Справа № 750/2251/14
Провадження № 2/750/999/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 березня 2014 року м. Чернігів
Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:
головуючого - судді Супруна О.П.
при секретарі - Носенко М.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського учбово-виробничого підприємства УТОС Українського товариства сліпих про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини доходів, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,
28 лютого 2014 року року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з Чернігівського учбово-виробничого підприємства УТОС заборгованість по заробітній платі у сумі 4447 грн. 09 коп., суму компенсації витрат частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати у сумі 57 грн. 81 коп., 3570 грн. 51 коп. вихідної допомоги, середній заробіток за час затримки за період з 16 вересня 2013 року по 01 березня 2014 року у сумі 6791 грн. 85 коп., 1000 грн. моральної шкоди, 500 грн. витрат на правову допомогу.
Ухвалою суду від 18 березня 2014 року позов ОСОБА_1 до Чернігівського учбово-виробничого підприємства УТОС Українського товариства сліпих про стягнення вихідної допомоги залишений без розгляду.
В судове засідання позивач та представник відповідача не з'явилися. Позивач у поданій письмовій заяві просив позов задовольнити, а справу розглядати за його відсутності, надав згоду на заочний розгляд справи. Представник відповідача про час та місце розгляду справи оповіщений, причин неявки суду не повідомив.
За згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає приписам ст. 224 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що з 15 серпня 2011 року ОСОБА_1 прийнято на посаду складальника електричних машин та апаратів 2-го розряду до Чернігівського учбово-виробничого підприємства УТОС м. Чернігова згідно наказу від 15 серпня 2011 року № 37-к.
07 червня 2013 року позивача переведено на посаду контролера КПП згідно наказу № 61-к від 06 червня 2013 року.
16 вересня 2013 року ОСОБА_1 звільнився з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, про що відповідачем видано відповідний наказ від 16 вересня 2013 року № 90-к та зроблено відповідну відмітку у трудовій книжці позивача.
На момент звільнення відповідачем не виплачено позивачу заробітну плату за період з 01 травня 2012 року по 16 вересня 2013 року у сумі 4 447 грн. 09 коп., що підтверджується довідкою від 20 лютого 2014 року № 15 (а.с. 15).
Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передають події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час (абз. 3 п. 2).
Період затримки розрахунку слід обчислювати по день ухвалення судового рішення, у зв'язку з чим, на думку суду, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 вересня 2013 року по 18 березня 2014 року становить 7 836 грн. 75 коп. (58 грн. 05 коп. середньоденний заробіток х 135 кал. днів за вказаний період).
Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» несвоєчасна виплата заробітної плати є підставою для нарахування компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.
У ст. 3 даного закону зазначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком компенсації втрати частини його доходів в розмірі 57,81 грн.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Суд вважає, що внаслідок несвоєчасної виплати з вини відповідача заробітної плати, позивачеві дійсно заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, необхідності відшукання інших джерел доходу для утримання себе, тобто докладанні додаткових зусиль для організації свого життя.
Враховуючи характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану), а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що відшкодування моральної шкоди на користь позивача слід визначити у розмірі 1000 грн.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.
Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
За правилом ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Приєднаною до справи квитанцією та розрахунком витрат підтверджується оплата позивачем витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 500,00 грн. Суд вважає, що сплачені позивачем кошти за правову допомогу адвоката є адекватною компенсацією наданих адвокатом послуг, відповідають рівню складності справи, затраченому адвокатом часу на підготовку позовної заяви, а тому підлягають відшкодуванню в повному обсязі за рахунок відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224 - 226, 228, 294, 367 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 до Чернігівського учбово-виробничого підприємства УТОС Українського товариства сліпих про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини доходів, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди - задовольнити.
Стягнути з Чернігівського учбово-виробничого підприємства УТОС Українського товариства сліпих на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 4 447 грн. 09 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 7 836 грн. 75 коп., компенсацію втрати частини доходів в сумі 57 грн. 81 коп., моральну шкоду в сумі 1 000 грн. 00 коп., витрати на правову допомогу в сумі 500 грн. 00 коп., а всього 13 841 (тринадцять тисяч вісімсот сорок одну) грн. 65 коп.
Рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з Чернігівського учбово-виробничого підприємства УТОС Українського товариства сліпих на користь держави 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.П. Супрун