Дело №
Комунарський районний суд м.
Запоріжжя у складі головуючого судді
Боровікової А.І., при секретарі Мікові
П.О., розглянувши у відкритому
судовому засіданні у залі суду в м.
Запоріжжі цивільну справу за позовом
Запорізького прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері в
інтересах держави в особі Запорізької
міської ради до ОСОБА_2, треті особи
Комунальна установа «Міська клінічна
лікарня екстреної та швидкої медичної
допомоги міста Запоріжжя», Товариство
з додатковою відповідальністю
«Страхова компанія «Мотор-Гарант» - про
відшкодування шкоди, заподіяної
Запорізький прокурор з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
звернувся до суду з позовом в інтересах
держави в особі Запорізької міської
ради на підставі ст. 121 Конституції
України, згідно якої, у випадках,
передбачених законом, на прокуратуру
покладено представництво інтересів
держави в суді.
В позові вказав, що за результатами
проведеної Запорізькою прокуратурою з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері перевірки, 31.09.2012р.
заступником Запорізького прокурора
з нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері порушено кримінальну
справу відносно ОСОБА_2, за ознаками
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 271 КК
В ході досудового слідства
встановлено, що ОСОБА_2, будучи
службовою особою державного
підприємства оборонно-промислового
комплексу, яка наділена
організаційно-розпорядчими
обов'язками, в порушення вимог ст. 13
Закону України «Про охорону праці», п.
3.17 Типового положення про порядок
проведення навчання і перевірки знань
з питань охорони праці, затвердженого
наказом Державного комітету з нагляду
за охороною праці від 26.01.2005р. № 15,
положень Інструкції майстра
механоскладального цеху № 36.015-2002 та
Інструкції по охороні праці №
ИОТ-36.265-2000, а також своїх посадових
обов'язків, 21.05.2012 р., близько 14 години,
перебуваючи в приміщенні цеху № 36 ДП
«Запорізьке машинобудівельне
конструкторське бюро «Прогрес»,
порушив вимоги законодавчих актів про
охорону праці, що виявилося в наданні
підлеглому працівнику ОСОБА_3 (без
проведення інструктажу по техніці
безпеки) незаконного розпорядження
щодо виконання робіт зі спеціальною
мийною установкою «Тайфун Б», завідомо
знаючи, що цей працівник не має допуску
та не проходив навчання для роботи із
зазначеною установкою, внаслідок чого
ОСОБА_3 спричинені середньої тяжкості
тілесні ушкодження у виді «опіку
рідиною 2-3 ступеню обох стоп і
гомілковостопних суглобів до 4
Під час досудового слідства за
наведеною справою ОСОБА_2 пред'явлено
обвинувачення у вчиненні злочину
передбаченого ч. 1 ст. 271 КК України,
тобто порушення вимог законодавчих та
інших нормативно-правових актів про
охорону праці посадовою особою, яке
спричинило шкоду здоров'ю потерпілого.
Як на досудовому слідстві та і під час
судового розгляду справи у суді ОСОБА_2
визнав свою вину у вчиненні
інкримінованого йому злочину в повному
Вироком Шевченківського районного
суду міста Запоріжжя від 14.01. 2013 р. по
справі № 0827/101140/2012 громадянина ОСОБА_2
визнано винним у скоєні злочину
передбаченого ч. 1 ст. 271 КК України та
призначено покарання у вигляді штрафу
в дохід держави у розмірі 1700 грн.

Відповідно до інформації, наданої
Міською клінічною лікарнею екстреної
та швидкої медичної допомоги міста
Запоріжжя, потерпілий ОСОБА_3 проходив
лікування в опіковому відділенні у
період з 21.05.2012 р. по 14.06.2012 р. Кошти
витрачені лікарнею на лікування ОСОБА_3
складають 6950 грн 75 коп.
(довідка-розрахунок надається).

Приймаючи до уваги, що КУ «Міська
клінічна лікарня екстреної та швидкої
медичної допомоги міста Запоріжжя»
фінансується за рахунок асигнувань,
які надходять із виконавчого комітету
Запорізької міської ради, збитки
заподіяні протиправними діями ОСОБА_2,
як зазначено у позові, підлягають
відшкодуванню у місцевий бюджет.

Посилаючись на ст. 1166 ЦК України, згідно
якої майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала,
прокурор в інтересах Запорізької
міської ради просить суд стянути з
ОСОБА_2 на користь Запорізької міської
ради майнову шкоду на загальну суму 6 950
грн. 75 коп. та судові витрати.

У судовому засіданні прокурор позовні
вимоги в інтересах позивача
Запорізької міської ради підтримав у
повному обсязі, надав суду пояснення,
аналогічні викладеним у позовній
заяві, просить суд задовольнити позов.

Представник позивача Запорізької
міської ради у судовому засіданні
30.09.2013р. позовні вимоги підтримала у
повному обсязі, надала суду пояснення,
аналогічні викладеним у позовній
заяві, просила суд задовольнити позов.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав, суду пояснив, що
Вироком Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 14.01.2013 р.
відповідача ОСОБА_2 визнано винним за
ч.1 ст.271 КК України та йому призначене
покарання у вигляді штрафу. Цим же
вироком суду в задоволенні цивільного
позову Запорізького прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері, пред'явленого в
інтересах КУ „Міська клінічна лікарня
екстреної та швидкої медичної допомоги
міста Запоріжжя" про стягнення з ОСОБА_2
витрат на лікування потерпілого ОСОБА_3
відмовлено. При цьому суд, посилаючись
на ст.ст.10, 60 ЦПК України, вказав, що
цивільний розов задоволенню не
підлягає з тих підстав, що цивільний
позивач не надав доказів на
підтвердження матеріальної шкоди. Не
зважаючи на такі обставини,
Запорізький прокурор з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері,
звертається до суду з цивільним
позовом про відшкодування шкоди,
заподіяної злочином та знову всупереч
вимогам ст.ст.10,60 ЦПК України, не надає
жодного доказу, який би підтвердив
розмір заподіяної шкоди. Так, прокурор
посилається на інформацію, надану КУ
„Міська клінічна лікарня екстреної та
швидкої медичної допомоги міста
Запоріжжя", як на доказ існування шкоди
та її розмір, але ця інформація не
містить в собі розрахунку бухгалтерії
лікувального закладу фактичних витрат
на лікування потерпілого ОСОБА_3 та не
дає відповіді на головне питання: з
яких витрат складаються загальні
витрати лікарні, які в підсумку
фактично дорівнюють загальній сумі
витрат на лікування потерпілого, тобто
значно перевищують витрати лікарні на
медикаменти та харчування разом.
Надання такої довідки-розрахунку
лікувальним закладом, зазначає
представник відповідача, відповідно
до постанови Пленуму Верховного Суду
України „Про відшкодування витрат на
стаціонарне лікування особи, яка
потерпіла від злочину та судових
витрат» є обов'язковим.

Далі представник відповідача
зазначив, що лікувальний заклад, в
якому перебував потерпілий ОСОБА_3, є
підрозділом юридичної особи КУ
„Міська клінічна лікарня екстреної та
швидкої медичної допомоги міста
Запоріжжя". Згідно ст. 3 ЦПК України її
права, свободи та інтереси мають право
захищати органи, яким надано право
захищати державні чи суспільні
інтереси. Цим правом юридична особа КУ
„Міська клінічна лікарня екстреної та
швидкої медичної допомоги міста
Запоріжжя" вже скористалася та її
інтереси представляв Запорізький
прокурор з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері при розгляді
судом кримінальної справи відносно
ОСОБА_2 Тобто, цивільний позов, поданий
Запорізьким прокурором з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері,
вже був розглянутий судом та в його
задоволенні було повністю відмовлено.
Ці факти, вважає представник
відповідача, свідчать про те, що право
позивача на звернення до суду за
захистом своїх прав вже ним
реалізовано. Представник відповідача
вважає, що позов Запорізького
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері є
необґрунтованим та не підлягає
задоволенню в повному обсязі на
підставі ст. 61 ЦПК України, згідно якої
обставини, встановлені судовим
рішенням не доказуються при розгляді
інших справ, у яких беруть участь ті
самі особи, щодо яких встановлені ці
обставини, а також вирок у кримінальній
справі, що набрав законної сили,
обов'язковий для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено
вирок. Просив суд у задоволенні позову
відмовити повністю.

За клопотанням представника
відповідача Ухвалою суду від 25.12.2013р.
до участі у справі було залучено у
якості третьої особи Товариство з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Мотор-Гарант» з тих підстав,
що життя та здоров"я потерпілого
ОСОБА_3 застраховані у цій страховій
компанії.

Представник третьої особи
Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Мотор-Гарант» у судовому засіданні
просив вирішити позов на розсуд суду.

Вислухавши пояснення сторнін,
третьої особи, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню у повному
обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено:

Вироком Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 14.01.2013р.
відповідача ОСОБА_2 визнано винним у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.
271 КК України та призначено покарання у
вигляді штрафу. У задоволенні позову
Запорізької прокуратури з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
Південного регіону України, заявленого
в інтересах Комунального підприємства
„Міська клінічна лікарня екстреної
та швидкої медичної допомоги міста
Запоріжжя» про стягнення з ОСОБА_2
витрат на лікування потерпілого
відмовлено.

Як вбачається з мотивувальної частини
вироку суду, судом зазначено, що
цивільний позов не підлягає
задоволенню оскільки в силу ст.ст. 10, 60
ЦПК України, цивільний позивач (яким,
згідно вироку суду, був Запорізький
прокурор з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері Південного
регіону України) не надав доказів на
підтвердження наявності та розміру
завданої матеріальної шкоди. Вирок
суду набув законної сили.

Відповідно ч.3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Відповідно довідки КУ „Міська
клінічна лікарня екстреної та швидкої
медичної допомоги міста Запоріжжя",
потерпілий ОСОБА_3 проходив лікування в
опіковому відділенні у період з 21.05.2012
р. по 14.06.2012 р. Кошти витрачені лікарнею
на лікування ОСОБА_3 складають 6950 грн 75
коп. (довідка-розрахунок надається).

Як на підставу своїх вимог Прокурор
посилається на ст. 1166 ЦК України,
згідно якої майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала,
тобто вважає прокурор, звернувшись до
суду із зазначеним позовом, спірні
правовідносини регулюються ст. 1166 ЦК
України.

Проте, згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України,
особа, яка вчинила злочин, зобов*язана
відшкодувати витрати закладові
охорони здоров"я на лікування
потерпілого від цього злочину.

Згідно ч.3 ст. 1206 ЦК України, якщо
лікування проводилося закладом
охорони здоров"я, що є у державній
власності, у власності АРК або
територіальної громади, кошти на
відшкодування втрат на лікування
зараховуються до відповідного
бюджету.

Згідно ч.2 ст. 1191 ЦК України, держава,
Автономна Республіка Крим,
територіальні громади, юридичні особи
мають право зворотньої вимоги до
фізичної особи, винної у вчиненні
злочину, у розмірі коштів, витрачених
на лікування особи, яка потерпіла від
цього злочину.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що під час розгляду кримінальної
справи за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.1
ст. 271 КК України, Запорізький прокурор
з нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері вже використав своє
право зворотньої вимоги до фізичної
особи, винної у вчиненні злочину -
відповідача ОСОБА_2, звернувшись під
час розгляду кримінальної справи до
останнього як винної особи з позовом в
інтересах закладу охорони здоров"я
про відшкодування коштів, витрачених
на лікування особи, потерпілої від
злочину, які зараховуються до
державного бюджету.

Як зазначено вище, розглядаючи
цивільний позов у кримінальній справі,
заявлений Запорізьким прокурором з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері в інтересах КУ „Міська
клінічна лікарня екстреної та швидкої
медичної допомоги міста Запоріжжя",
суд відмовив прокурору у задоволенні
позову з підтав недоведеності
останнього.

Позовні вимоги, з якими Прокурор
звернувся до суду на теперішній час, а
саме у інтересах Запорізької міської
ради, яка відповідно статуту є
засновником КУ „Міська КУ „Міська
клінічна лікарня екстреної та швидкої
медичної допомоги міста Запоріжжя",
фактично є позовом між тими ж
сторонами, з тих же підстав, про той же
предмет.

Крім того, прокурор як на підстави
позову посилається на норму закону, а
саме на ст. 1166 ЦК України, яка на думку
суду на правовідносини, що виникли між
сторонами, не поширюється, оскільки, в
даному випадку правовідносини, що
виникли між сторонами регулюються
спеціальною нормою закону, яка
передбачає цивільну правову
відповідальність при наявності шкоди,
завданої злочином і зокрема
відшкодування витрат закладові
охорони здоров"я на лікування
потерпілого від злочину.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов*язана довести ті обставини, на
які вона посилаеться як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Дослідивши вищезазначені обставини,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню за
безпідставністю.

Керуючись ст. 61 ЦПК України, ст.ст. 1206, 1191
ЦК України, ст.ст. 212-214 ЦПК України,-

В И Р І Ш И
В:

У задоволенні позовних вимог
відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного
суду Запорізької області через
Комунарський районний суд м. Запоріжжя
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
А.І. Боровікова