Справа № 639/8210/13-ц
№2/639/549/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

19 лютого 2014 року Жовтневий районний
суд м. Харкова

у складі: головуючого судді
Іванової І.В.

за участю секретаря
Тущенко Т.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Харківської міської ради про
визнання права власності на нерухоме
майно за набувальною давністю , суд-

ВСТАНОВИВ:

24 вересня 2013 року до суду
звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2,
Харківської міської ради про визнання
права власності за набувальною
давністю на 37/100 часток комунальної
квартири АДРЕСА_1 та складається з
чотирьох жилих кімнат, житловою площею
70,7 кв. м. .

У обґрунтування своїх позовних
вимог позивач посилається на те, що
Центром /відділом / приватизації
державного житлового фонду Управління
комунального майна та приватизації
Головного управління економіки та
комунального майна виконавчого
комітету Харківської міської ради
йому, ОСОБА_1, ОСОБА_3 було видане
свідоцтво про право власності на житло
від 27 липня 2000 року за реєстром
№6-00-221080, зареєстроване у КП «ХМБТІ» 11
серпня 2000 року за № ІІ-6-2338. За вказаним
свідоцтвом про право власності йому
та його матері належало на праві
спільної сумісної власності 25/100 частин
комунальної квартири НОМЕР_1 з
відповідною частиною місць спільного
користування, що знаходиться у АДРЕСА_1
, 38/100 частин комунальної квартири
НОМЕР_1 належали на праві власності
ОСОБА_4 /батько/ на підставі свідоцтва
про право власності на житло , виданого
ХМЦПДЖФ від 23 листопада 1995 року за
реєстровим №6-95-37429, зареєстрованого у
КП «ХМБТІ» 1 грудня 1995 року під №ІІ-6-2338.
Інші 37/100 частин квартири НОМЕР_1
належали на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на
підставі свідоцтва про право
власності від 10 червня 1994 року за
реєстром №6-94-13414 ХМЦПДЖФ. На підставі
домовленості між усіма
співвласниками склалося таке фактичне
користування приміщення комунальної
квартири: приміщення №8 /жила кімната/ -
в користуванні ОСОБА_4, приміщення №10,11
/жилі кімнати/ - в користуванні ОСОБА_5
та ОСОБА_2, приміщення №7 /жила кімната/ -
в користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_1,
приміщення 1,3,5,6,12 - місця спільного
користування. ОСОБА_5 помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Стосовно того, чи
отримала ОСОБА_2 свідоцтво про право
власності на спадщину, йому не відомо.
В січні 2000 року ОСОБА_2 виписалася з
квартири НОМЕР_1, усно залишила належні
їй 37/100 часток квартири йому та його
матері фактично у власність,
повідомивши, що їде до родичів у Росію
і ця квартира їй не потрібна, тому
залишає їм. Передала йому ключі від
своїх кімнат та фотокопію її
пенсійного

посвідчення. Починаючи з 2000 року він
проживав в кімнатах , що належали сім'ї
ОСОБА_2 . Здійснював поточний ремонт та
сплачував за надані житлово-
комунальні послуги. Після смерті
батьків він фактично володіє та
користується квартирою НОМЕР_1 в
цілому. На підтвердження викладених
обставин до позовної заяви долучені
копії квитанцій про сплату за житлово -
комунальні послуги. Враховуючи , що
відмову від права власності на їх
користь ОСОБА_2 належним чином у
встановленому порядку не оформила, він
спробував дізнатися про її місце
проживання з метою упорядкування
існуючи між ними майнові відносини у
позасудовому порядку, однак знайти її
не уявляється можливим. Відомості про
укладення шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_2
та смерть ОСОБА_2 - відсутні. Докази ,
які додані до позовної заяви, свідчать
про те, що ОСОБА_2 в 1999 році поїхала на
постійне місце проживання до м. Псков
РФ і не повернулася. На думку позивача,
він відповідно до вимог ст. 344 ЦК
України має право на 37/100 часток
вказаної вище квартири .

У судовому засіданні позивач та
його представник повністю підтримали
свої позовні вимоги та надали
пояснення відповідні вищенаведеному.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове
засідання не з'явилася, про час та місце
розгляду справі їй повідомлялося
відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК
України через оголошення у пресі.

Представник відповідача -
Харківської міської ради у судове
засідання не з'явився , надав письмові
заперечення , у яких зазначив, що
заперечує проти задоволення позову,
посилаючись на те, що позивач не надав
суду жодного доказу який свідчив б про
факт дарування йому ОСОБА_2 37/100 частин
квартири АДРЕСА_1 , як належала на праві
власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в рівних
часках. Якщо б ОСОБА_2 бажала передати
свою частку майна у власність позивача
чи іншій особі- вони могли
безперешкодно оформити договір
дарування, що зроблено не було. Позивач
незаконно заволодів майном ОСОБА_2, про
що йому було відомо.

Суд, вислухав пояснення сторін,
свідка , дослідивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги не
обґрунтовані та не підлягають
задоволенню,виходячи з наступного.

Як вбачається з відповіді КП
«ХМБТІ» від 19 грудня 2011 року за №2345590
квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за
ОСОБА_5, ОСОБА_6 - 37/100 частин на праві
спільної сумісної власності на
підставі свідоцтва про право
власності , виданого 16 червня 1994 року р.
6-94-13441 ХМЦГІДЖФ; ОСОБА_1 -38/100 частин на
праві приватної власності на підставі
свідоцтва про право на спадщину ,
виданого 5 ХДНК 6 червня 2005 року р. №2-656,
25/200 частин на праві приватної
власності на підставі свідоцтва про
право на спадщину , виданого 5 ХДНК 4
лютого 2008 року р.№1-282, 25/200 частин на
праві приватної власності на підставі
свідоцтва про право власності ,
виданого 27 липня 2000 року р. № 6-00-221080
ЦПДЖФ./а.с.13/.

Зазначені, у відповіді КП «ХМБТІ»
від 19 грудня 2011 року за №2345590 відомості
частково , підтверджуються свідоцтвом
про право власності на житло від 27
липня 2000 року , виданого Центром
/відділом / приватизації державного
житлового фонду Управління
комунального майна та приватизації
Головного управління економіки та
комунального майна виконавчого
комітету Харківської міської ради на
ім'я ОСОБА_3, ОСОБА_1; свідоцтвом про
право на спадщину за законом від 4
лютого 2008 року на ім'я ОСОБА_1 ОСОБА_1,
свідоцтвом про право на спадщину за
законом від 6 червня 2005 року на ім'я
ОСОБА_4 /а.с.6,7,9/.

Як вбачається з відповіді КП
«Жилкомсервіс» від 21 лютого 2012 року
квартира АДРЕСА_1 - комунальна,
чотирьохкімнатна . В двох кімнатах
житлою площею 26 кв. м., загальною площею
36,0 кв. м. буди зареєстровані ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4
року та його дружина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка знята з реєстрації 10
січня 2000 року в м. Невіль Псковської
області./а.с.15/.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 помер,
що підтверджується свідоцтвом про
смерть серія НОМЕР_2 виданого 23 вересня
1999 року. Відомості про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_5 , у суду
відсутні.

З висновку від 16 грудня 2011 року
начальника Жовтневого РВ ХМУ ГУ МВС
України в Харківській області , акту
від 27 грудня 2011 року /а.с.16,18/ ,
вбачається , що ОСОБА_6 в 1999 році
виїхала на постійне місце мешкання в м.
Псков , РФ.

Як пояснили у судовому засіданні
позивач, в січні 2000 року ОСОБА_6
виписалася з квартири НОМЕР_1, усно
залишила належні їй 37/100 частин
квартири йому та його матері
фактично у власність , повідомивши, що
їде до родичів у Росію і ця квартира
їй не потрібна, тому залишає їм.
Передала йому ключі від своїх кімнат та
фотокопію пенсійного свого
посвідчення.

З посиланням на вищенаведене, та
на той факт, що позивач починаючи з 2000
року проживав в кімнатах , що належали
сім'ї ОСОБА_5, здійснював поточний
ремонт та сплачував за надані житлово-
комунальні послуги , ОСОБА_1 просить
суду визнати за ним право власності на
37/100 частин квартири АДРЕСА_1 у порядку
ст. 344 ЦК України , за набувальною
давністю.

Оскільки у тексті позовної заяви,
позивач вказує, що право власності на
нерухоме майно , що підлягає державній
реєстрації, відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК
України, виникає за набувальною
давністю з моменту державної
реєстрації , то слід вважати, що він
просить визнати за ним право власності
на нерухоме майно на підставі ч. 1 ст. 344
ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК
України, особа яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти
років або рухомим майном - протягом
п'яти років, набуває право власності на
це майно /набувальна давність/, якщо
інше не встановлено цим Кодексом .

У розумінні ст. 344 ЦК України,
особи, що мають право на придбання
права власності на майно за
набувальною давністю, мають бути
незаконними добросовісними
володільцями цього майна протягом
встановленого законом строку.
Володілець є добросовісним , якщо він
не знав і не міг знати про те, що ця річ
належить іншій особі.

Разом з тим, незаконний володілець на
протязі всього володіння майном
повинен бути впевнений, що на це майно
не претендують інші особи і він отримав
це майно з підстав, достатніх для того,
щоб мати право власності на нього.

Як встановлено судом , що не
заперечував позивач та його
представник , позивачу та його матері
ОСОБА_3 було відомо, що власниками 37/100
частин вищевказаної квартири є
подружжя ОСОБА_5 .

Як пояснила у судовому засіданні
свідок ОСОБА_7, яка була допитана за
клопотанням позивача, позивач та його
сім'я перебували у дружніх стосунках з
сім'єю ОСОБА_5. Коли ОСОБА_2 уїжджала з
дому, то віддала ключі від кімнат
сусідам ОСОБА_3 для того щоб поливати
квіти.

Вищевказані пояснення свідка ОСОБА_7,
спростовують доводи позивача , що
ОСОБА_2 усно залишила фактично у
власність йому та матері 37/100 частин
квартири, яка належить їй та померлому
чоловіку.

Крім того , такий перехід право
власності , як «усний», не передбачений
чинним законодавством.

Той факт, що позивачем за весь час
відсутності ОСОБА_2 з 2000 року
сплачувались особисті кошти за
комунальні послуги, не може бути
підставою для визнання за ним право
власності на вказану вище частину
квартири у порядку ч. 1 ст. 344 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 10,60 ЦПК
Кодексу , кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків ,
встановлених статтею 61 цього кодексу.

Аналізуючи вищенаведене , суд
дійшов до висновку про
необґрунтованість та не доведеність
позивачем своїх позовних вимог, що є
підставою для відмови у задоволені
такого.

Керуючись ст. 3,4, 8,10,15,60,88, 209,212-215,218,294
ЦПК України , ст. 344 ЦПК України , суд-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 -
відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області протягом 10
днів з дня проголошення , особи які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя І.В.
Іванова