, позивач звернувся до суду із
позовом про визнання свого цивільного
права лише в травні 2013 року, тобто з
пропущенням встановленого строку
позовної давності (ст.ст. 256, 257 ЦК
України). Будь-яких заяв про поновлення
строку позовної давності та про
поважність причин пропущення
вказаного строку ОСОБА_2 суду надано не
було.

У відповідності до положень ч.3 ст. 267 ЦК
України, відповідач 01.11.2013 року
звернувся до суду першої інстанції із
заявою про відмову у задоволенні
позову у зв'язку з пропуском строку
позовної давності (а.с. 62-63).

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі», встановивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, суд у
рішенні зазначає про відмову в позові з
цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Враховуючи вказані обставини, колегія
суддів приходить до висновку, що судове
рішення ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
тому підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову у зв'язку із
пропуском строку звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313,
314, 316, 317 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Брусилівського районного суду
Житомирської області від 26 грудня 2013
року скасувати, ухваливши нове про
відмову у задоволенні позову у зв'язку
із пропуском строку звернення до суду.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий
Судді