АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №672/197/13-ц
Провадження №22-ц/792/213/14
УХВАЛА

16 січня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого судді - : Костенка
А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Фанди В.П.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

за участю відповідача та його
представника - адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про поділ спільного майна
подружжя з апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Городоцького районного суду
Хмельницької області від 11 листопада
2013 року,-

встановила:

В лютому 2013 року ОСОБА_3
звернулась до суду з позовом про поділ
майна подружжя, просила поділити в
натурі майно, набуте під час спільного
проживання з відповідачем, виділивши
їй у власність 2/3 житлового будинку по
АДРЕСА_1, в тому числі 2/3 частини
погреба, літньої кухні, хліва та гаража;
пральну машину Indesit вартістю 1500 грн.,
холодильник 2-х камерний Indesit вартістю
3000 грн., газову плитку 4-х камфорну
«Веко» вартістю 1800 грн., а всього майна
на загальну суму 112 833,30 грн. ОСОБА_4
виділити у власність 1/3 частину
вказаного житлового будинку, погребу,
літньої кухні, хліва та гаража;
легковий автомобіль «Славута»
ринковою вартістю 8000 грн., телевізор
Sаmsung вартістю 1000 грн., а всього майна на
загальну суму 62266,70 грн. Також стягнути
з відповідача судові витрати в справі.

На обґрунтування вимог позивачка
вказала, що під час перебування з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі
вони набули спірне майно, але ОСОБА_4 в
добровільному порядку провести його
розподіл відмовляється.

Рішенням Городоцького районного суду
Хмельницької області від 11 листопада
2013 року позов задоволено частково.

Проведено розподіл належного на праві
сумісної власності подружжя майна та
виділено ОСОБА_3 у власність ? частину
житлового будинку з господарськими
спорудами (погреб, літня кухня, хлів,
гараж), що розташовані по АДРЕСА_1,
пральну машину Indesit вартістю 1500 грн.,
газову плиту 4-х камфорну «Веко»
вартістю 1800 грн.

Виділено ОСОБА_4 у власність ? частину
житлового будинку з господарськими
спорудами (погреб, літня кухня, хлів,
гараж), що розташовані по

________________________________________________________________________
_

Головуючий у першій інстанції - Федорук
І.М. Справа № 672/197/13

Провадження №
22-ц/792/213/14

Доповідач - Гринчук Р.С.
Категорія № 46

АДРЕСА_1, холодильник 2-х камерний Indesit
вартістю 3000 грн., телевізор Sаmsung
вартістю 1000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 700
грн. різниці вартості частини рухомого
майна, що є спільною сумісною власністю
подружжя.

Ухвалою Городоцького районного суду
Хмельницької області від 3 грудня 2013
року виправлено арифметичну помилку, а
саме стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 350 грн. різниці вартості частини
рухомого майна, що є спільною сумісною
власністю подружжя, замість зазначених
700 грн.

Додатковим рішенням Городоцького
районного суду Хмельницької області
від 3 грудня 2013 року стягнуто з ОСОБА_4
на користь держави судовий збір в
розмірі 850 грн. 45 коп.

В позові в частині стягнення з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 вартості сплаченої
будівельно-технічної експертизи
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій
просить змінити рішення суду в частині
поділу домоволодіння та стягнення з
нього 700 грн. різниці у вартості
рухомого майна та ухвалите в цій
частині нове рішення про відмову у
поділі домоволодіння та стягнення з
нього 350 грн. різниці вартості рухомого
майна.

На обґрунтування своїх вимог апелянт
зазначив, що на завершальній стадії
розгляду справи представником
позивача було подано до суду заяву про
збільшення позовних вимог, в якій
фактично було змінено предмет позову,
оскільки поставлено питання про поділ
господарських споруд, які знаходяться
на території спірного
будинковолодіння, що є порушенням норм
процесуального закону; всупереч
вимогам ч. 3 ст. 80 ЦПК України позивачем
не було сплачено необхідну суму
судового збору.

Судом не взято до уваги вимоги п. 9
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 червня 1998 року № 16, в
якому зазначено, що вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг нажитого майна,
наявного на час припинення спільного
ведення господарства, з'ясовувати
джерело походження та придбання майна.

Апелянт також зазначив, що хоча спірний
будинок був відчужений йому його
матір'ю, ОСОБА_6 шляхом реєстрації угоди
купівлі-продажу 16 листопада 1999 року
Городоцькою філією Української
товарної біржі, однак фактично між ними
мав місце договір дарування, оскільки
коштів за будинок ним фактично
сплачено не було. Таким чином вказаний
договір купівлі-продажу є нікчемним і
не підлягає визнанню в судовому
порядку недійсним. В зв'язку з цим
спірний будинок, як подарунок, належить
йому на праві особистої приватної
власності і розподілу не підлягає.

В суді ОСОБА_4 та його представник
підтримали доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_3 та її представник в судове
засідання не з'явилися, про час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили.

Заслухавши учасників процесу та
перевіривши матеріали справи колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні
обставини справи та дана їм належна
оцінка, а його висновки
підтверджуються матеріалами справи і
ґрунтуються на нормах діючого
законодавства.

Судом встановлено, що під час
перебування у зареєстрованому шлюбі в
період з жовтня 1997 року по червень 2013
року у сторін народилося двоє дітей:
сини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

За час шлюбу сторони набули майно, яке є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, а саме пральну
машину Indesit вартістю 1500 грн.,
холодильник 2-х камерний Indesit вартістю
3000 грн., газову плиту «Веко» вартістю 1800
грн. та телевізор Sаmsung вартістю 1000 грн.

Крім того, на підставі договору
купівлі-продажу нерухомості від 16.11.1999
року, укладеного на Українській
товарній біржі між ОСОБА_6 та ОСОБА_4,
який є сином продавця, останній придбав
житловий будинок з господарськими
спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 за
ціною 20 327 грн.

Пунктом 3 частини 1 статті 57 СК
України встановлено, що особистою
приватною власністю подружжя є майно,
набуте нею, ним за час шлюбу, але за
кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України,
ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

У разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружинин та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором. (ст. 70 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, враховуючи уточнені
позовні вимоги та позицію позивачки
щодо оскаржуваного рішення, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
суд, фактично визнавши за сторонами
право власності на ? частину спірного
будинковолодіння, діяв у відповідності
з вимогами ч. 1 ст. 70 СК України та в
межах позовних вимог.

Відповідно до положень ч.1 ст.71 СК
України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом. При цьому суд бере до
уваги інтереси дружини, чоловіка,
дітей, та інші обставини, що мають
істотне значення.

Задовольняючи позов частково суд
правильно виходив з того, що спірне
майно було придбано сторонами спільно,
за час їх перебування у
зареєстрованому шлюбі, не відноситься
до особистого майна будь-кого з них,
тому воно підлягає розподілу в порядку,
встановленому законом для майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

При цьому посилання апелянта на
ту обставину, що на підставі ст. 235 ЦК
України договір купівлі-продажу
спірного житлового будинку від 16.11.1999
року, укладений на Українській
товарній біржі між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є
удаваним, оскільки укладений з метою
приховати договір дарування, який був
справді укладений є безпідставними,
оскільки об'єктивних даних, які б
свідчили про такий факт матеріали
справи не містять.

Правомірність вказаного вище
договору підтверджується також тією
обставиною, що спірний житловий
будинок був зареєстрований на праві
приватної власності за ОСОБА_4 в
Городоцькому БТІ 10.01.2000 року за №2017.

Доводи апеляційної скарги щодо
порушення судом вимог ч. 2 ст. 31 ЦПК
України, оскільки зміна предмета або
підстави позову можлива лише до
початку розгляду справи судом є
необґрунтованими, оскільки позовна
заява в первісній редакції містить
вимоги про розподіл в натурі майна,
зокрема, житлового будинку,
розташованого в АДРЕСА_1. В заяві про
збільшення позовних вимог від 11.11.2013
року, яка була прийнята судом до уваги,
також міститься аналогічна вимога про
поділ будинку, але з доповненням щодо
розподілу також і господарських
споруд, які є допоміжними приміщеннями,
призначеними для обслуговування цього
будинку, розміщені за цією ж адресою,
тому предмет позову в даному випадку є
незмінним.

Вимога апелянта в частині
стягнення з нього на користь позивача
350 грн. різниці вартості рухомого майна,
а не 700 грн., як зазначив суд, підлягають
відхиленню, оскільки це порушення було
самостійно усунуто судом першої
інстанції шляхом постановлення ухвали
про виправлення арифметичної помилки
від 3 грудня 2013 року, яка в апеляційному
порядку оскаржена не була. Не було
оскаржено також і додаткове рішення
Городоцького районного суду від 3
грудня 2013 року, яким з ОСОБА_4 на користь
держави стягнуто судовий збір в сумі
850,45 грн.

Судові витрати між сторонами
розподілені відповідно до вимог ст. 88
ЦПК України.

Не спростовують висновків суду першої
інстанції й інші доводи апеляційної
скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно
і всебічно досліджених обставинах
справи та ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Городоцького районного суду
Хмельницької області від 11 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
Р.С. Гринчук