Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2014 року
м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання:
Яковенко Ю.І.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 495/10038/13-ц

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання правочину недійсним

В С Т А Н О В И В:

12.12.2013 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернувся до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по
тексту - відповідач) про визнання
правочину недійсним.

Так, позивач просить суд визнати
недійсною заяву про відмову від
прийняття спадщини від 01.08.2012 року.

Позивач - ОСОБА_1, в судове засідання не
з'явився, але подав до суду заяву,
згідно якої заявлені позовні вимоги
підтримує в повному обсязі, просить їх
задовольнити та розглянути справу без
його участі.

Відповідач - ОСОБА_2, в судове засідання
не з'явилася, але подала до суду заяву,
згідно з якою проти задоволення позову
ОСОБА_1 не заперечує та просить
розглянути справу за її відсутності.

Враховуючи викладені обставини, суд
вважає за можливе розглянути справу
без участі сторін, на підставі наявних
та достатніх для розгляду матеріалів
справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, суд вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1 підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_3 від 22.02.2012 року, актовий
запис № 11.

За життя ОСОБА_3 було складено заповіт
від 23.09.2011 року, який зареєстровано в
реєстрі за № 199, посвідчений керуючим
справами виконавчого комітету
Сергіївської селищної ради
Білгород-Дністровського району
Одеської області ОСОБА_4, згідно якого
було зроблено таке розпорядження:
земельну ділянку, площею 4,78 гектарів,
що розташована на території
Салганської сільської ради
Білгород-Дністровського району
Одеської області (Державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ОД № 000378) заповідаю ОСОБА_1. Даний
заповіт за життя ОСОБА_3 не був змінений
і не скасований.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України
встановлено, що спадкуванням є перехід
прав та обов'язків (спадщини) від
фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Згідно із ст.1258 Цивільного кодексу
України, спадкоємці за законом
одержують право на спадкування
почергово. Кожна наступна черга
спадкоємців за законом одержує право
на спадкування у випадку відсутності
спадкоємців попередньої черги,
усунення їх від права на спадкування,
неприйняття ними спадщини або відмови
від її прийняття.

Відповідно до ст.1261 Цивільного кодексу
України, у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки. Спадкоємцями першої
черги за законом являється позивач -
ОСОБА_1, та його рідна сестра - ОСОБА_5.

Спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Незалежно від часу
прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття спадщини
(ч.ч. 1, 5 ст.1268 ЦК України).

01 серпня 2011 року ОСОБА_1 написав заяву,
посвідчену керуючим справами
виконавчого комітету Сергіївської
селищної ради Білгород-Дністровського
району Одеської області ОСОБА_4, згідно
якої позивач відмовився від належного
йому спадкового майна, як за заповітом
так і за законом, яке залишилось після
смерті ОСОБА_3 на користь онуки
померлої - ОСОБА_2.

Другий спадкоємець першої черги -
ОСОБА_5, яка являється донькою померлої
ОСОБА_3, також відмовилась від
прийняття спадщини на користь онуки
померлої - ОСОБА_2.

Так, відповідно до заяви ОСОБА_2,
посвідчену керуючим справами
виконавчого комітету Сергіївської
селищної ради Білгород-Дністровського
району Одеської області ОСОБА_4, від
01.08.2011 року, зареєстрованої в реєстрі за
№ 224, відповідачем була прийнята
спадщина після померлої ОСОБА_3 у
вигляді земельної ділянки, площею 4,78
гектарів, що розташована на території
Салганської сільської ради
Білгород-Дністровського району
Одеської області.

Як зазначає позивач, він відмовився від
прийняття спадщини без належного
роз'яснення наслідків відмови від
прийняття спадщини, його внутрішня
воля сформувалась невірно. За таких
обстави наявні підстави для визнання
недійсною відмови від прийняття
спадщини у відповідності до вимог ст.215
Цивільного кодексу України, та
відповідно до ст.229 Цивільного кодексу
України, яка передбачає визнанні
недійсним правочин, утворений під
впливом помилки.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст.1273 Цивільного
кодексу України, спадкоємець за
заповітом або за законом може
відмовитися від прийняття спадщини
протягом строку, встановленого статтею
1270 Цивільного кодексу України. Заява
про відмову від прийняття спадщини
подається нотаріусу за місцем
відкриття спадщини. Відмова від
прийняття спадщини є безумовною і
беззастережною. Відмова від прийняття
спадщини може бути відкликана протягом
строку, встановленого для її прийняття.

Відповідно до ст.229 Цивільного кодексу
України, якщо особа, яка вчинила
правочин, помилилась щодо обставин, які
мають істотне значення, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.
Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням.

У відповідності до п.19 Постанови
пленуму Верховного суду України «Про
судову практику у справах про
спадкування» від 30 травня 2008 року № 7,
обставини, щодо яких помилилася
сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають
існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення. Не є
помилкою щодо якості речі неможливість
її використання або виникнення
труднощів у її використанні, що сталося
після виконання хоча б однією зі сторін
зобов'язань, які виникли з правочину, і
не пов'язане з поведінкою іншої сторони
правочину. Не має правового значення
помилка щодо розрахунку одержання
користі від вчиненого правочину.
Помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

Як встановлено судом, на момент подання
заяви про відмову від прийняття
спадщини ОСОБА_1 помилявся щодо
обставин, які мають істотне значення, а
саме в тому, що відповідач, на користь
якого спадкоємці першої черги
відмовились від прийняття спадщини
після померлої ОСОБА_3, не буде
використовувати земельну ділянку за
цільовим призначенням.

У відповідності до ст.60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч.ч. 1, 4 ст.174 Цивільного
процесуального кодексу України,
відповідач може визнати позов протягом
усього часу судового розгляду,
зробивши усну заяву. Якщо відмову
позивача від позову, визнання позову
відповідачем викладено в адресованих
суду письмових заявах, ці заяви
приєднуються до справи. У разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову. Якщо
визнання відповідачем позову
суперечить закону або порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб, суд
постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи вищевикладені обставини та
норми чинного законодавства,
розглянувши справу в межах заявлених
вимог та наданих сторонами доказів, які
оцінені судом в їх сукупності, суд
приходить до висновку про те, що
заявлені позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 79, 88 Цивільного
процесуального кодексу України, судові
витрати понесені ОСОБА_1 при розгляді
справи підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 1216, 1258, 1261, 1268, ч.1 ст.1270,
ст.1273 Цивільного кодексу України, п.19
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 «Про практику у справах про
спадкування» від 30.05.2008 року, ст.ст. 57, 58,
60, 79, 88, 157, 174, 197, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання правочину недійсним -
задовольнити.

Визнати заяву ОСОБА_1 про відмову від
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_3, посвідчену керуючим справами
виконавчого комітету Сергіївської
селищної ради Білгород-Дністровського
району Одеської області ОСОБА_4 від
01.08.2012 року недійсною.

Стягнути з ОСОБА_2 (65076, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (67780, АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
сплачений судовий збір за розгляд
позовної заяви в розмірі 229,40 грн.
(двісті двадцять дев'ять гривень сорок
копійок).

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через
Білгород-Дністровський міськрайонний
Одеської області суд протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В. Мишко