АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3977/14 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 646/9660/13-ц Журавель В.А.
Категорія: договірні Доповідач - Швецова Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Тичкової О.Ю., Малінської С.М.

при секретарі - Андрійко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", в особі комунального відділення Харківської обласної філії про визнання недійсної третейської угоди в договорі, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 02 жовтня 2007 року між ним та АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк" було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 860/13-27/18/3/7-170.

Пунктом 6.2. вказаного договору передбачено, що у разі неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони домовилися, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем В.М. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться у м. Києві по вул. М. Раскової № 15. Тобто у кредитний договір включено третейську угоду, але представник АКБ "Укрсоцбанк" ОСОБА_5 не була уповноважена на укладання від імені банку третейських угод.

Крім того, позивач вважав, що спочатку повинен виникнути спір про цивільне або господарське право, а потім сторони можуть скласти третейську угоду про передачу конкретного спору на розгляд Третейського суду. Діючим законодавством не передбачено укладання третейської угоди невизначеної або необмеженої кількості спорів, які можуть виникнути між сторонами в майбутньому, оскільки це звужує право особи на судовий захист.

За таких обставин, позивач просив визнати Недійсною третейську угоду, що міститься в пункті 6.2 договору про надання відновлювальної Кредитної лінії від 02 жовтня 2007 року, укладеного між сторонами, та стягнути з відповідача судовий збір.

В подальшому, позивач уточнив позовні вимоги та зазначив, що при укладанні кредитного договору відповідачем було запропоновано позивачу для підписання виключно розроблену ним типову форму кредитного договору, зміст якого позивач не мав можливості змінювати. Тобто умова кредитного договору, яка містила третейське застереження, а саме п. 6.2, була обов'язковою для позивача на час укладення кредитного договору, і позивач не мав реальної можливості внести свої пропозиції щодо зміни умов кредитного договору. Крім того, відповідачем в кредитному договорі було вказано про конкретний третейський суд - Постійно діючий третейський суд при Асоціації українських банків, відповідно регламент цього третейського суду повинен бути невід'ємної частиною третейської угоди, що міститься в п. 6.2 К 6 кредитного договору, але такий документ не надавався позивачу разом із кредитним договором, що виключає можливість позивача ознайомитися з його змістом та умовами розгляду справи у третейському суді. Тому позивач вважає, що умова кредитного договору, що міститься в п. 6.2 ст. 6 кредитного договору, є несправедливою по відношенню до позивача, як споживача банківських послуг.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсною третейську угоду, що міститься в пункті 6.2 договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 860/13-27/18/3/7-170 від 02 жовтня 2007 року, укладеному між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції ПАТ "Укрсоцбанк" звернулося на нього з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову вимоги відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що позивачем були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що умови п. 6.2. про надання відновлювальної кредитної лінії № 860/13-27/18/3/7-170 від 02 жовтня 2007 року ставлять позивача в нерівні умови порівняно з відповідачем - ПАТ "Укрсоцбанк", створюють дисбаланс прав та обов'язків відповідачів та позивача, позбавляючи останнього його конституційного права на судовий захист своїх прав та інтересів в судах загальної юрисдикції, суперечать нормам статей 55 та 124 Конституції України.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про третейські суди" та ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Ці випадки зазначені в ст. 6 Закону України "Про третейські суди".

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст. 17 ЦПК України, ст. 12 ГПК України, ст. 6 Закону України "Про третейські суди"), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

Одним зі способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права та свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних і господарських правовідносин є звернення до третейського суду.

З урахуванням наведеного не можна погодитися з висновком суду про те, що укладення сторонами третейської угоди є порушенням прав ОСОБА_2, оскільки угода про передання справи на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання на момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 ЦК України. Якщо недійсність правочину не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину за ч.1 ст.203,ч.1 ст.215 ЦК України є суперечність змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

При вирішенні питання про недійсність правочину підлягає з'ясуванню наявність тих обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів, а також відповідність умов договору законодавству, яке було чинним на час його укладення.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи.

Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За таких обставин, твердженням позивачів про те, що спірний пункт 6.2. договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 860/13-27/18/3/7-170 від 02 жовтня 2007 року, укладеному між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 суперечить положенням ст. 55 Конституції України, ч.1 ст.16 ЦК України, Закону України "Про захист прав споживачів" не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким в позові ОСОБА_2 необхідно відмовити.

На підставі наведеного та керуючись п.2 ч.1 ст.307, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", в особі комунального відділення Харківської обласної філії про визнання недійсної третейської угоди в договорі - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -