АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/8722/14
Головуючий 1 інстанції Шмадченко С.І.
Категорія: права власності
Доповідач: Овсяннікова А.І
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.,

суддів - Бездітко В.М., Сащенко І.С.

при секретарі - Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 в особі його
представника ОСОБА_2 на рішення
Київського районного суду міста
Харкова від 12 листопада 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання права власності на
частку квартири, усунення перешкод в
користуванні квартирою та вселення, за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про визнання права власності на
квартиру в цілому,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
права власності на частку квартири,
усунення перешкод в користуванні
квартирою та вселення.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що з 20.07.1968 року по 05.08.2011 рік
знаходився у зареєстрованому шлюбі з
відповідачкою.

За час шлюбу ними 27.02.1995 року була
придбана квартира АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу № Н6-1338.
Квартира зареєстрована за
відповідачкою.

Тобто, кожному з них повинно належати
по ? частини цієї квартири.

На даний час ОСОБА_3 перешкоджає йому
користуватися квартирою, не дає ключі
від квартири.

Просить визнати за ним право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1; усунути перешкоди у
користуванні спірною квартирою та
вселити його у квартиру.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги ОСОБА_1
визнала в частині позову про визнання
за останнім права власності на частину
квартири, оскільки квартира була
придбана за час шлюбу і є сумісною
власністю подружжя. Проти позовних
вимог про усунення перешкод у
користуванні спірною квартирою і
вселення в квартиру заперечувала,
посилаючись на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3
разом в однокімнатній квартирі
проживати не зможуть, оскільки шлюб між
ними розірваний та ОСОБА_1 спочатку
необхідно визнати право власності на
частку квартири.

Відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду з
зустрічним позовом та просила визнати
за нею право власності на спірну
квартиру вцілому з виплатою ОСОБА_1 за ?
частину вартості квартири.

Рішенням Київського районного суду
міста Харкова від 12 листопада 2014 року
позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Розподілено майно набуте подружжям за
час шлюбу.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

Відмовлено ОСОБА_1 в частині позову про
усунення перешкод в користуванні
квартирою та вселення в квартиру
АДРЕСА_1 за недоведеністю.

Відмовлено в повному обсязі ОСОБА_3 у
задоволенні зустрічного позову про
визнання права власності на квартиру в
цілому з виплатою 1/2 частини її
вартості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі
його представника ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати в частині
відмови у позові про усунення перешкод
в користуванні квартирою та вселити в
квартиру АДРЕСА_1, оскільки судом
порушено норми матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, вислухавши суддю -
доповідача, пояснення з'явившихся осіб,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується
матеріалами справи сторони перебували
зареєстрованому шлюбі з 20 липня 1968 року
по 05 серпня 2011 року.

Згідно договору купівлі-продажу № Н6-1338
від 27 лютого 1995 року сторони придбали
квартиру АДРЕСА_1, яка зареєстрована в
ХМ БТІ за ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст. 22 Кодексу про
шлюб та сім'ю України( у редакції 1969
року) майно, нажите подружжям за час
шлюбу, є спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування розпорядження
цим майном.

Судом за кожним з подружжя відповідно
до цих вимог закону визнано право
власності по ? частині квартири.

Рішення в цій частині сторонами не
оскаржується і судовою колегією не
переглядається.

Згідно вимог ст. 150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Відповідно до вимог ст.ст. 319 ч.1, 391, 356, 358
ч.1 ЦК України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд.

Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Оскільки сторонам належить по ? частині
квартири, то вони мають рівні права
щодо користування цим майном.

За таких обставин відмова у позові у
частині усунення перешкод у
користуванні та вселенні в квартиру є
необґрунтованою; рішення суду в цій
частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог.

При цьому посилання суду, що позивачем
не надано доказів щодо порушення
відповідачкою права позивача на
вселення, а саме: не надано письмових
доказів - актів та не викликалися
свідки колегією не приймається.

Діючим цивільно-процесуальним
законодавством не передбачено
обов'язкового надання письмових
доказів(актів).

Що стосується відсутності свідків з
цього приводу, то вони відсутні і з боку
відповідачки.

Однак, колегія виходить з тих обставин,
що представник відповідача в судовому
засіданні заперечувала проти вселення
позивача в цю квартиру, зазначаючи, що
вони не можуть проживати разом в
однокімнатній квартирі.

Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»
застосовуючи положення статті 391 ЦК,
відповідно до якої власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном, навіть
якщо вони не пов'язані із позбавленням
права володіння, суд має виходити із
такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК
позов про усунення порушень права, не
пов'язаних із позбавленням володіння,
підлягає задоволенню у разі, якщо
позивач доведе, що він є власником або
особою, яка володіє майном (має речове
право) з підстави, передбаченої законом
або договором, і що діями відповідача,
не пов'язаними з позбавленням
володіння, порушується його право
власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в
тому разі, коли позивач доведе, що є
реальна небезпека порушення його права
власності чи законного володіння зі
сторони відповідача. При цьому суди
повинні брати до уваги будь-які
фактичні дані (статті 57-59 ЦПК), на
підставі яких за звичайних умов можна
зробити висновок про наявність такої
небезпеки

За таких обставин не можна вважати, що
ОСОБА_3 не заперечує проти вселення та
проживання позивача в цій квартирі.

Право позивача щодо користування
належним йому майном порушується, а
тому підлягає захисту.

Судові витрати підлягають розподілу
згідно ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 313, 316,317,319
ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його
представника ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду
міста Харкова від 12 листопада 2014 року в
частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні
позовних вимог про усунення перешкод в
користуванні квартирою та вселення -
скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в
користуванні квартирою та вселити його
у квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір у сумі 351 грн. 20 коп.(триста
п'ятдесят одна гривня двадцять
копійок).

В іншій частині рішення суду залишити
без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: