Провадження №6/761/1944/2014
У Х В А Л А

іменем України

31 жовтня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фроловій І. В.,

при секретарі - Вітріщаку Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні подання головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Григорян О. Г. про примусове
входження до жилого приміщення
боржника ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2014 року заявник, головний
державний виконавець відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Григорян О. Г., звернувся до
суду з вказаною заявою, у якій просив
постановити рішення про примусове
входження до житла боржника ОСОБА_2, а
саме квартири АДРЕСА_2

Свою заяву обґрунтовував тим, що на
виконанні у відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві
знаходиться виконавчий лист №2-135/11 від
03 грудня 2012 року, за яким з ОСОБА_2 на
користь ПАТ «ВТБ Банк» стягнуто
заборгованість за кредитом у розмірі 1
027 187,46 доларів США, що за офіційним
курсом НБУ станом на 05 липня 2011 року
становить 8 188 200,92 грн., а також 1 700 грн.
судового збору та 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи. Як зазначає державний
виконавець, боржником ухвала про
відкриття виконавчого провадження від
18 січня 2013 року добровільно виконана не
була. 28 січня 2013 року державним
виконавцем винесено постанову про
приєднання даного виконавчого
провадження до зведеного виконавчого
провадження, з огляду на те, що у
Відділі на виконанні перебуває зведене
виконавче провадження відносно ОСОБА_2
на загальну суму стягнення 21 708 548,03
грн. Крім того, при виході державного
виконавця 21 жовтня 2014 року за
місцезнаходженням майна боржника з
метою здійснити опис майна, що належить
боржнику, доступу державному
виконавцеві не було надано, що
підтверджується відповідним актом. На
думку державного виконавця, такі
обставини у своїй сукупності свідчать
про ухилення боржника від виконання
рішення, на підставі чого звернувся до
суду з відповідним клопотанням.

Державний виконавець у судове
засідання не з'явився, матеріали
подання не підтримав, про час та місце
слухання справи повідомлявся судом
належним чином.

Сторони виконавчого провадження
відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України у
судове засідання не викликалися

Суд, вивчивши матеріали справи та
дослідивши надані докази, приходить
висновку, що подання не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 376 ЦПК
України питання про примусове
проникнення до житла чи іншого
володіння боржника - фізичної особи або
особи, у якої знаходиться майно
боржника чи майно та кошти, належні
боржникові від інших осіб, при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням житла чи іншого
володіння особи за поданням державного
виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи на
виконанні у відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві
знаходиться виконавчий лист №2-135/11,
виданий Голосіївським районним судом
м. Києва 03 грудня 2012 року про стягнення
заборгованості за кредитом у розмірі 1
027 187,46 доларів США, що за офіційним
курсом НБУ станом на 05 липня 2011 року
становить 8 188 200,92 грн., а також 1 700 грн.
судового збору та 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

18 січня 2013 року було винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
№ 36000693, боржнику надано семиденний
термін з моменту винесення постанови
про відкриття виконавчого провадження
на добровільне виконання рішення суду.

Державний виконавець зазначає, що
боржником вказана постанова у
семиденний строк добровільно не
виконана.

28 січня 2013 року державним виконавцем,
керуючись вимогами ст. 33 Закону України
«Про виконавче провадження», винесено
постанову про приєднання даного
виконавчого до зведеного виконавчого
провадження, з огляду на те, що у
Відділі перебуває на виконанні
перебуває зведене виконавче
провадження відносно ОСОБА_2 на
загальну суму стягнення 21 708 548,03 грн.

Однак, у матеріалах справи відсутні
будь-які докази, що свідчать про
отримання боржником постанови про
відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
(надалі - Закон) копії постанови про
відкриття виконавчого провадження
надсилаються не пізніше наступного
робочого дня стягувачу та боржникові.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 31
зазначеного вище Закону копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження, що державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією, крім постанов
про відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до ст. 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Так, до матеріалів виконавчого
провадження не додано жодного
підтвердження направлення боржникові
ані постанови про відкриття
виконавчого провадження від 18 січня 2013
року, ані постанови про приєднання
виконавчого провадження до зведеного
виконавчого провадження від 28 січня 2013
року.

Таким чином, не можна стверджувати про
обізнаність боржника про дане
виконавче провадження, а тому і про
його невиконання у добровільному
порядку рішення суду.

Згідно вимог ч. 1 ст. 27 Закону у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені ч. 2 ст. 25 цього Закону для
самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

Таким чином, державний виконавець,
починаючи виконувати рішення, повинен
пересвідчитися, чи отримана боржником
копія постанови про відкриття
виконавчого провадження і чи здійснені
ним дії, спрямовані на добровільне
виконання рішення у встановлений
постановою строк.

Між тим, до суду не подано жодного
належного та допустимого доказу, що
свідчив би про обізнаність боржника з
приводу наявного виконавчого
провадження та можливості
добровільного виконання рішення.

Відповідно до повідомлення Київського
міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
від 19 грудня 2011 року № 56389 (И-2011), за
ОСОБА_2 на праві власності
зареєстровано: ціла АДРЕСА_1; нежиле
приміщення ОСОБА_7 ціла АДРЕСА_2; ціла
АДРЕСА_3; ціла АДРЕСА_4.

Як вбачається з вимоги державного
виконавця від 14 жовтня 2014 року за № 902/7,
ОСОБА_2 повідомлялась про проведення
опису належного їй нерухомого майна 21
жовтня 2014 року о 14 год. 00 хв.

Проте, суд не може погодитись із
висновками державного виконавця про
необхідність здійснення опису майна
боржника саме за адресою: АДРЕСА_2 адже
згідно Свідоцтва про право власності
на житло від 14 грудня 2006 року, виданого
Шевченківською районною у м. Києві
державною адміністрацією, вказана
квартира належить на праві приватної,
спільної власності ОСОБА_3, та членам її
сім`ї: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - в
рівних частках кожному.

Таким чином, з відповіді КМ БТІ
вбачається, що за боржником на праві
власності зареєстрований ряд жилих
приміщень, а тому суду є незрозумілим
висновок державного виконавця про
необхідність здійснення опису
належного боржникові майна саме у
квартирі АДРЕСА_2

Варто зазначити, що згідно виконавчого
листа, адресою боржника є: АДРЕСА_7.

Разом з тим, як убачається з зворотного
повідомлення, яким вимога державного
виконавця направлялась боржникові за
адресою: АДРЕСА_2 поштове відправлення
отримано 17 жовтня 2014 року Кузьменко за
довіреністю.

Враховуючи викладене, у суду немає
підстав вважати, що ОСОБА_2 була
повідомлена про час здійснення опису
нерухомого майна, враховуючи, що
остання може взагалі не проживати за
вказаною адресою, а вимогу державного
виконавця отримано іншою особою.

Крім того, до подання не додано
належних та допустимих доказів, які б
свідчили, що квартира, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2 дійсно належить
боржнику станом на час звернення з
поданням до суду. Адже, як вбачається з
доданої до подання копії листа
Київського МБТІ, яким засвідчено право
власності ОСОБА_2 на вказану квартиру,
довідка датована 19 грудня 2011 р.
Натомість, відомості про державну
реєстрацію прав на нерухоме майно та їх
обтяжень з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
державний виконавець не перевіряв.

Приймаючи до уваги Свідоцтво про право
власності на житло від 14 грудня 2006 року,
виданого Шевченківською районною у м.
Києві державною адміністрацією,
вказана квартира належить на праві
приватної, спільної власності іншим
особам, а тому надавати державному
виконавцю можливість входження до
жилого приміщення з метою опису
належного боржникові майна, на думку
суду, є недоцільним.

У відповідності до ст. 32 Закону України
«Про виконавче провадження» заходами
примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб;

2) звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача
стягувачу певних предметів, зазначених
у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Так, наприклад, за п. 6 ст. 30 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право накладати арешт на кошти та
інші цінності боржника, зокрема на
кошти, які перебувають на рахунках і
вкладах у банках, інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах,
а також опечатувати каси, приміщення і
місця зберігання грошей.

З матеріалів подання не вбачаються
спроби державного виконавця виконати
рішення суду іншим шляхом, аніж
виявлення належного боржникові
нерухомого майна та здійснення опису
майна, тоді як у відповідності до ст. 32
Закону України «Про виконавче
провадження» першим шляхом
примусового виконання рішення є
звернення стягнення на кошти боржника.

Натомість, до матеріалів подання не
приєднано доказів підтвердження
використання державним виконавцем
всіх можливих заходів виконання
рішення суду у примусовому порядку.

Статтею 41 Конституції України
закріплено непорушність права
власності, що полягає в його
недоторканності, а водночас і в
недоторканості самого майна власника.

За ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Аналізуючи вказані норми права, суд
приходить до висновку, що така міра як
проникнення до житла боржника, є
крайньою мірою та має бути застосовано
державним виконавцем у виключних
випадках, після вичерпання всіх інших
можливих способів виконання рішення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
подання є необґрунтованим та
недоведеним, а тому таким, що
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 209, 210, 376 ЦПК України,
суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Григорян О. Г. про примусове
входження до жилого приміщення
боржника ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути
подано протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі, якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали. Апеляційна скарга
подається до Апеляційного суду м. Києва
через Шевченківський районний суд м.
Києва.

Суддя: