Справа №489/2444/13-ц 25.02.2014 25.02.2014 25.02.2014
Провадження №22-ц/784/597/14 Суддя по
1 інстанції - Коваленко І.В.
Доповідач апеляційного суду - Шолох
Рішення

Іменем України

25 лютого 2014 року
м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання -
Орельській Н.М.,

за участю:

- представника позивача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3,

- представника - ДП «Облавтодор» -
Шкурко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

дочірнього підприємства «
Миколаївський облавтодор» відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України»

на рішення Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 17 грудня 2013 року у
справі за

позовом

ОСОБА_2 до дочірнього підприємства
«Миколаївський облавтодор» відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України», третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору: ОСОБА_5, про відшкодування
майнової та моральної шкоди,
заподіяної внаслідок дорожньо -
транспортної пригоди,

встановила:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до дочірнього
підприємства «Миколаївський
облавтодор» відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» (далі - ДП «Облавтодор») про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо -
транспортної пригоди.

Позивач вказував, що 4 квітня 2012 року о
18 год. на Херсонському шосе в районі
вул. 1- Інгульської в м. Миколаєві
сталася дорожньо-транспортна пригода з
вини водія ОСОБА_5, який перебуваючи у
трудових відносинах з відповідачем та
керуючи належним відповідачу
автомобілем ГАЗ 5201, державний номер
НОМЕР_1, допустив зіткнення з належним
йому автомобілем Mitsubishi Lancer, державний
номер НОМЕР_2.

ОСОБА_2 особисто керував належним йому
автомобілем та зупинився попереду,
рухаючись в попутному напрямку.

Постановою Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 4 травня 2012 року за
вказане правопорушення ОСОБА_5
притягнутий до адміністративної
відповідальності по ст. 124 КУпАП.

Позивач вказував, що внаслідок цієї
дорожньо-транспортної пригоди його
автомобілю спричинені механічні
пошкодження, а вартість
відновлювального ремонту за висновком
автотоварознавчого дослідження
становить 90 793,82 грн.

Посилаючись на те, що страховою
компанією йому відшкодовано 49 490 грн.
спричиненої майнової шкоди, позивач
просив стягнути йому залишок
невідшкодованої шкоди в сумі 41 303,82 грн.,
10 000 грн. на відшкодування моральної
шкоди, 1 000 грн. витрат, понесених на
автотоварознавче дослідження, 350 грн.
на правову допомогу.

Заперечуючи проти позову, відповідач
посилався на відсутність його вини та
клопотав про призначення
товарознавчої експертизи.

Рішенням Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 17 грудня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково. Стягнуто з відповідача на
користь позивача на відшкодування
майнової шкоди 32 177,71 грн. та 1 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди, а також
344,71 грн. судового збору. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь відповідача 259,56 грн.
витрат, понесених на оплату судової
експертизи.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення районного
суду, просив його скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити позивачу у
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які брали участь у справі,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення районного
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

На підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання, або утримання якого
створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК України,
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини
іншої особи, відшкодовується винною
особою;

2) за наявності вини лише особи,
якій завдано шкоди, вона їй не
відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб,
діяльністю яких було завдано шкоди,
розмір відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків (ч.1 ст. 1172 ЦК).

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі
недостатності страхової виплати
(страхового відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Як вбачається із матеріалів справи, 4
квітня 2012 року о 18 год. на Херсонському
шосе в районі вул. 1- Інгульської в м.
Миколаєві сталася
дорожньо-транспортна пригода з вини
водія ОСОБА_5, який перебуваючи у
трудових відносинах з відповідачем та
керуючи належним відповідачу
автомобілем ГАЗ 5201, державний номер
НОМЕР_1, допустив зіткнення з належним
позивачу автомобілем Mitsubishi Lancer,
державний номер НОМЕР_2, який
знаходився під його керуванням.

За вказане правопорушення ОСОБА_5,
постановою Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 4 травня 2012 року,
притягнуто до адміністративної
відповідальності по ст. 124 КУпАП, в
зв'язку з порушенням ним пунктів 12.1; 13.1
Правил дорожнього руху щодо
недотримання швидкості руху та
безпечної дистанції, що спричинило
зіткнення транспортних засобів.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок або
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії чи вчинені вони цією особою.

Внаслідок ДТП автомобілю позивача
спричинені механічні пошкодження, а
28 серпня 2012 року ВАТ НАСК
«Оранта», де була застрахована
цивільно-правова відповідальність
відповідача, позивачу сплатило сумі 49
490 грн. страхового відшкодування.

