Справа №592/3156/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Хитров Б. В.Номер
провадження 22-ц/788/246/14 Суддя-доповідач -
Семеній Лідія. Іванівна. Категорія - 27
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

Головуючого - Семеній Л. І.,

суддів - Кононенко О. Ю., Бойка В. Б.,

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України»

на рішення Ковпаківського районного м.
Суми від 25 грудня 2013 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» до ОСОБА_3, третя
особа - Управління державної
міграційної служби України в Сумській
області,

про стягнення заборгованості шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 25 грудня 2013 року
позовні вимоги Ощадбанку задоволені
частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Ощадбанку
заборгованість в розмірі 226138,58 грн., в
тому числі: заборгованість за кредитом
- 190880,71 грн.; заборгованість за
відсотками - 29136,80 грн.; пеня за
простроченим кредитом - 6121,07 грн.;
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру
за АДРЕСА_1, шляхом продажу її на
публічних торгах у межах процедури
виконавчого провадження з початковою
ціною продажу предмета іпотеки
визначеною на стадії виконавчого
провадження згідно з вимогами діючого
законодавства.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі Ощадбанк,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість ухваленого рішення
в частині незадоволених позовних
вимог, порушення судом норм
матеріального права, просить зазначене
рішення в частині відмови виселити
відповідача та всіх зареєстрованих у
спірній квартирі скасувати та ухвалити
нове рішення в цій частині про
задоволення цих вимог.

Вказує, що суд безпідставно відмовив у
задоволенні вимог про виселення,
оскільки Закон України «Про іпотеку»,
ЖК України не містять заборон щодо
виселення мешканців житла у випадку
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

В іншій частині рішення суду не
оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників Ощадбанку -
Ющенка А.Ю., Михнової О.В., які
підтримали доводи апеляційної скарги,
ОСОБА_3, який заперечив проти її
задоволення, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено та з матеріалів справи
вбачається, що 21.07.2008 року між
Ощадбанком та ОСОБА_3 був укладений
договір відновлювальної кредитної
лінії №2171, за умовами якого відповідач
отримав кредитні кошти в сумі 210000 грн.,
зобов'язавшись належним чином
використати та повернути кредит, а
також сплатити відсотки за
користування кредитом в розмірі 20,5 %
річних та комісійні винагороди в
порядку, на умовах та в строки,
визначені кредитним договором. (а.с.8-10).

В забезпечення виконання зобов'язань,
того ж дня, з відповідачем укладений
іпотечний договір від 21.07.2008 року № 2738
(а.с.11-13).

Свої зобов'язання по поверненню суми
кредиту відповідач не виконав,
внаслідок чого станом на 06.03.2013 року
його заборгованість склала 226138,58 грн., з
яких заборгованість за кредитом - 190880,71
гри.; заборгованість за відсотками -
29136,80 грн.; пеня за простроченим
кредитом - 6121,07 грн. (а.с.7).

З матеріалів справи також вбачається,
що 21.08.2012 року ОСОБА_3 поштою була
направлена вимога про усунення
порушення зобов'язань за договором від
20.08.2012 року разом з довідкою про стан
заборгованості №2171 від 21.07.2008 року
(а.с.14-16).

21.09.2012 року відповідач отримав вимогу
про дострокове повернення кредиту та
довідку про стан заборгованості по
кредитному договору №2171 від 21.07.2008 року
(а.с.17-18).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог Ощадбанку про виселення, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем було порушено передбачений
Законом України «Про іпотеку» порядок
виселення, а тому законні підстави для
задоволення цих вимог відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Згідно з ч.1 ст.40 Закону України "Про
іпотеку" звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться в порядку, встановленому
законом.

У ч.2 і ч.3 цієї ж ст. 40 законодавцем
встановлений певний порядок дій банку:
після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні, на
які звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, передбачено в ч.3 ст.109 ЖК
України. Вимога про добровільне
звільнення житлового приміщення може
бути направлена разом з вимогою,
передбаченою ч.1 ст.35 Закону України
«Про іпотеку».

З роз'яснень п.43 Постанови Пленуму
Вищого Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» №5 від 30.03.2012 року
вбачається, що примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Проте, банк не дотримався зазначеного
порядку при зверненні до суду та
передчасно звернувся з вимогами про
виселення мешканців спірної квартири,
не використавши передбачені законом
засоби реалізації своїх прав щодо
предмету іпотеки.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
20.08.2012 року банк направив поштою вимогу
про добровільне звільнення в місячний
термін з моменту її отримання
житлового приміщення, що є предметом
іпотеки, відповідачем та членом його
сім'ї ОСОБА_3 (а.с. 212,213). Суд першої
інстанції правильно не взяв її до
уваги, оскільки доказів вручення
зазначеної вимоги відповідачу чи
членам його сім'ї, за його відсутності,
банком суду не надано. Крім того, вона
заявлена окремо від передбаченої ч.1
ст.35 Закону України «Про іпотеку»
вимоги та за відсутності рішення про
звернення стягнення на предмет
іпотеки. Інших доказів, які б
підтверджували факт направлення
банком вимоги про звільнення предмету
іпотеки його мешканцями та отримання
її ними, матеріали справи не містять.

За таких обставин, законні підстави для
задоволення позову в частині виселення
відповідача та інших мешканців спірної
квартири відсутні, а тому рішення суду
першої інстанції в цій частині є
законним та обґрунтованим.

В апеляційній скарзі не наведено
обставин та доказів, які б ставили під
сумнів законність рішення місцевого
суду в оскаржуваній частині.

Колегією суддів не виявлено
неправильного застосування норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права, які могли б бути
підставою для зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного м.
Суми від 25 грудня 2013 року в даній справі
в частині незадоволених вимог залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -