Номер провадження 6/754/936/14
Справа № 754/9489/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

25.06.2014 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Мальченко О.В.

при секретарі Яремус-Байсановій А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції м. Києва про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и в :

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції м. Києва Солодяк В.Р. звернувся до суду з поданням про тимчасову заборону виїзду за межі України ОСОБА_2, посилаючись на невиконання останнім рішення судів в результаті чого утворилась заборгованість з урахуванням виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

Відповідно до п.18 ст.11 Закону України " Про виконавче провадження " державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи, або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів ( посадових осіб ) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

З метою належного з'ясування обставин вищезазначене подання було призначено до розгляду в судовому засіданні.

В судове засідання державний виконавець не з'явився, матеріали виконавчого провадження № 41817234 для огляду не надав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 ч.1 ст.6 вказаного Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон - ухилення громадянина України від виконання ним зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Відповідно до ч.1 п.18 ч.3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, в тому числі у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього за рішенням суду або Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно вимог ч.2 ст.10 ЦПК України наявність умислу та обставин, які є предметом посилання державного виконавця у поданні про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, покладається в даному випаду на орган державної виконавчої служби, який звертається до суду із відповідним поданням.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні від їх виконання, поки не буде доведено протилежного.

Під поняттям "ухилення" від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням, варто розуміти будь-які свідомі діяння ( дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад наявність коштів, майна тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини. На момент звернення з поданням до суду, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Зважаючи на те, що державним виконавцем не надано жодних доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання судового рішення, суд приходить до висновку про недоведеність заявленої вимоги та відсутність підстав для встановлення ОСОБА_2 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 377-1 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції м. Києва про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з моменту отримання копії ухвали.

Суддя :

.