АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/8376/14
Головуючий 1 інстанції Штих Т.В.
Доповідач: Коваленко І.П. Категорія:
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Коваленко І.П

суддів - Довгаль А.П., Коровіна С.Г.

при секретарі - Москаленко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою прокуратури
Дзержинського району м.Харкова в
інтересах держави в особі Харківської
міської ради на заочне рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 28 серпня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до Харківської
міської ради про визнання права
власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до Харківської міської
ради про визнання права власності.

В обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що 09 грудня 2005 року між ОСОБА_2 з
однієї сторони та ним з другої сторони,
було укладено договір купівлі-продажу
земельної ділянки за яким ОСОБА_2
передала йому у власність земельну
ділянку, площею 0,0954 гектарів, що
розташована в м. Харкові, АДРЕСА_1 яку
передано для обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд.

В 2007 році він самочинно за цій
земельній ділянці збудував житловий
будинок, загальною площею 397,5 кв.м.
Здійснив будівництво без належного
дозволу та проекту, тобто самовільно
побудований.

В червні 2007 році, як зазначав позивач,
він звернувся до КП «Харківське міське
бюро технічної інвентаризації» для
виготовлення технічного паспорту на
зазначений вище будинок. Технічний
паспорт було виготовлено. Крім того
було проведено технічне дослідження
вказаного домоволодіння.

Згідно технічного висновку, про стан
будівельних конструкцій будівлі та
встановлення можливості її
експлуатації, експлуатація технічно
можлива. Дефектів в конструкціях
будівлі не виявлено. Результати
обстеження показали, що технічний стан
будівельних конструкцій забезпечить
надійну експлуатацію та не порушить
несучої здібності загальних
огороджувальних конструкцій існуючої
будівлі. Технічні рішення відповідають
вимогам чинного законодавства та
правил державних стандартів.

У зв'язку з цим, просив суд визнати за
ним право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 ум.Харкові , літ. «Ж-2»
загальною площею 397,5м2 , житловою площею
161,7 м2 , допоміжною площею 235, 8 м2, визнати
право власності на № 7- паркан, № 8
-ворота, 3-хвіртку, літ. «3» - гараж, літ.
«К» - вольєр, літ «И» - басейн.

У судовому засіданні представник
позивача наполягав на задоволенні
позовних вимог. Позивач в судове
засідання не з'явився, просив суд
розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, просив
розглядати справу за його відсутності.

Заочним рішенням Дзержинського
районного суду м.Харкова від 28 серпня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 -
задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок № 13 в літ. «ж-2»,
загальною площею 397,5 кв.м., житловою
площею 161,7 кв.м., допоміжною площею 235,8
кв.м., з надвірними будовами, а саме
паркан - № 7; ворота - № 8; хвіртка - № 3;
гараж - літ « 3»; вольєр - літ « К»; басейн
- літ « И», що розташовані по АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі прокуратура
Дзержинського району м.Харкова в
інтересах держави в особі Харківської
міської ради просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
незаконність, необґрунтованість
рішення, неповноту встановлення судом
обставин, які мають значення для
справи. Крім того, зазначав, що
матеріали справи не містять доказів
отримання позивачем містобудівних
умов і обмежень забудови земельної
ділянки, містобудівного обґрунтування,
розроблення проектної документації,
отримання дозволів на виконання
підготовчих та будівельних робіт, а
технічний висновок ТОВ
«Харківреконструкція» про
відповідність спірного об'єкту
будівельним нормам, не є висновком
експерта та не може бути належним
доказом відповідності конструкції
спірної будівлі будівельним нормам.

Колегія суддів, вислухавши суддю -
доповідача, пояснення з'явившихся осіб,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої
інстанції виходив із наявності
передбачених ст. 376 ЦК України підстав
для визнання за позивачем права
власності на об'єкт самочинного
будівництва.

Проте погодитись з такими висновками
не можна з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 грудня 2005 року
між ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_1 з
другої сторони було укладено договір
купівлі-продажу земельної ділянки за
яким ОСОБА_2 передала у власність
покупцю ОСОБА_1 земельну ділянку,
площею 0,0954 гектарів, що розташована в м.
Харкові, АДРЕСА_1 яку передано для
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього (ч. 2 ст. 376 ЦК).

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

На вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК
України).

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в
п.п. 9, 14 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» при розгляді справ
зазначеної категорії судам слід мати
на увазі, що відповідно до статті 26
Закону № 2780-XII спори з питань
містобудування вирішуються радами,
інспекціями державного будівельного
архітектурного контролю у межах їх
повноважень, а також судом відповідно
до законодавства. За загальним
правилом кожна особа має право на
захист свого цивільного права лише в
разі його порушення, невизнання або
оспорювання (частина перша статті 15 ЦК,
частина перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду
з позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право. На підставі
частини третьої статті 376 ЦК суд може
задовольнити позов про визнання права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно на земельній ділянці, що
не надавалася у власність чи
користування особі, яка збудувала його,
якщо їй у встановленому законом
порядку було передано земельну ділянку
у власність або надано у користування
під уже збудоване нерухоме майно
відповідно до її цільового
призначення, та за умови, що
будівництво велося з додержанням
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил згідно із законодавством,
містобудівною та проектною
документацією, а також у разі, якщо ці
обставини були предметом розгляду
компетентного державного органу
(частина третя статті 375 ЦК).

Доказів того, що ОСОБА_1 звертався до
певних органів з питань оформлення
права власності на об'єкт самочинного
будівництва матеріали справи не
містять.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої
інстанції на вищевикладене уваги не
звернув, внаслідок чого встановивши, що
спірне нерухоме майно є самочинним
будівництвом, оскільки здійснено без
затвердженої у встановленому законом
порядку проектної документації, без
отримання дозволу на будівництво, та за
відсутності доказів додержання під час
будівництва архітектурних,
будівельних, санітарних, екологічних
та інших норм і правил згідно із
законодавством, а також наявності
рішення компетентного органу про
відмову позивачу у прийнятті
закінчених будівництвом об'єктів в
експлуатацію, дійшов помилкового
висновку про наявність передбачених
ст. 376 ЦК України підстав для визнання
за ОСОБА_1 права власності на самочинно
побудоване нерухоме майно.

Оскільки порушення норм матеріального
права призвело до неправильного
вирішення справи, апеляційна скарга
підлягає задоволенню, рішення суду -
скасуванню, з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
заявленого позову.

На підставі наведеного та керуючись п.2
ч.1 ст.307, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу прокуратури
Дзержинського району м.Харкова в
інтересах держави в особі Харківської
міської ради - задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 28 серпня
2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Харківської міської ради про визнання
права власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
Суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий -

Судді -