За такого, вирішуючи спір, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що порушення Правил дорожнього руху
водієм ОСОБА_5, який керував
автомобілем відповідача, перебуваючи з
ним у трудових відносинах, знаходиться
в прямому причинному зв'язку з
наслідками ДТП, які настали. Тому
обґрунтовано поклав на відповідача
обов'язок відшкодувати заподіяну
позивачеві майнову та моральну шкоду.

Разом з тим, вирішуючи питання про
розмір відшкодування майнової шкоди,
спричиненої позивачу, суд не в повній
мірі врахував фактичні обставини
справи та процесуальну поведінку
позивача, який не надав автомобіль для
проведення судової експертизи, що
унеможливило належне з'ясування цього
питання судом.

Так, звертаючись з позовом до суду,
позивач надав звіт від 26 квітня 2012 року
спеціаліста автотоварознавця ОСОБА_6,
де вартість відновлювального ремонту
його автомобіля з урахуванням ПДВ
становить 84 791, 44 грн., а спричинений
матеріальний збиток з урахуванням
коефіцієнта фізичного зносу та
величини втрати товарної вартості
автомобіля - 90 793,82 грн. (а.с. 11-33).

Не погоджуючись з висновками цього
звіту, відповідач клопотав про
призначення судової товарознавчої
експертизи, яке задоволено судом.

Позивач не надав експерту
автомобіль для огляду та дослідження,
посилаючись на те, що продав його.

Доказів на підтвердження вказаного
факту не надав, як і про фактичну ціну
продажу або залишкову вартість
автомобіля.

Згідно із висновком судової
товарознавчої експертизи, проведеної
11 листопада 2013 року Миколаївським
відділенням Одеського НДІСЕ по
матеріалам справи, вартість
відновлювального ремонту автомобіля
позивача становить 75 985,12 грн., а розмір
матеріального збитку спричиненого
внаслідок пошкодження автомобіля з
урахуванням коефіцієнта фізичного
зносу та величини втрати товарної
вартості - 81 667, 71 грн. (а.с. 64-73).

Із актів, досліджень та розрахунків
страхової компанії щодо вказаного
страхового випадку вбачається, що
вартість відновлювального ремонту
автомобіля позивача внаслідок цієї
ДТП становить 78 329,26 грн., сума
страхового відшкодування виплачена
позивачу 49 490 грн. із страхової суми за
договором 50 000 грн. (за мінусом франшизи
510 грн.).

Враховуючи викладене, конкретні
обставини цієї справи, відсутність
доказів про фактичне проведення
позивачем відновлювального ремонту
автомобіля та ухилення його від
надання об'єкта дослідження судовому
експерту, неможливість встановлення її
залишкової вартості, колегія суддів
виходить з того, що найбільш
прийнятним з точки зору об'єктивності
слід вважати висновки страхової
компанії щодо вартості
відновлювального ремонту автомобіля
позивача, яка визначена в сумі 78 329,26
грн.

За такого, розмір відшкодування
відповідачем збитку спричиненого
пошкодженням автомобіля становитиме 29
349,26 грн., із такого розрахунку:
78 329, 26 грн. - 49 490 грн. + 510 грн. франшизи.

Згідно із ст. 1192 ЦК України особа, яка
завдала шкоду майну потерпілого
зобов'язана відшкодувати завдані
збитки у повному обсязі. Розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних на відновлення пошкодженої
речі.

Компенсація моральної шкоди визначена
районним судом, відповідно до ч.1
ст. 1167 ЦК України, відповідає
фактичним обставинам спору, характеру
правопорушення, обсягу спричинених
позивачу душевних страждань, які
пов'язані з пошкодженням автомобіля,
стресом та переживаннями, пов'язаними з
самим фактом перебування в ДТП та
пошкодження майна, що потребувало
певних змін в організації узвичаєного
способу його життя.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції підлягає зміні в частині
розміру відшкодування майнової шкоди
на підставі п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу дочірнього
підприємства «Миколаївський
облавтодор» відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 17 грудня 2013 року
змінити в частині вирішення позовних
вимог про розмір відшкодування
майнової шкоди.

Стягнути з дочірнього підприємства
«Миколаївський облавтодор» відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» на користь ОСОБА_2 29 349,26
грн. на відшкодування майнової шкоди.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
і з цього часу може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді: