АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Болтунової Л.М., Котушенко С.П.,

при секретарі - Завідоновій К.Д..

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 04 листопада 2013
року по справі за позовом Ленінської
районної у м. Дніпропетровську ради до
ОСОБА_1, третя особа: Дніпропетровська
міська рада, про визнання дій
незаконними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2013 року Ленінська районна у м.
Дніпроптеровську рада звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_1, про визнання
дій незаконними та зобов'язання
вчинити певні дії, посилаючись з
урахуванням уточнень на те, що ОСОБА_1
на земельній ділянці, на якій
знаходиться домоволодіння АДРЕСА_1,
було побудовано гараж та встановлено
кам'яну огорожу, зведену вище нормативу
1,6 м. Рішенням Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради № 827 від 17 жовтня
2008 року, відповідача було зобов'язано
до 5 листопада 2008 року знести
самовільно побудований гараж і кам'яну
огорожу, але вимоги зазначеного
рішення виконано не було, у зв'язку з
чим у 2008 році відповідач двічі була
притягнута до адміністративної
відповідальності за порушення
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності. Рішенням
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 14 листопада 2012 року було
встановлено, що ОСОБА_1 до компетентних
державних органів щодо надання дозволу
на будівництво та з питань оформлення
права власності не зверталася.

Також позивач зазначив, що оскільки
спірні об'єкти є самочинним
будівництвом, відповідач не набула на
них право власності, крім того земельна
ділянка, яка знаходиться під належним
відповідачу домоволодінням, їй не
відводилася, не надавалася в оренду та
в користування, не передавалася у
власність, а тому вона не мала права
зводити на ній будь-які будівлі та
споруди.

Просили зобов'язати ОСОБА_1 знести за
власний рахунок самочинні споруди -
гараж та кам'яну огорожу, які
розташовані на території
домоволодіння АДРЕСА_1, а також
зобов'язати відповідача звільнити та
привести у придатний до використання
стан земельну ділянку, на якій
розташовано вказане домоволодіння, за
власний рахунок.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 04 листопада 2013
року позов задоволено та ухвалено:
зобов'язати ОСОБА_1 знести за власний
рахунок самочинні споруди - гараж, літ.
Л, та кам'яну огорожу, які розташовані
на території домоволодіння АДРЕСА_1 з
боку домоволодіння АДРЕСА_2;
зобов'язати ОСОБА_1 звільнити та
привести у придатний до використання
стан земельну ділянку, на якій
розташовано це домоволодіння, за
власний рахунок та стягнуто з
відповідача на користь позивача
судовий збір у розмірі 114 гривень 70 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
просять скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог у
повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Проте цим вимогам рішення суду не
відповідає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1
належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва
про право на спадщину від 29 квітня 2009
року та договору купівлі-продажу
частини домоволодіння від 6 червня 2013
року, а також право власності у
встановленому порядку було
зареєстровано в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно
(а.с.123-125).

Як вбачається з технічного паспорту на
вказаний будинок, виготовленого КП
«Дніпропетровське МБТІ» станом на 14
січня 2009 року, у 2001 році на території
зазначеного домоволодіння без
отримання необхідних дозволів
попередніми власниками було
побудовано гараж, літ. Л та на межі з
домоволодінням АДРЕСА_2 було зведено
огорожу висотою вище нормативу - 1,6 м.
(а.с. 118-121)

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України та ч.1
ст. 16 ЦК України кожна особа має право в
порядку, встановленому законом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, а згідно ч. 1
ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Звертаючись з даним позовом до суду
позивач, посилаючись на ст.ст. 375, 376 ЦК
України, зазначив, що відповідач
самовільно без відповідного дозволу
побудувала гараж та огорожу, разом з
цим як було зазначено вище вказані
гараж та огорожа були побудовані до
набуття відповідачем права власності
на будинок АДРЕСА_1, а також вказані
будівлі знаходяться на території
земельної ділянки домоволодіння
АДРЕСА_1, яка знаходиться у
користуванні відповідача та на межі
між ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, у
зв'язку з чим у позовній заяві не
зазначено, яким чином порушено права
Ленінської районої у м.
Дніпропетровську ради внаслідок
самовільно побудованих спірного
гаражу та огорожі, а також суд першої
інстанції ці обставини взагалі не
перевіряв.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи підставою для звернення
позивача до суду була заява гром.
ОСОБА_2 про самовільне будівництво
гаражу та паркану, який є разом з ОСОБА_3
власниками домоволодіння АДРЕСА_2,
разом з цим суд першої інстанції цих
осіб не залучив до участі у справі та не
перевірив чим порушуються їх права
внаслідок самовільно побудованих
огорожі та гаражу.

Також суд першої інстанції
зобов'язуючи відповідача знести
самовільно побудовані гараж та огорожу
і привести земельну ділянку у
придатний для використання стан,
посилався на те, що відповідачем
самовільно була зайнята земельна
ділянка на якій розташовані також
спірні гараж та огорожа, не звернув
уваги на те, що 1/2 частина домоволодіння
АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську до 2008 року
належало ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, після смерті якої
відповідач і прийняла спадщину, а саме
1/2 частину цього будинку, а інша 1/2
частина цього будинку з 2001 року
належала ОСОБА_5, яка згідно договору
купівлі-продажу частини домоволодіння
від 06 червня 2013 року цю частину
домолодіння продала відповідачу (а.с.
122-125)., а згідно ч.2 ст.120 ЗК України якщо
жилий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача. Тобто
право користування земельною ділянкою
АДРЕСА_1 відповідачем було набуто з
моменту набуття права власності на
вказане домоволодіння на тих самих
умовах, що і були у попередніх
власників.

Крім того, згідно п.5 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами статті 376 Цивільного кодексу
України (про правовий режим
самочинного будівництва)» № 6 від 30
березня 2012 року, роз'яснено, що
відповідно до вимог статті 376 ЦК право
на звернення до суду з позовом про
знесення або перебудову самочинно
збудованого об'єкта нерухомості мають
як органи державної влади, так і органи
місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб
право на звернення до суду належить і
таким особам за умови, що вони доведуть
наявність порушеного права (стаття 391
ЦК), а також власнику (користувачу)
земельної ділянки, якщо він заперечує
проти визнання за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на його
земельній ділянці, права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
(частина четверта статті 376 та стаття 391
ЦК).

Відповідно до положень статті 38 Закону
N 3038-VI право на звернення до суду з
позовом про знесення самочинно
збудованих об'єктів містобудування
належить також відповідним інспекціям
державного архітектурно-будівельного
контролю. Такий позов може бути
пред'явлено до суду у разі, якщо особа в
установлений строк добровільно не
виконала вимоги, встановлені у приписі
про усунення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил із
визначенням строку для добровільного
виконання припису, та/або якщо
перебудова об'єкта є неможливою.

Розглядаючи зазначені позови
відповідно до вимог вказаної норми та
положень частини сьомої статті 376 ЦК,
суди мають встановлювати, чи було
видано особі, яка здійснила самочинне
будівництво, припис про усунення
порушень, чи було видано особі, яка
здійснила самочинне будівництво,
припис про усунення порушень, чи
можлива перебудова об'єкту та чи
відмовляється особа, яка здійснила
самочинне будівництво, від такої
перебудови.

Як вбачається з матеріалів справи
постановою Інспекції ДАБК у
Дніпропетровській області від 22
вересня 2008 року відповідача було
притягнуто до адміністративної
відповідальності за самочинне
будівництво гаражу, а актом Інспекції
ДАБК від 4 січня 2012 року було
встановлено, що відповідачем спірний
гараж було побудовано самовільно, а
також рішенням виконкому Ленінської
районної у м. Дніпропетровську ради №
827 від 17 жовтня 2008 року ОСОБА_1 була
зобов'язана до 5 листопада 2008 року
знести самовільно побудований гараж на
межі з домоволодінням АДРЕСА_2 і
огорожу, зведену вище нормативу 1,6 м
(а.с. 5, 6, 10).

Разом з цим, позивачем в позовній заяві
не зазначено, чи надавалася можливість
відповідачу провести відповідне
переобладнання спірних гаражу та
огорожі відповідно до будівельних норм
і правил, або відповідно провести
перебудову цих будівель.

Крім того, відповідно роз'яснень
викладених в пунктах 22, 23, 24
вищезазначеної постанови Пленуму,
знесення самочинного будівництва є
крайньою мірою і можливе лише тоді,
коли використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної особи
до відповідальності. При вирішенні
питання про те, чи є відхилення від
проекту істотним і таким, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, суди повинні в кожному
випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки
збудована будівля за розміром
відповідає площі, поверховості,
розміщенню та іншим умовам,
передбаченим проектом; як впливає
допущене порушення з урахуванням
місцевих правил забудови, громадських
і приватних інтересів на планування,
забудову, благоустрій вулиці, на
зручність утримання суміжних ділянок
тощо. Знесення нерухомості, збудованої
з істотним відхиленням від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотним
порушенням будівельних норм і правил (у
тому числі за відсутності проекту),
можливе лише за умови, що неможлива
перебудова нерухомості відповідно до
проекту або відповідно до норм і
правил, визначених державними
правилами та санітарними нормами, або
якщо особа, яка здійснила (здійснює)
будівництво, відмовляється від такої
перебудови.

У зв'язку з чим пред'явлений позов
позивача є передчасним, а тому цей
позов задоволенню не підолягає, а суд
першої інстанції на вищевикладене
уваги не звернув.

На підставі викладеного колегія суддів
колегія суддів вважає за необхідне
скасувати рішення суду та постановити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову, оскільки рішення
суду постановлено з порушення норм
процесуального права та неправильним
застосування норм матеріального права,
а також висновки суду першої інстанції
не відповідають обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 04 листопада 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради до ОСОБА_1, третя
особа: Дніпропетровська міська рада,
про визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту оголошення і протягом двадцяти
днів може бути оскаржено шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді