АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 493 /2014
інстанції: Великохацька В.В.
доповідач: Поливач Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Головачова Я.В., Пікуль А.А.

при секретарі Охневській Т.В.

за участю осіб:
позивача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_3
про визнання припиненим договору
поруки;

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Оболонського районного суду
м.Києва від 30 жовтня 2013 року

в с т
а н о в и л а:

В квітні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
Оболонського районного суду м.Києва з
позовом до ПАТ «Універсал Банк», третя
особа: ОСОБА_3 про визнання припиненим
договору поруки. Просила визнати
припиненим договір поруки від 12.01.2008
року № 002-2008-015-Р, укладений між ВАТ
«Універсал Банк» та нею.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що
за умовами Договору поруки вона
виступила поручителем перед ПАТ
«Універсал Банк» за виконання третьою
особою ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним
договором №002-2008-015 від 12.01.2008 року (далі
основне зобов'язання, Кредитний
договір). Пунктом 1.2 Кредитного
договору було встановлено процентну
ставку за користування кредитом 12,45 %
річних. Пунктом 2.1 Договору поруки
передбачено, що Кредитор не вправі без
згоди Поручителя змінювати умови
основного договору з боржником,
внаслідок чого збільшується обсяг
відповідальності Поручителя. Під
згодою сторони розуміють візування
нею, як поручителем змін до основного
договору та/або отримання її письмової
згоди з такими змінами та/або шляхом
обміну листами, факсимільними
повідомленнями та/або укладення
додаткової угоди до Договору щодо
внесення відповідних змін. Позивачка
зазначила, що про збільшення
процентної ставки відповідач не
повідомляв її та згоди на таке
збільшення вона не надавала. Крім того,
просила суд стягнути з відповідача на
її користь понесені нею та
документально підтверджені судові
витрати.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 13.06.2012 року у задоволенні
позову було відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від
19.09.2012 року зазначене рішення залишено
без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України від 26.06.2013 року рішення
Оболонського районного суду м.Києва
від 13.06.2012 року та ухвалу Апеляційного
суду м.Києва від 19.09.2012 року було
скасовано, а справу передано на новий
розгляд.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі з мотивів, викладених у
позовній заяві, просив позов
задовольнити та стягнути з відповідача
понесені позивачем судові витрати.

Позивачка в судовому засіданні надала
суду пояснення та підтвердила
обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача проти позову
заперечував, просив відмовити у його
задоволенні. У письмових запереченнях
зазначив, що можливість зміни
відповідачем процентної ставки за
кредитним договором в односторонньому
порядку передбачена Кредитним
договором. За умовами кредитного
договору, відповідач про зміну
процентної ставки повинен був
повідомити лише позичальника.
Зазначив, що умовами договорів не
передбачено обов'язку відповідача
повідомляти поручителя про зміну умов
договору, в тому числі розміру
процентної ставки. На думку
представника відповідача, позивач була
ознайомлена з умовами основного
зобов'язання, тому повинна була знати
про можливе збільшення процентної
ставки. Крім того, пояснила, що
поручитель була повідомлена про зміну
процентної ставки, однак доказів
такого повідомлення вона надати суду
не може.

Рішенням Оболонського районного суду
м.Києва від 30.10.2013 року позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано
припиненим договір поруки від 12.01.2008
року № 002-2008-015-Р, укладений між ВАТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_2. Стягнуто з
ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_2
судові витрати у розмірі 107 грн. 30 коп. В
іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить скасувати рішення в частині
стягнення з ПАТ «Універсал Банк» на її
користь судових витрат і ухвалити нове
рішення, яким стягнути з ПАТ «Універсал
Банк» на її користь понесені нею судові
витрати на правову допомогу розмірі 3000
грн. та 10 000 грн. Посилається на
незаконність рішення суду в цій
частині, порушенням судом норм
процесуального права.

ОСОБА_2 зазначає, що помилковим є
висновок суду про те, що її
правозахисник ОСОБА_4 брав участь у
справі лише як представник сторони,
оскільки він є адвокатом з яким вона
уклала договір про надання правової
допомоги і брав він участь у справі, як
її представник - адвокат. Витрати, які
вона понесла на правову допомогу в сумі
3000 грн. згідно договору № С-15-09-11/1 від
15.09.2011 року, укладеного між нею та
Приватним підприємством
«Інвестконсалт» та витрати на правову
допомогу адвоката в сумі 10 000 грн.,
згідно договору 3/78 від 10.04.2013 року,
укладеного між нею та адвокатом ОСОБА_4,
на думку апелянта, підлягають
відшкодуванню за рахунок коштів
відповідача, оскільки її позов
задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить скасувати рішення і ухвалити
нове рішення по суті позовних вимог.
Посилається на незаконність,
необґрунтованість рішення суду,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
та неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права.

ОСОБА_3 зазначає, що судом не в повному
обсязі з'ясовано обставини справи, а
саме не взято до уваги те, що ним та
ОСОБА_2 було надано згоду на зміну
процентної ставки за користування
кредитом та в добровільному порядку
сплачувались кошти за кредитом. Крім
того, він зазначає, що жодного разу не
був належним чином повідомлений про
час та місце розгляду судом справи.
Позивачкою ОСОБА_2 не надано суду
жодного належного доказу на
підтвердження тієї обставини, з якого
моменту їй стало відомо про зміну
процентної ставки за користування
кредитом з 12,45% до 13,45% річних.

В суді апеляційної інстанції
позивачка ОСОБА_2 підтримала подану нею
апеляційну скаргу, посилаючись на
доводи викладені в ній, та заперечувала
проти задоволення апеляційної скарги
ОСОБА_3 Третя особа ОСОБА_3 підтримав
подану ним апеляційну скаргу,
посилаючись на доводи викладені в ній,
та заперечував проти задоволення
апеляційної скарги ОСОБА_2 Представник
відповідача ПАТ «Універсал Банк» в
судове засідання не з'явився, про час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином. Від нього надійшла
заява про розгляд справи за його
відсутності. Неявка представника ПАТ
«Універсал Банк» в судове засідання не
унеможливлює встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла до
висновку про можливість розгляду
справи за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційних скарг, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а
апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2
про визнання договору поруки
припиненим, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що
позивачем доведено наявність підстав
та належних доказів на підтвердження
заявлених позовних вимог.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
12.01.2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Універсал
Банк» було укладено договір поруки №
002-2008-015-Р. За умовами Договору поруки
вона виступила поручителем перед
відповідачем за виконанням третьою
особою по справі - ОСОБА_3 зобов'язань
за кредитним договором № 002-2008-015 від
12.01.2008 року.

Пунктом 1.2 Кредитного договору було
встановлено процентну ставку за
користування кредитом 12,45% річних.
Пунктом 2.1 Договору поруки передбачено,
що відповідач не вправі без згоди
позивача змінювати умови основного
договору з боржником, внаслідок чого
збільшується обсяг відповідальності
поручителя. Під згодою сторони
розуміють візування позивачем змін до
основного договору та/або отримання
його письмової згоди з такими змінами
та/або шляхом обміну листами,
факсимільними повідомленнями та/або
укладення додаткової угоди до Договору
щодо внесення відповідних змін.

Позивач зазначає, що про збільшення
процентної ставки відповідач не
повідомляв її та згоди на таке
збільшення вона не надавала.

Як передбачено ст. 627 ЦК України
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу
України (далі ЦК України) за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб.

Згідно з ст. 559 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 22 Постанови Пленуму від 30.03.2012
№ 5 «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
відповідно до частини першої статті 559
ЦК припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додатково:
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стаж результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК порука припиняється у разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим.

Договір поруки не містить умов, які б
передбачали можливість зміни розміру
процентної ставки за основним
зобов'язанням і строків їх виплати тощо
без додаткового повідомлення
поручителя та укладення окремої угоди.

Як вбачається з п. 2.1 Договору поруки
передбачено, що відповідач не вправі
без згоди поручителя змінювати умови
основного договору з боржником,
внаслідок чого збільшується обсяг
відповідальності позивача. Під згодою
сторони розуміють візування Позивачем
змін до основного договору та/або
отримання його письмової згоди з
такими змінами та/або шляхом обміну
листами,

факсимільними повідомленнями та/або
укладення додаткової угоди до Договору
щодо внесення відповідних змін.

Враховуючи те, що з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень ч.1 ст.559 ЦК
України порука поручителя припинилася,
оскільки, відповідачем було змінено
основне зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого збільшився
обсяг відповідальності позивача.

Суд першої інстанції дав вірну оцінку
твердження представника відповідача
про те, що можливість зміни банком
процентної ставки за кредитним
договором в односторонньому порядку
передбачена кредитним договором.

Так, позивач просить визнати поруку
припиненою з тих підстав, що вона не
надавала згоди на збільшення обсягу її
відповідальності внаслідок зміни умов
основного зобов'язання, а не через
наявність факту збільшення
зобов'язання.

Твердження представника відповідача,
що умовами договорів не передбачено
обов'язку відповідача повідомляти
поручителя про зміну умов договору, в
тому числі розміру процентної ставки
спростовується змістом договору
поруки.

ОСОБА_3 не надав суду належних та
допустимих доказів, які би свідчили про
те, що ОСОБА_2 була повідомлена про
зміну розміру процентної ставки за
основним зобов'язанням, та що вона
надавала згоду на таку зміну.

Отже, правомірним є висновок суду
першої інстанції, в частині
обґрунтованості позовних вимог про
визнання договору поруки припиненим.

Проте, колегія суддів не погоджується
з рішенням суду, в частині розподілу
судових витрат, а саме з тим, що суд не
стягнув з відповідача на користь
позивача витрати, понесені нею на
правову допомогу, у визначеному
законом розмірі.

Так, питання про розподіл судових
витрат суд зобов'язаний вирішити при
ухваленні рішення суду, у
відповідності до вимог п.4 ч.1 ст. 215 ЦПК
України. А тому питання розподілу
судових витрат не є позовною вимогою
(не дивлячись на те, що ОСОБА_2 зазначила
це питання як позовну вимогу). Суд
першої інстанції ухвалив незаконне
рішення, яким відмовив ОСОБА_2 в іншій
частині позову, дійшовши висновку про
відсутність підстав для стягнення з
відповідача на її користь понесених
витрат на правову допомогу. Ця вимога
не є позовною і вона потребувала
обґрунтування судом своїх висновків по
розподілу витрат на правову допомогу
лише в мотивувальній частині рішення.
За таких обставин, суд скасовує рішення
суду, в частині відмови ОСОБА_2 в іншій
частині позову, оскільки суд
задовольнив її позов у повному обсязі
та не відмовив їй у будь - якій частині
позовних вимог.

Крім того, колегія суддів не
погоджується з висновком суду про
відсутність підстав для стягнення з
відповідача на користь позивача
витрат, понесених нею на правову
допомогу виходячи з наступного.

Витрати на правову допомогу є судовими
витратами (п.2 ч.2 ст.79 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.84 ЦПК України,
витрати пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати (ч.1 ст.88
ЦПК України).

Таким чином, оскільки рішення суду
ухвалено на користь позивача, вона має
право на відшкодування понесених нею
судових витрат у визначеному законом
розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України
особи, які беруть участь у справі, мають
право користуватися правовою
допомогою.

Відповідно до ст. 59 Конституції
України кожен має право на правову
допомогу. Кожен є вільним у виборі
захисника своїх прав.

Судом першої інстанції не
враховано ту обставину, що з метою
захисту своїх порушених банком прав
ОСОБА_2, яка не є фахівцем у галузі
права, звернулась за правовою
допомогою до ПП «Інвестконсалт», з яким
нею 15.09.2012 року було укладено договір
про надання правової допомоги (а.с.
15-17). В даному договорі чітко викладені
права та обов'язки виконавця, що не
протирічить акту виконаних робіт
(а.с.14). Колегія суддів не погоджується
з часом, витраченим підприємством на
певні види робіт (що зазначений у Акті)
та вважає, що на консультації Клієнта

вистачило б Підприємству 3 години
(замість п'яти), на підготовку позовної
заяви вистачило б 3 години (замість
п'яти), погоджується з аналізом
документів протягом трьох годин, а
всього підприємство працювало за
договором, на думку колегії, суддів
приблизно 9 годин. Виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати - 1218 грн.
година роботи Підприємства становить
487,20 грн. (суд бере 40% від мінімальної
заробітної плати). 487,20 грн. х 9 годин
праці дорівнює сумі більшої ніж 3 000
грн., які сплатила позивач зазначеному
підприємству за правову допомогу за
вказаним договором (а.с. 19).

ПП «Інвестконсалтінг» має правовий
статус юридичної особи, його вид
діяльності за КВЕД є юридична
діяльність (а.с. 18), відповідно дане
підприємство має право надавати
правову допомогу та надало її
позивачці у зв'язку з підготовкою
документів для її звернення до суду.
Колегія суддів вважає, що такі витрати
на правову допомогу є витратами, що
пов'язані у з розглядом даної справи та
на відшкодування яких позивач має
право.

А тому зазначена сума - 3000 грн. підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача, у відповідності до вимог ст. 88
ЦПК України та постанови КМУ від 27.04.2006
року № 590 «Про граничні розміри
компенсації витрат, пов'язаних з
розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави» (зі
змінами від 22.02.2012 року).

Крім того колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що у даній справі
ОСОБА_4 брав участь лише, як представник
сторони позивача, а тому, витрати
позивача по оплаті послуг представника
не можуть бути віднесені до витрат,
пов'язаних з розглядом судової справи,
а саме: витрати на правову допомогу.

Даний висновок не відповідає
матеріалам справи.

Так, відповідно до ст. 40 ЦПК України
представником у суді може бути адвокат.

Для надання правової допомоги під час
вирішення справ у судах та інших
державних органах в Україні діє
адвокатура. Адвокат, який представляє
інтереси особи у судовому засіданні, не
тільки здійснює представництво особи,
а й надає правову допомогу.

ОСОБА_2 10.04.2013 року з адвокатом ОСОБА_4
уклала договір № 3/78 про надання
правової допомоги (а.с.158), в якому
зазначений предмет угоди, права і
зобов'язання Адвоката. Таким чином,
повноваження адвоката ОСОБА_4
оформлені у відповідності до вимог ч.4
ст.42 ЦПК України. За надання послуг
адвокату позивач сплатила 10 000 грн. (а.с.
169). Адвокат ОСОБА_4 не надавав суду
першої інстанції акт виконаних робіт,
але відсутність такого акту не була
підставою для відмови у відшкодування
витрат на правову допомогу, оскільки з
матеріалів справи вбачається які саме
дії вчиняв адвокат за зазначеним вище
договором та можливо визначити
приблизний час, який він витрачав на
правову допомогу. Так, він готував
клопотання про витребування доказів
(а.с. 169) для цього достатньо однієї
години, для підготовки заяви про
стягнення судових витрат (а.с. 166) також
достатньо 1 години, для підготовки
пояснень, які містяться на а.с. 180 також
достатньо 1 години. Адвокат брав участь
у судових засіданнях: 14.10.2013 року-21 хв. з
9.38 по 9.59 год. (а.с. 172), 23.10.2013 року-3хв. з 16.28
по 16.31 год. (а.с.177), 30.10.2013 року-31 хв. з 12.26
по 14.07 год. (а.с. 196). Таким чином, адвокат
витратив на надання правової допомоги
позивачці приблизно 4 години
(1+1+21хв.+3хв.+1+31 хв.).

Виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати - 1218 грн. вартість
години роботи адвоката становить 487,20
грн. (суд бере 40 %). 487,20 грн. х 4 години
праці дорівнює сумі 1948,80 грн., які
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача у відповідності до
вимог ст. 88 ЦПК України та постанови КМУ
від 27.04.2006 року № 590 «Про граничні
розміри компенсації витрат, пов'язаних
з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави» (зі
змінами від 22.02.2012 року).

Таким чином, підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача
витрати на правову допомогу у розмірі 4
948,80 грн. (3 000 грн. + 1948,80 грн.) та витрати
по сплаті судового збору у розмірі 107,30
грн., а всього підлягає стягненню 5056,10
грн. судових витрат.

Таким чином, доводи
апеляційної скарги ОСОБА_2 є
обґрунтованими в частині, а висновки,
викладені в рішенні суду першої
інстанції щодо відсутності підстав для
відшкодування позивачці витрат на
правову допомогу, є помилковими.

Посилання апелянта ОСОБА_3 на
незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, а обставини,

на які він посилається - недоведеними
та не підтверджені належними та
допустимими доказами по справі,
оскільки доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу (в частині задоволення позову)
було розглянуто судом на підставі
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи та належних письмових
доказів, поданих сторонами.

За таких обставин, суд
апеляційної інстанції скасовує
рішення суду першої інстанції, в
частині розподілу судових витрат та в
частині відмови у задоволенні позову і
ухвалює нове рішення про розподіл
судових витрат, чим частково
задовольняє апеляційну скаргу ОСОБА_2
та відхиляє апеляційну скаргу ОСОБА_3,
оскільки в іншій частині рішення суду
колегія суддів залишає без змін.

Висновки колегії апеляційного
суду відповідають фактичним
обставинам справи та наявним
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.п.1,2 ч.1 ст.
307, 308, п.4 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного
суду м.Києва від 30 жовтня 2013 року, в
частині розподілу судових витрат та в
частині відмови у задоволенні іншої
частини позову скасувати та ухвалити, в
цій частині, нове рішення наступного
змісту.

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» на користь ОСОБА_2 судові витрати
у розмірі 5056,10 грн.

В іншій частині рішення
Оболонського районного суду м.Києва
від 30 жовтня 2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: