Справа № 380/1513/13-ц Головуючий у І
інстанції Кравець О.А.Провадження №
22-ц/780/261/14 Доповідач у 2
інстанції КулішенкоКатегорія 21
УХВАЛА

Іменем України

22 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі :

Головуючого судді: Кулішенка Ю.М.,

суддів: Лащенка В.Д.,
Сушко Л.П.,

при секретарі: Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" на рішення
Тетіївського районного суду Київської
області від 03 жовтня 2013 року за позовом
публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк «
ПриватБанк» ( далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом, в якому просило стягнути з
відповідача заборгованість за
кредитним договором в сумі 53 398,16 грн. та
судові витрати по справі. Позовні
вимоги мотивувало тим, що 05.05.2005 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір № K2T1SK00000598
відповідно до умов якого останньому
було надано строковий кредит у розмірі
7 000 гривень зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 40.08 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення по 07.05.2007 року включно. На
виконання умов даного договору банк
свої зобов'язання виконав належним
чином, надавши відповідачеві кредит в
розмірі передбаченому договором.
Проте, в порушення умов кредитного
договору, відповідач належним чином не
виконує взятих на себе зобов'язань,
внаслідок чого станом на 23.07.2013 року мав
заборгованість по кредитному договору
на загальну суму 53 398,16 гривень.

Рішенням Тетіївського районного суду
Київської області від 03 жовтня 2013 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням ПАТ КБ
«ПриватБанк» подало апеляційну скаргу,
в якій просило рішення скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги.

Посилалося на те, що рішення прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, що були
досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
05.05.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_1 було укладено кредитний договір
№ K2T1SK00000598, відповідно до умов якого
останньому було надано строковий
кредит у розмірі 7000 гривень зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 40.08 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення по 07.05.2007 року
включно.

Позивач зобов'язання за даним
кредитним договором виконав в повному
обсязі, а саме надав відповідачу кредит
у розмірі, передбаченому умовами
договору.

Відповідач не виконує належним чином
зобов'язань щодо погашення
заборгованості за кредитом,
відсотками, а також іншими витратами
відповідно до умов договору, внаслідок
чого станом на 23.07.2013 року утворилась
заборгованість на загальну суму 53398,16
грн., яка складається із заборгованості
за кредитом - 3 814,05 грн.; заборгованості
по процентах за користування кредитом -
19 270,47 грн.; пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором - 30
313,64 грн.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором кредитодавець
зобов'язується надати грошові кошти
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася та сплати
процентів.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки встановлені
договором або законом.

Повністю повернути кредитні кошти
позичальник зобов'язувався до 07.05.2007
року включно, проте вказане
зобов'язання він не виконав. Оскільки
кредитним договором встановлено
кінцевий термін повернення кредиту -
07.05.2007 року, то саме з цієї дати
розпочався перебіг строку позовної
давності, тоді як позов про стягнення
заборгованості за цим договором
надійшов до суду 23.08.2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач до ухвалення судового
рішення заявив клопотання про
застосування судом строку позовної
давності відповідно до ст. 267 ЦК
України.

Згідно з ч.ч. 1,4 ст. 631 ЦК України строком
договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснити свої права і виконати
обов'язки відповідно до договору.
Закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки, а згідно із ч.1 ст.
261 ЦК України перебіг позовної давності
починається, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до положень ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 року № 14 « Про судове
рішення у цивільній справі»
установивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд зазначає про відмову в
позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення рішення, крім випадків, коли
позов не доведено, що є самостійною
підставою для цього.

Судом першої інстанції обґрунтовано
відмовлено в задоволенні позову,
оскільки позивач пропустив строк
позовної давності і не просив його
поновити, а відповідач просив
застосувати позовну давність.

Розглядаючи справу суд першої
інстанції встановив дійсний склад
правовідносин та вірно застосував
норми права.

Посилання апелянта на те, що на момент
подання позовної заяви строк позовної
давності за кредитом не сплинув не
ґрунтуються на чинному законодавстві.

З наведених вище обставин колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Тетіївського районного суду
Київської області від 03 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ю.М.Кулішенко

судді:
В.Д.Лащенко

Л.П.Сушко