Справа № 199/2824/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

06 листопада 2014 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м.Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Подорець О.Б.,

при секретарі Голубніченко В.О.,

за участі позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні власністю,
виселення, вселення, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні власністю,
виселення, вселення. В обґрунтування
позову посилаючись на те, що відповідно
до свідоцтва про право на спадщину за
законом від 21 лютого 2014 року, виданого
державним нотаріусом Четвертої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. та
зареєстрованого в реєстрі під № 3-307
позивачу ОСОБА_1 належить квартира
АДРЕСА_1, після смерті його бабці
ОСОБА_5. Позивач виявив бажання
особисто користуватися належним йому
майном, але з'ясував, що в квартирі
проживає відповідач по справі ОСОБА_3,
який вселився в квартиру самочинно в 2012
році після смерті колишньої власниці
квартири, бабусі позивача, ОСОБА_5.
Відповідач є правнуком померлої
ОСОБА_5.

На неодноразові усні вимоги позивача
звільнити належне йому на праві
власності житлове приміщення
відповідач відмовлявся виселятися,
крім того змінив замки на вхідних
дверях.

Вважаючи на неможливе виселення
відповідача добровільно, позивач
звернувся до АНД РВ ДМУ ГУМВС України в
Дніпропетровській області з заявою з
приводу створення відповідачем
перешкод в користуванні квартирою.
Після чого отримав відповідь, в якій
йому було запропоновано звернутися до
суду.

Оскільки проживання відповідача
перешкоджає позивачу в користуванні та
розпорядженні його власністю, позивач
просить суд усунути йому перешкоди в
користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом
виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 та
вселення його в зазначену квартиру.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
представник позивача - ОСОБА_2 позов
підтримали в повному обсязі, надали
пояснення аналогічні викладеним у
позовній заяві, просили позов
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання
з'являється не регулярно. В судове
засідання 06 листопада 2014 року не
з'явився, про слухання справи
повідомлений належним чином, про
причини не явки суду не повідомив.

Як наголошує Європейський суд з прав
людини у своїх рішеннях, сторона, яка
задіяна в ході судового розгляду,
зобов'язана з розумним інтервалом часу
сама цікавитись провадженням по
справі, добросовісно користуватися
належними йому процесуальними правами
та неухильно виконувати процесуальні
обов'язки.

Згідно з положеннями ст. 8 Конституції
України визначено, що в Україні
визнається і діє принцип верховенства
права, а норми Конституції України є
нормами прямої дії.

За змістом рішення Констуційного Суду
України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011
у справі №1-9/2011 вжиття заходів для
прискорення процедури розгляду справ є
обов'язком не тільки держави, а й осіб,
які беруть участь у справі;
Європейський суд з прав людини в
рішенні від 7 липня 1989 року у справі
"Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти
Іспанії" визначив, що заявник
зобов'язаний демонструвати готовність
брати участь на всіх етапах розгляду,
що стосуються безпосередньо його,
утримуватися від використання
прийомів, які пов'язані із зволіканням
у розгляді справи, а також максимально
використовувати всі засоби
внутрішнього законодавства для
прискорення процедури слухання.

Статтею 1 ЦПК України визначено, що
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ, з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав чи інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Враховуючи вимоги
цивільно-процесуального закону щодо
строків розгляду справ у суді та ст.6
Конвенцією про захист прав людини і
основоположних свобод, суд ухвалив
розглянути справу за відсутності
відповідача та його представника.

Суд, вислухавши позивача та його
представника, допитавши свідка ОСОБА_7,
дослідивши матеріали справи, приходить
до наступного.

Статтею 41 Конституції України та
ст.1 Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року відповідно до Закону
України «Про ратифікацію Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, Першого протоколу та
протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції»,
закріплено право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
належить на праві власності ОСОБА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину за законом від 21 лютого 2014
року, виданого державним нотаріусом
Четвертої дніпропетровської державної
нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. та
зареєстрованого в реєстрі під № 3-307
(а.с.5, 6).

В даній квартирі без реєстрації
проживає відповідач по справі - ОСОБА_3,
що підтверджується показами свідка та
не заперечувалося сторонами у судовому
засіданні.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - жилий будинок, садиба,
квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника жилого будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Правом власності є право особи на
річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316
ЦК України).

Частиною 1 ст. 317 ЦК України
передбачено, що власникові, належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України,
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності (ч. 1
ст.386 ЦК України).

На підставі ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Стаття 9 ЖК України передбачає, що
житлові права громадян охороняються
законом, за винятком випадків, коли
вони здійснюються в суперечності з
призначенням цих прав чи з порушенням
прав інших громадян або прав державних
і громадських організацій.

Виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом (ч. 1 ст.109 ЖК
України).

Відповідачем ОСОБА_3 не надано доказів
проте, що він набув право користування
або право власності житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 в
установленому законом порядку.

Із відповіді Амур-Нижньодніпровського
районного відділу ДМУ УМВС України в
Дніпропетровській області вбачається,
що ОСОБА_3 пояснив, що спадкоємицею
після смерті ОСОБА_5 є його мати -
ОСОБА_8. Разом з тим, доказів того, що
остання прийняла спадщину після ОСОБА_5
в установленому законом порядку
відповідачем суду не надано (а.с.8).

Довідка КЖЕП свідчить проте, що ОСОБА_5
проживала одна. Крім того, з виписки з
медичної карти ОСОБА_8 вбачається, що
остання ніде не зареєстрована та є
бомжом.

За таких підстав, на підставі наданих
сторонами доказів, суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог про усунення перешкод у
користуванні власністю та виселення
відповідача ОСОБА_3 із спірної квартири
без надання йому іншого жилого
приміщення.

Обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню є також позовні
вимоги позивача в частині вселення
його до квартири АДРЕСА_1, оскільки
згідно з вимогами ч.1 ст. 383 ЦК України,
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва.

З урахуванням результату розгляду
справи та у відповідності до вимог ст.88
ЦПК України слід стягнути з
відповідача ОСОБА_3, на користь ОСОБА_1,
ІПН НОМЕР_1, судові витрати у вигляді
сплаченого судового збору в розмірі 243
грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 214, 215, 218, 222
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про усунення
перешкод в користуванні власністю,
виселення, вселення - задовольнити в
повному обсязі.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в
користуванні власністю - квартирою
АДРЕСА_1

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_2, з квартири АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН
НОМЕР_1, в квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2, на
користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, судові
витрати у вигляді сплаченого судового
збору в розмірі 243 (двісті сорок три)
грн. 60 коп.

З повним текстом рішення суду сторони
можуть ознайомитися 10 листопада 2014
року.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
міста Дніпропетровська. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Копію судового рішення із викладом
вступної та резолютивної частин видати
учасникам процесу негайно після його
проголошення.

Суддя
О.Б.Подорець