РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/19418/13-ц

пр. № 2/759/1103/14

25 лютого 2014 року . Святошинський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді
Наборозняк а М.І.

за участю секретаря Оленчук
І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
виселення із квартири, зобов*язання
звільнити квартиру від майна,
зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, а також його позовом до ОСОБА_3
про визнання договору
купівлі-продажу квартири недійсним,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 04.12.2013 року звернулась
до суду із зазначеним позовом до
відповідача.

Просить суд про виселення
відповідача із належної їй на праві
власності квартирі АДРЕСА_2 без надання
іншого жилого приміщення.

зв*язку з тим, що останній порушує
його право власності на житло,
продовжує проживати у ньому, не маючи
на це права. Зазначила, що вказану
квартиру вона придбала за договором
купівлі-продажу від 19.09.2013 року у

ОСОБА_2; договір нотаріально
посвідчений. За умовами договору
продавець квартири зобов*язався
звільнити її та зняти всіх
зареєстрованих у ній осіб до 20.10.2013
року.

Але за станом на дату звернення
до суду він умови дог8овору не
виконує; квартиру не звільнив.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на норми ЦК України, що
регламентують право приватної
власності.

Відповідач ОСОБА_2 09.01.2014 року
(а.с.23-24) звернувся до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_1 , а також
позовом до ОСОБА_3 про визнання
вказаного договору купівлі-продажу
квартири недійсним. Вимоги
обгрунтовує зловмисною домовленістю
його представника ОСОБА_3, яка за його
дорученням продавала квартиру від
його імені ОСОБА_1 , із нею (покупцем
ОСОБА_1, спрямовану на заволодіння
його коштами.

В позові також зазначив, що
внаслідок дій його довіреної особи
при укладанні оспорюваного договору ,
його було позбавлено єдиного житла;
іншого житла він не має; його
квартиру продано за його відсутності ,
під час перебування за кордоном
України, де він працював, за ціною 148
720 грн, що в рази відрізняється від
дійсної ринкової вартості такої
квартири. Йому відомо, що ОСОБА_3
уклала вказаний договір з метою
заволодіння коштами від такого
продажу та вирішення власних
фінансових проблем , що підтверджує
сама ОСОБА_3

Посилається на ч. 1 ст. 232 ЦК
України.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримала позовні вимоги
ОСОБА_1 повному обсязі, посилаючись на
викладені в тексті її позовної заяви
обставини та просить їх задовольнити.
Проти зустрічного позову заперечує.

Представник також пояснила, що жодних
домовленостей, окрім того, що вказано
в договорі у ОСОБА_1 із представником
продавця квартири ОСОБА_3 не було;
остання сама запропонувала продати
квартиру за вказаною ціною; при цьому
вона (ОСОБА_3) вирішила питання про
оцінку квартири в оцінювача, надала
звіт про оцінку нотаріусу і сама
написала розписку і надала їй про те,
що вона передала нотаріусу вказаний
звіт; у звіті зазначено про оцінку
квартири 148 720 грн, квартира була у
нормальному стані, про що свідчать
фотографії, виконані оцінювачем, вона
є однокімнатною, загальною площею 34,10
кв.м; ціна влаштовувала покупця
квартири і остання передала ОСОБА_3
зазначені кошти 148720 грн в якості
оплати вартості квартири; намірів в
подальшому продавати квартиру іншим
особам у покупця не було; як і не було
домовленостей про поділ будь-яких
коштів від реалізації квартири в
майбутньому іншим особам, оскільки
квартира придбавалась для потреб
сім*ї ОСОБА_1 Також представник
позивача надала суду копію звіту
оцінювача щодо вказаної вище
квартири (надалі -спірна) і копію
розписки ОСОБА_3, в якій остання
підтвердила факт надання нею
нотаріусу висновку про вартість
квартири (а.с. 51-69).

Також підтвердила, що відповідач
повинен звільнити квартиру від речей
і надати можливість повністю
користуватись квартирою позивачці.

Представник відповідача ОСОБА_2
позов ОСОБА_1 про виселення не визнав
та подав зустрічний позов у його
інтересах.

З приводу невизнання основного
позову пояснив, що заперечує його на
тій підставі, що договір
купівлі-продажу спірної квартири є
недійсним. В судовому засіданні 30
січня та 06 лютого 2014 року представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_7 надав пояснення щодо
обгрунтування зустрічного позову
саме таким чином, як дослівно вказано
у тексті позовної заяви (а.с. 23-24).

На запитання суду: в чому саме
полягає зловмисна домовленість між
підписантами оспорюваного договору
ОСОБА_7 пояснив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1
домовились, що квартира коштує 500тис
грн. і між ними була домовленість про
поділ виручених коштів, які мала
отримати від подальшого продажу
квартири ОСОБА_1 Такі обставини він
знає зі слів ОСОБА_3

Оскільки зустрічну позовну заяву
підписав не позивач ОСОБА_2, а його
представник ОСОБА_7, який не
відповідав на певні запитання
учасників розгляду справи і суду, то
суд визнав явку ОСОБА_2 (як позивача
за його позовом) в судове засідання
обов*язковою для надання особистих
пояснень за його позовом (зустрічним).

Відповідач ОСОБА_3 (за позовом ОСОБА_2)
в судовому засіданні його позов
визнала. Вона пояснила, що у вересні
2013 року у неї були фінансові проблеми,
їй треба було 30 тис доларів США; вона
обманула свого чоловіка; з ОСОБА_1 вона
домовилась і продала квартиру
протягом одного дня, остання квартиру
не бачила. Розрахунки за договором
були проведені після його підписання;
за договором вона отримала 20 тис
доларів США; інших грошей не
отримувала; іншої домовленості не
було; ОСОБА_2 говорив їй, що вона
нанесла йому шкоду, вимагав від неї
повернути квартиру; ОСОБА_1 була чужою
для неї людиною; з нею вона домовилась
умисно проти ОСОБА_2; вона читала
проект договору купівлі-продажу у
нотаріуса.

За клопотанням представника ОСОБА_7
ОСОБА_3 була допитана в судовому
засіданні в якості свідка.

Вона дала наступні показання, що
ціна договору, яка відображена в
договір не відповідає їх (її та ОСОБА_1
домовленості; вони домовились, що при
продажу ОСОБА_1 квартири остання дає
їй 20 тис доларів США, а потім після
реалізації (подальшої) квартири вона
дасть їй ще 10 тис доларів США. Потім
зазначила, що ОСОБА_1 погодилась
передати їй ще 100 ис грн.; ініціатором
домовленості була вона (ОСОБА_3). Також
пояснювала, що квартира на момент її
продажу коштувала приблизно 500 тис
грн.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8
пред*явлений до неї позов визнав. Не
заперечив, що остання написала
розписку при оформленні договору у
нотаріуса і передала її ОСОБА_1 (щодо
надання висновку оцінювача про ціну
квартири на 19.09.2013 року).

В подальшому (18.02.2014 року , а.с. 70)
заслухав пояснення позивача ОСОБА_2
за його позовом. Він пояснив, що із
ОСОБА_3 він перебуває у
зареєстрованому шлюбі з 1977 року, але
не проживає з нею однією сім*єю
приблизно 15 років (з 1999-2000 років) та не
веде з нею спільне господарство,
спірну квартиру він придбав в період
відсутності в них ведення спільного
господарства, придбав за власні
зароблені лише ним кошти. Певний час
він проживав у Росії, квартиру здавав
у найм квартирантам. Він дав
довіреність ОСОБА_3 з метою продажу
одного із належних йому двох гаражів,
один із яких був узаконений і
документально оформлений на його ім*я,
а на інший належних документів про
право власності у нього не було. Також
у них була розмова про те, що можна
також продати квартиру (спірну) у
випадку, якщо можна буде заробити
кошти від вигідного продажу.

Про продаж квартири він взнав у
листопаді 2013 року, а достовірно взнав,
отримавши позовну заяву про
виселенні його із неї (у грудні 2013
року). Після цього він «допитав» свою
дружина і остання повідомила його, що
квартира продана за 148 тис грн, а інші
кошти дружина та покупець квартири
ОСОБА_1 поділили між собою. Продаж
квартири відбувся за наданою ним у
2009 році дружині довіреністю.
Довіреність надавав добровільно, вона
на період укладання оспорюваного ним
договору була чинною і перестала
бути такою у зв*язку із закінченням
строку її дії. Зі слів дружини йому
також відомо. Що дружина продала
квартиру у зв*язку із наявним у неї
дуже важним матеріальним станом;
дружина передала йому у грудні 2013
року 50 тис грн, пояснивши,що вказані
гроші у неї залишились від продажу
спірної квартири.

Не пояснив конкретно: які саме гроші
і коли поділили дружина та покупець
квартири ОСОБА_1 Передбачає, що
квартира могла бути продана за 500тис
грн. Також вказав, що у договорі
вказано - 148 тис грн. з метою обманути
його і приховати від нього гроші, які
реально могли бути отримані ними від
реального продажу квартири; він не
задавав питання ОСОБА_3 : скільки саме
конкретно коштів від продажу
квартири вона отримала?

Також не пояснив: які саме докази
обґрунтовують його позовні вимоги
щодо недійсності оспорюваного
договору у зв*язку із зловмисною
домовленістю його представника та
покупця квартири?

ОСОБА_2 вимог первісного позову про
його виселення та звільнення квартири
від його речей не визнав, пояснивши,
що договір купівлі-продажу квартири є
недійсним.

Його представник на аналогічне
питання пояснив: що вимоги
обґрунтовуються договором із
заниженою ціною 148 тис грн, а також
показаннями свідка ОСОБА_3

В ході розгляду справи представник
позивача за первісним позовом
заявила клопотання про допит в
якості свідка саму позивачку - ОСОБА_1
Остання в судовому засіданні дала
показання, в яких підтвердила
обставини, викладені в тексті її
позовної заяви. Заперечила будь-які
інші домовленості щодо укладання
договору, окремі викладених у ньому
письмово умов.

Заперечила приховування будь-яких
обставин договору від продавця
квартири; жодних намірів продавати
квартиру у неї не було і не було з
цього приводу жодних домовленостей
із ОСОБА_3; квартиру вона купила за
один день, оскільки її влаштовувала
ціна продажу квартири,; не оглядала
її, оскільки квартира є типовою у
багатоповерховому будинку і вона
бачила фото стану квартири у звіті
щодо її оцінки, наданому нотаріусу
ОСОБА_3; такий звіт залишився у неї, а
нотаріус лише оглянув його за зробив
копії із висновку щодо вартості
квартири, на її пропозицію ОСОБА_3
власноручно в період оформлення
продажу квартири у нотаріуса написала
їй розписку про виготовлення звіту
та про те, що вона такий звіт надала
нотаріусу; оригінал розписки вона
передала їй ( ОСОБА_1

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх
представників, сторін, як свідків,
дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд керується вимогами ст. 10, 11, 60 ЦПК
України щодо змагальності,
диспозитивності та обов*язку
доказування сторонами своїх вимог чи
заперечень в ході розгляду справи, які
були неодноразово роз*яснені
учасникам розгляду справи.

Суд вважає доказами відповідно до ст.
57 ЦПК України письмові документи,
показання свідків, в тому числі
сторін, як свідків.

Суд погоджується зі ствердженнями
позивача ОСОБА_1, викладеними у тексті
його позовної заяви.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю.

Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто
не може бути протиправно
позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Суд вважає, що ОСОБА_1 є власником
спірної квартири. Тому вона
відповідно до ст. 150 ЖК України має
право користуватись нею для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і має право
розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші
не заборонені законом угоди.

Проживання колишнього власника
квартири ОСОБА_2 у ній після набуття
ОСОБА_1 права власності на неї
порушує її право.

Тому воно відповідно до ст. 16 ЦК
України ст. 1 ЦПК України підлягає
судовому захисту в обраний позивачем
спосіб.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору, цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог, - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Тому ОСОБА_2 повинен звільнити спірну
квартиру , враховуючи його
зобов*язання, викладене письмово у
договорі купівлі-продажу квартири від
19.09.2013 року.

Суд вважає недоведеним вимоги
зустрічного позову належними
доказами.

Доказами недійсності договору, як
зазначив представник ОСОБА_7, є умови
договору та показання свідка ОСОБА_3

На думку суду умови договору не
протирічать чинному законодавству.
Сторони є вільними в укладенні
договору та визначенні умов договору
, про що зазначено у ст. 627 ЦК України.

Як пояснила ОСОБА_1, в тому числі
і при допиті її як свідка представник
продавця квартири при укладенні
договору сама визначила ціну
квартири і надала нотаріусу документ
про ціну квартири, яка і вказана в
договорі.

Тому суд приймає за об*єктивні
показання свідка ОСОБА_1 в цій частині,
а також в тому, що вона ніяких інших
домовленостей (в тому числі і
зловмисних із представником
продавця ОСОБА_2 - ОСОБА_3 при укладанні
оспорюваного договору), окрім
викладених в договорі із
представником продавця ОСОБА_3,

Щодо доказу позивача ОСОБА_2 у
вигляді показань свідка ОСОБА_3, то
суд враховує, що ОСОБА_3 в судовому
засіданні дала показання суду інші,
ніж викладені позивачем ОСОБА_2

Так, вона пояснила, що у нею була
домовленість із ОСОБА_1 про наступний
продаж спірної квартири і поділ
виручених коштів між ними, а ОСОБА_2
стверджує, що відповідачі за його
позовом поділили гроші між собою;
при цьому чітко та однозначно не
пояснив: які саме гроші, і яким чином
і коли вони поділили.

Суд критично оцінює показання свідка
ОСОБА_3 і вважає їх необ*єктивними,
оскільки вони протирічать
обставинам договору, показанням свідка
ОСОБА_1 , звіту спеціаліста щодо
оцінки спірної квартири.

При цьому суд приймає до уваги, що
ОСОБА_3, маючи фінансові труднощі у
вересні 2013 року продала квартиру
ОСОБА_2 не за якомога високу ціну для
покриття таких труднощів за його
рахунок, а навпаки, продала квартиру
за 148 тис грн і при цьому передала у
грудні 2013 року йому 50 тис грн.

При розгляді справи суд встановив, що
заперечення ОСОБА_1, її представника
проти зустрічного позову є
послідовними, вони узгоджуються із
наявними у справі письмовими
доказами. Тому підстав для визнання
оспорюваного договору недійсним за
ч. 1 ст. 232 ЦК України (наявність
зловмисної домовленості представника
продавця квартири із її покупцем
(ОСОБА_1 не вбачається, навіть,
враховуючи показання такого
представника ОСОБА_3 і її пояснення
щодо визнання пред*явленого до неї
позову.

Суд вважає, що визнання ОСОБА_3 позову
ОСОБА_2 суперечить інтересам сторони
у договорі - покупця квартири ОСОБА_1
Тому, враховуючи, що таке визнання
позову ОСОБА_3 не обгрунтовано
належними доказами, не приймає його.

Викладене не позбавляє ОСОБА_2
вирішувати всі питання щодо ціни
продажу квартири із ОСОБА_3 окремо, в
тому числі і в судовому порядку.

Суд при цьому враховує, що
довіреність ОСОБА_2 на ім*я ОСОБА_3,
булана період укладання договору
купівлі-продажу квартири чинною, в
судовому порядку не оспорена, а саме
у ній він надавав вказаній особі
право продавати належне йому майно;
ціна майна в довіреності не
оговорена. Тому його ствердження у
тексті позовної заяви про те, що він
позбавлений житла незаконно не
відповідає умовам довіреності і
ніякими доказами не обгрунтовано.

З огляду на те, що суд не вважає
договір купівлі-продажу н6едійсним, то
на цій правовій підставі суд вважає,
що відповідач ОСОБА_2 за первісним
позовом не надав належних доказів,
які обгрунтовували б його заперечення
щодо позовних вимог ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 212-215 ЦПК України суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
виселення із квартири, зобов*язання
звільнити квартиру від майна
Задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, який проживає у
АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_1, із належної
ОСОБА_1, яка проживає ум.Києві АДРЕСА_1,
ІПН НОМЕР_2, на праві власності
квартирі АДРЕСА_2 без надання іншого
жилого приміщення.

Зобов*язати ОСОБА_2, який проживає у
АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_1, звільнити від
його речей вказану квартиру, що
належить ОСОБА_1, яка проживає ум.Києві
АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2, на праві
власності квартирі АДРЕСА_2.

Стягнути із ОСОБА_2, який
проживає у АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1, яка проживає ум.Києві
АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2, судовий збір 229
грн 40 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, а
також його позов до ОСОБА_3 про
визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним залишити без
задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана на адресу
Апеляційного суду м.Києва через
районний суд протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя