АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2745/14
інстанції - Ізотов В.М.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Макарова М.О.,
Романюк М.М.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 20 січня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «ОМЕГА БАНК»,
третя особа - ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор плюс» про визнання
недійсними кредитного та іпотечного
договорів, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом та просив визнати
недійсними кредитний договір №
0310/0308/71-047 та договір іпотеки №
0310/0308/71-047-Z-1 від 11.03.2008 року, які були
укладені між ним та ВАТ «Сведбанк», а
також зобов*язати відповідача прийняти
від нього грошову суму у розмірі 202 000
грн. зарахуванням сплачених за
договором сум.(а.с.5,6,14)

Рішенням Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 20 січня 2014 року в
задоволенні позовних вимог
відмовлено.

З таким рішенням не погодився позивач,
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на його незаконність та
необґрунтованість просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга, не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України
передбачено, що кожна особа має право
в порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Зазначене судове рішення
відповідає вказаним вимогам закону.

Згідно до ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Судом першої інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що 11.03.2008 року між
ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», у подальшому
ПАТ «Сведбанк», було укладено
кредитний договір № 0310/0308/71-047,
відповідно до якого банк надав
позичальнику грошові кошти в сумі в
розмірі 40 000 доларів США строком до 10
березня 2018 року на умовах, викладених в
договорі, а позивач зобов'язався
повернути кредит та сплатити відсотки
за користування кредитними коштами.

В забезпечення виконання
зобов*язань, 11 березня 2008 року між
сторонами був укладений договір
іпотеки № 0310/0308/71-047-Z-1, за яким позивач
передав відповідачу в іпотеку нерухоме
майно- квартиру АДРЕСА_1.( а.с.14)

28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило
своє право вимоги за спірним кредитним
договором на користь ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор плюс» до якого
перейшли всі права та обов'язки як
нового кредитора. 29.04.2013 року ПАТ
«Сведбанк» змінив своє найменування на
ПАТ «ОМЕГА БАНК» та є його
правонаступником.

З матеріалів справи вбачається, що
звертаючись з позовом до суду позивач,
посилався на недійсність зазначених
договорів, оскільки відповідачем не
була надана достовірна та своєчасна
інформація, яка могла вплинути на його
свідомий вибір, був внесений істотний
дисбаланс договірних прав та
обов'язків на шкоду йому і, прив'язавши
платежі до валютного курсу, проявив
зловживання правом, поклавши всі
ризики знецінення національної валюти
на нього. Також зазначав, що в порушення
Закону України «Про захист прав
споживачів», відповідачем він не був
повідомлений у письмовій формі з
умовами договору та всіма кредитними
продуктами з роз*яснення їх
відмінностей.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
відсутності правових підстав для
визнання кредитного договору та
договору іпотеки недійсними.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком з огляду на наступне.

Розглядаючи справу по суті, суд першої
інстанції не встановив будь-яких
порушень прав позивача з боку банку при
укладені вказаних договорів , які б
ставили під сумнів їх дійсність в
цілому або окремих їх пунктів, а тому
обґрунтовано ухвалив рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1

Вказані висновки суду є правильними,
оскільки вони відповідають обставинам
справи та нормам матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
кредитний договір був укладений між
сторонами за ініціативи ОСОБА_1 в 2008
році. До підписання спірного
кредитного договору позивач мав час
для ознайомлення з усіма їх умовами, а
після підписання був не позбавлений
можливості відкликати свою згоду на їх
укладення, але своїм правом не
скористався.

Відповідно до ст.ст.526, 530, 610 ЦК
України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений термін, відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства. Порушенням зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частиною 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи,
кредитний договір був підписаний
позивачем, останній отримав грошові
кошти, на протязі тривалого часу
виконував умови кредитного договору.
З усіма умовами кредитування, які
викладені в договорі, сторони
погодилися і підписали їх без будь-яких
застережень чи розбіжностей та
підтвердили, що вони є істотними і
підлягають виконанню в порядку
передбаченому договором.

Отримуючи кредит в іноземній валюті,
ОСОБА_1 не пред'являв до відповідача
вимог щодо зміни умов кредитування,
порядку та строків сплати кредиту.

Вказані істотні умови договору чітко
викладені в ньому, а його форма і зміст
відповідають вимогам ст.203 ЦК України.

Згідно п. 10.13 кредитного договору
підписанням цього договору
Позичальник стверджує, що він, як
споживач, у письмовій формі у повному
обсязі отримав від Банка інформацію
про умови кредитування та сукупну
вартість кредиту.

А тому суд першої інстанції
обґрунтовано не прийняв до уваги
посилання позивача на те, що в момент
укладання як кредитного договору, так
і договору іпотеки, відповідач порушив
його права як споживача.

Доводи апеляційної скарги суттєвими
не являються, судом першої інстанції у
досить повному обсязі з'ясовані права
та обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, порушень норм
матеріального та процесуального права,
які є обов'язковою підставою для
скасування чи зміни рішення - не
встановлено, справа розглянута в межах
позовних вимог і на підставі наданих
сторонами доказів, тому колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним і
обґрунтованим, і його слід залишити без
змін.

А отже апеляційна скарга не
задовольняється.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 20 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Судді: