Провадження по справі 2/122/83/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2014 року Залізничний районний
суд м. Сімферополя Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого судді - Корогодіної О.Е.

при секретарі - Бекіровій Л.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у м. Сімферополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики та трьох процентів
річних від простроченої суми за
прострочення виконання грошового
зобов'язання, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу
за договором позики в розмірі 45000,00
гривень, трьох процентів річних від
простроченої суми за прострочення
виконання грошового зобов'язання в
сумі 151,64 гривні, судових витрат по
сплаті судового збору в сумі 451, 52
гривні та витрат за направлення
повідомлення телеграфом в сумі 49,68
гривень, з мотивів, викладених в
позовній заяві.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3, який діє за
довіреністю, мотивовано підтримав
вимоги позовної заяви, та прохав їх
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_4, який діє за довіреністю, у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав, та прохав в задоволенні заяви
відмовити з тих підстав, що грошей,
вказаних в договорі ОСОБА_2 не
отримувала, та тому позов не визнає.

Вислухав сторони, дослідивши матеріали
справи, оцінивши наявні у справі докази
у їх сукупності, суд дійшов до висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення
боргу за договором позики з
урахуванням трьох процентів річних від
простроченої суми, та про стягнення
судових витрат підлягають задоволенню,
з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК
України, якою встановлений принцип
диспозитивності цивільного
судочинства, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК
України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Предметом договору позики є грошові
кошти в національній або іноземній
валюті або інші речі, визначені
родовими ознаками.

Як встановлено судом при розгляді
позову по суті, між позивачем та
відповідачем 21 травня 2013 року був
укладений Договір про надання
безпроцентної позики, відповідно до
умов якого ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1
суму у розмірі 45000 гривень 00 копійок,
про що свідчить договір від 21 травня 2013
року. Кінцевим днем розрахунку, згідно
розписки, було вказано 30 жовтня 2013 року.

Оригінал договору був досліджений
судом у судовому засіданні та доданий
до матеріалів цивільної справи.

Відповідач не виконала умови договору
позики.

В позовній заяві позивачка просить
стягнути з відповідача на свою користь
заборгованість за договором позики у
розмірі 7174 гривні 04 копійки.

З урахуванням наведеного, суд дійшов до
висновку про задоволення позовних
вимог у цієї частині та ухвалення
судового рішення про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заборгованості за договором позики у
розмірі 45000 гривень 00 копійок.

Суд, з урахуванням положень частини 2
статті 1047 ЦК України, приймає як доказ
існування між сторонами боргових
зобов'язань Договір про надання
безпроцентної позики від 21 травня 2013
року, який посвідчує передання
позикодавцем - позивачем ОСОБА_1 позики
позичальнику - відповідачу ОСОБА_2,
грошових коштів - позики у загальному
розмірі 45000 гривень 00 копійок.

Відповідно до статті 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 2 статті 625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

У даному випадку стягнення
вищевказаних сум є видом
цивільно-правової відповідальності
боржника за прострочення платежу і
підставою до їх застосування є
порушення ним такого зобов'язання і
відсутність вини кредитора.

Так, 3% річних від простроченої
суми за весь час прострочення складає
151 гривня 64 копійки.

Таким чином, загальна сума
простроченої заборгованості з
урахуванням 3% річних складає 45151 гривня
64 копійки.

Відповідно до статті 214 ЦПК України, суд
при ухваленні рішення, повинен, у тому
числі, вирішити питання щодо розподілу
між сторонами судових витрат.

Так відповідно до положень частини 1
статті 88 ЦПК України та пропорційно
задоволеним вимогам з відповідача на
користь позивача підлягають стягненню
понесені ОСОБА_1 і документально
підтверджені витрати - судовий збір у
розмірі 451,52 грн., та витрати за
направлення повідомлення телеграфом в
сумі 49,68 гривень.

На підставі наведеного, керуючись
статтями 525, 526, 536, 625, 1046-1047, 1050
Цивільного кодексу України, статтями 10,
11, 60, 81, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму боргу за договором позики від 21
травня 2013 року в розмірі 45000,00 гривень,
три проценти річних в розмірі 151,64
гривень, та судові витрати по сплаті
судового збору в розмірі 451,52 гривень та
витрати за направлення повідомлення
телеграфом в сумі 49,68 гривень, а всього
стягнути 45652 (сорок п'ять тисяч шістсот
п'ятдесят дві) гривні 84 копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя