Номер провадження № 22-ц/785/7/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Суворова В.О.,

- Черевка П.М.,

за участю секретаря - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Київського районного суду м.
Одеси від 20 червня 2013 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Одеській області, третя
особа Сектор капітального будівництва
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області - «Про визнання наказу
незаконним, поновлення на посаді та
стягнення матеріальної шкоди», -

ВСТАНОВИЛА:

18.11.2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із
зазначеним позовом, по якому просив
визнати наказ начальника ГУМВС України
в Одеській області № 599 о/с від 05.10.2011
року про його звільнення незаконним,
поновити його на посаді інженера
служби технічного нагляду сектора
капітального будівництва управління
матеріального забезпечення ГУМВС
України в Одеській області та стягнути
матеріальну шкоду, завдану незаконним
звільненням.

В обґрунтування вимог, позивач
посилався на те, що він працював у ГУМВС
України в Одеській області протягом 39
років на різних посадах. Після
ліквідації ремонтно-будівельного
управління УМВС Одеської області було
створено відділ капітального
будівництва, де позивач працював
інженером служби технічного нагляду.
Позивач зазначив, що у зв'язку з
реорганізацією органів МВС у
липні-серпні 2011 року йому було
запропоновано звільнитися за власним
бажанням, оскільки його посада під
скорочення не підпадала та звільнити
його не могли.

Також, позивач вказав, що 29.08.2011 року під
час обідньої перерви він відчув, що
захворів і звернувся до медичного
закладу ГУ МВС, але, оскільки його лікар
був відсутній, позивачу рекомендували
наступного дня звернутися за
оформленням листка непрацездатності,
та після цього він повернувся на
роботу. 30.08.2011 року у иедичному закладі
позивачу був оформлений листок
непрацездатності, який 03.09.2011 року був
закритий.

ОСОБА_3 також зазначиві, що оскільки він
продовжував хворіти, вимушений був
звернутися до районної поліклініки, де
йому з 06.09.2011 року знову відкрили
лікарняний та закрили листок
непрацездатності 19.09.2011 року.

Після виходу позивача на роботу
начальник відділу капітального
будівництва зобов'язав позивача надати
пояснення з приводу відсутності на
робочому місці. У подальшому ОСОБА_3
зателефонувала голова профкомітету та
запросила його на засідання профкому,
де мало розглядатись питання про його
звільнення. При цьому позивачу не
надали документів, що були підставою
для його звільнення, не витребували
пояснень від нього. Позивач
посилається на те, що витяг з наказу про
звільнення він отримав тільки 19.10.2011
року. З ним не був проведений
розрахунок за час його роботи, в тому
числі за відпустки 2010-2011 років, які не
були використані.

Позивач позов підтримав, просив його
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача позов не
визнав, у наданому суду запереченні
вказував, що звільнення відбулось із
повним додержанням вимог чинного
трудового законодавства, а тому
підстави для задоволення позову
відсутні.

Представник третьої особи: сектору
капітального будівництва ГУМВС
України в Одеській області, у судове
засідання не з'явився, надіслав суду
заяву, в якій просив відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_3, а справу
розглянути за його відсутності.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 20.06.2013 року ОСОБА_3 відмовлено
у задоволенні позову повністю.

27.06.2013 року ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу на вказане рішення суду, по якій
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог, посилаючись на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову,
районний суд виходив з того, що
посадові особи ГУМВС України в
Одеській області при звільненні ОСОБА_3
діяли в межах наданих законом
повноважень, прав та законних
інтересів позивача не порушили.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини по справі.

29.08.2011 року інженер групи замовника
Сектору капітального будівництва
ГУМВС України в Одеській області
ОСОБА_3 був відсутній на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня без
поважних причин, тобто скоїв прогул,
про що працівниками сектору складено
відповідний акт.

30.08.2011 року начальником ВКБ ГУМВС
України в Одеській області була
підготовлена доповідна записка на ім'я
начальника Управління матеріального
забезпечення ГУ МВС України в Одеській
області про стан трудової дисципліни
ОСОБА_3

За фактом порушення трудової
дисципліни згідно резолюції
начальника Управління матеріального
забезпечення ГУ МВС України в Одеській
області було проведено службове
розслідування, в процесі якого
отримані пояснення співробітників
сектору, вивчені табелі врахування
використання робочого часу з 16.07.2011
року по 30.08.2011 року, акт про відсутність
на робочому місці ОСОБА_3 від 29.08.2011
року.

Службовим розслідуванням також
встановлено, що інженер групи
замовника сектору капітального
будівництва ГУ МВС ОСОБА_3 систематично
грубо порушував трудову дисципліну.
Протягом поточного року ОСОБА_3
запізнювався на роботу, необґрунтовано
не находився на робочому місці
тривалий час. Про причини відсутності
на робочому місці в тому числі в
приміщеннях СКБ ОСОБА_3 керівництву
сектору не доповідав, пояснювальні
документи надавати відмовлявся.

Зі змісту пояснювальних записок
співробітників сектору вбачається, що
29.08.2011 року ОСОБА_3 прийшов на роботу о 10
год. 00 хв., близько 12 год. 00 хв. Залишив
робоче місце, нічого нікому не
пояснивши. У цей день на роботу ОСОБА_3
більше не повертався.

При здійсненні перевірки були вивчені
також табелі врахування використання
робочого часу за період з 16.07. 2011 року по
30.08.2011 року та встановлено, що з 30.07.2011
року по 30.08.2011 року ОСОБА_3 без поважних
причин був відсутній на робочому місці
до 6 годин, в тому числі в приміщеннях
СКБ.

Колегія суддів звертає увагу, що під
час розгляду справи районним судом,
позивач стверджував, що 29.08.2011 року під
час обідньої перерви він відчув, що
захворів і звернувся до медичного
закладу ГУМВС, але оскільки його лікаря
на роботі не було, позивачу
рекомендували наступного дня
звернутися за оформленням листка
непрацездатності, та після цього він
повернувся на роботу.

Але зазначене твердження позивача
спростовується змістом журналу
реєстрації амбулаторних хворих та
відповіддю начальника сектору
медичного забезпечення ГУМВС України в
Одеській області, з яких вбачається, що
ОСОБА_3 звернувся до терапевта лише
30.08.2011 року, тобто у день, коли йому було
відкрито лікарняний, а реєстрація його
звернення 29.08.2011 року - відсутня.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з критичним висновком
районного суду щодо посилання ОСОБА_3
на відсутність 29.08.2011 року «його»
лікаря на роботі, оскільки у
поліклініці ГУМВС працює не один лікар,
а тому позивач мав можливість
звернутись до іншого лікаря, і в цьому
випадку у позивача була б поважна
причина відсутності на робочому місці
у вказаний день.

Критичної оцінки також заслуговують й
показання свідків, оскільки в них мають
місце розбіжності.

На підставі викладеного на голову
Об'єднаною профспілкового комітету
ГУМВС України в Одеській області було
підготовлено та в подальшому
розглянуто подання про розірвання
трудового договору з інженером групи
замовлення СКБ ГУМВС України в
Одеській області ОСОБА_3

Згідно протоколу засідання від 22.09.2011
року № 27 Об'єднаний профспілковий
комітет ГУМВС України в Одеській
області надав згоду на розірвання
трудового договору з інженером групи
замовника сектору капітального
будівництва Головного управління МВС
України в Одеській області ОСОБА_3 на
підставі п.4 ст.40 КЗпП України - за
прогул.

Зі змісту вказаного протоколу
вбачається, що ОСОБА_3 був присутнім на
засіданні профспілкового комітету, а
тому вимоги ст. 43 КЗпП України
відповідачем були додержані.

Одночасно, колегією суддів звертається
увага на те, що при виході на
амбулаторне (стаціонарне) лікування у
позавідомчих закладах охорони здоров'я
(крім випадків, коли необхідна
термінова госпіталізація)
співробітник зобов'язаний написати
рапорт (заяву) на ім'я безпосереднього
керівника, який візується дільничним
лікарем з поліклінікою Сектору
медичного забезпечення ГУМВС, однак
ОСОБА_3 не надав суду доказів подання
відповідного рапорту своєму
керівництву щодо перебування на
лікарняному з 06.09.2011 року по 16.09.2011 року
згідно листка непрацездатності серії
АВМ № 270520.

Наказом начальника ГУМВС України в
Одеській області від 05.10.2011 року № 599 о/с
ОСОБА_3 звільнено згідно п. 4 ст. 40 КЗпП
України - прогулу (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин) з 07.10.2011 року.

Трудову книжку і копію наказу про
звільнення ОСОБА_3 одержав 19.10.2011 року.

Колегія суддів погоджується з
висновком районного суду, що посадові
особи ГУМВС України в Одеській області
при звільненні ОСОБА_3 діяли в межах
наданих законом повноважень, прав та
законних інтересів позивача не
порушили.

Одночасно, колегією суддів приймається
до уваги, що позивач звертався зі
скаргою щодо свого звільнення до
прокуратури Одеської області, яка була
скерована до Територіальної державної
інспекції праці у Одеській області,
якою за наслідками перевірки
встановлено лише єдине порушення вимог
КЗпП України з боку ГУМВС України в
Одеській області, а саме - в порушення ч.
1 ст. 83 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону
України «Про відпустки» при звільненні
ОСОБА_3 не була нарахована компенсація
за невикористану відпустку.

Дана обставина також свідчить про
відсутність порушень інших вимог
закону відповідачем при звільненні
ОСОБА_3

Позовних вимог про стягнення з
відповідача компенсації за
невикористану відпустку позивачем не
заявлялось.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підтвердження своїх вимог і
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України
належними є докази, що містять
інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України
передбачено, що суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З матеріалів цивільної справи не
вбачається, що позивачем по справі були
надані належні допустимі письмові
докази на підтвердження доводів та
позовних вимог.

Право на захист є складовою частиною
самого суб'єктивного права поряд із
правом на власні дії, а також правом
вимагати певної поведінки від
зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту,
якщо він не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд,
давши оцінку поясненням сторін по
справі та на підставі сукупності
зібраних по справі доказів, прийшов до
правильного обґрунтованого висновку,
що твердження позивача є недоведеними
та непідтвердженими, у зв'язку з чим
неспроможними та такими, що не
спростовують висновків суду, не маючи
підстав та доведеності для задоволення
позову.

Висновки суду першої інстанції
відповідають вимогам норм права, на які
посилається суд під час розгляду
справи і фактичним обставинам по
справі, а також підтверджується
зібраними по справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
з'ясувавши обставини справи та давши
належну оцінку зібраним доказам,
дійшов до обґрунтованих висновків про
відсутність правових підстав для
задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги є
неспроможними, висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
є правильним по суті, відповідає
вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України,
підстави для його скасування та
ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 20 червня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І. Сватаненко

В.О.Суворов

П.М.Черевко

26.02.2014 року
м. Одеса