Управління Держземагенства у
Києво-Святошинському районі Київської
Справа № 369/5710/14-ц
провадження № 2/369/2599/14
РІШЕННЯ

Іменем України

08.10.2014 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області в
складі головуючої судді Ковальчук Л.М.,
при секретарі Рябець А.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Києві справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Петрівської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області, треті особи: Управління
Держземагентства у
Києво-Святошинському районі Київської
області, Реєстраційна служба
Києво-Святошинського районного
управління юстиції, приватний нотаріус
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу ОСОБА_4, про
визнання права власності на спадкове
майно,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2,
Петрівської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області, треті особи: Управління
Держземагентства у
Києво-Святошинському районі Київської
області, Реєстраційна служба
Києво-Святошинського районного
управління юстиції, приватний нотаріус
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу ОСОБА_4, про
визнання права власності на спадкове
майно, посилаючись на те, що його баба
ОСОБА_5 проживала за адресою: АДРЕСА_1, у
приватному будинку. За час свого
проживання на все своє майно на його
ім»я вона склала заповіт. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_5 померла і після її смерті
залишилось спадкове майно, а саме жилий
будинок по АДРЕСА_1, де він в даний час
проживає, та земельна ділянка для
обслуговування будинку розміром 0,24 га.
В даному будинку його баба проживала і
користувалась вказаною земельною
ділянкою з 1954 року. Свій будинок вона
зареєструвала в бюро технічної
інвентаризації, що підтверджується
технічним паспортом на даний будинок, а
рішенням від 22 жовтня 1993 року XV сесією 1
скликання їй передано безкоштовно у
приватну власність земельну ділянку
для обслуговування будинку площею 0,24
га, що підтверджується відповідною
відміткою у її паспорті. Тому вона
вважала, що є власником будинку і
земельної ділянки. Після її смерті він
звернувся із заявою до приватного
нотаріуса ОСОБА_4 про прийняття
спадщини. Спадкоємець першої черги
ОСОБА_2, що є відповідачем у справі,
подала нотаріусу заяву про відмову від
спадщини, а тому він є єдиним
спадкоємцем на майно його баби після її
смерті.

Згідно повідомлення приватного
нотаріуса ОСОБА_4 нотаріус не може
видати свідоцтво про право на спадщину,
оскільки відсутні правовстановлюючі
документи, а тому було рекомендовано по
визнанню права власності на спадкове
майно звернутись до суду. За таких
обставин він вважав за необхідне
звернутись до суду про визнання права
власності на спадкове майно після
смерті його баби, а саме жилого будинку
по АДРЕСА_1 з надвірними будівлями і
земельної ділянки розміром 0,24 га для
обслуговування даного будинку.

Згідно технічного паспорту, виданого
КП «Бюро технічної інвентаризації
Києво-Святошинської районної ради
Київської області» на жилий будинок
індивідуального жилого фонду по
АДРЕСА_1 на ім»я власника
будинку-ОСОБА_5 та на аналогічний
технічний паспорт, виданого на його
ім»я, вказаний будинок зареєстрований
в КП «Бюро технічної інвентаризації
Києво-Святошинської районної ради
Київської області», де на нього
заведена інвентаризаційна справа № 756.
Даний будинок «А» із сараєм «В»
побудований у 1958 році, погріб «Д» у 1950
році, а гараж «Г» і вбиральня «Е» у 1980
році.

Таким чином, будинок з надвірними
будівлями побудований до 5 серпня 1992
року. На вказані будівлі є висновок БТІ
про їхній технічний стан, а тому є всі
правові підстави про визнання права
власності на вказане спадкове майно.

Що стосується земельної ділянки, то
згідно рішення від 22 жовтня 1993 року XV
сесією 1 скликання передано ОСОБА_5
безкоштовно у приватну власність
земельну ділянку для обслуговування
будинку площею 0,24 га, про що свідчить
відмітка у її паспорті. Передачу
громадянам України безоплатно у
приватну власність земельних ділянок
та видачу державних актів забезпечує
відповідна сільська, селищна, міська
Рада. Але відповідна рада не виконала
своїх обов»язків стосовно видачі його
бабі державного акту на право
власності на землю, а тому він має право
на отримання державного акту про право
власності на земельну ділянку розміром
0,24 га по АДРЕСА_1.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1
просив визнати за ним право власності
на спадкове майно-жилий будинок з
господарськими будівлями і земельну
ділянку розміром 0,24 га для
обслуговування жилого будинку і
прибудинкової території по АДРЕСА_1
після смерті ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, зобов»язати Петрівську
сільську раду Києво-Святошинського
району Київської області видати
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку розміром
0,24 га для обслуговування будинку і
прибудинкової території по АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 08 жовтня 2014 року
позовну заяву ОСОБА_1 в частині вимог
про зобов»язання Петрівську сільську
раду видати державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку розміром 0,24 га-для
обслуговування будинку і
прибудинкової території по АДРЕСА_1, на
підставі вимог п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України
залишено без розгляду.

У судовому засіданні представники
позивача ОСОБА_1 позов підтримали і
просили його задовольнити.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2
не з»явилась, про дату, час і місце
розгляду справи повідомлялась
належним чином, суду надана заява, у
якій вона позов визнала і не
заперечувала проти його задоволення та
просила розглянути справу у її
відсутності.

Представник відповідача Петрівської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області в судове
засідання не з"явився, про дату, час і
місце розгляду справи відповідач
повідомлявся належним чином, суду
надана заява про розгляд справи у
відсутності представника відповідача.

Представник третьої особи Управління
Держземагентства у
Києво-Святошинському районі Київської
області не з»явився, про дату час і
місце розгляду справи третя особа
повідомлялась належним чином, причини
неявки суду невідомі.

Представник третьої особи
Реєстраційної служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції в судове засідання
не з»явився, про дату, час і місце
розгляду справи третя особа
повідомлялась належним чином, суду
надана заява про розгляд справи у
відсутності представника третьої
особи.

У судове засідання третя особа
приватний нотаріус
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу ОСОБА_4 не
з»явилась, про дату, час і місце
розгляду справи повідомлялась
належним чином, суду надана заява про
розгляд справи у її відсутності.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, з"ясувавши
дійсні обставини справи, дослідивши
письмові докази, дійшов висновку, що
позов підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5,
яка доводилась бабою позивачу у справі
ОСОБА_1. Після її смерті відкрилася
спадщина, і із заявою про прийняття
якої звернувся 24 травня 2013 року ОСОБА_1
до приватного нотаріуса
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_4. Дочка ОСОБА_5,
відповідач у справі ОСОБА_2, 24 травня 2013
року звернулась із заявою до
приватного нотаріуса
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу ОСОБА_4, в якій від
прийняття спадщини після смерті своєї
матері відмовилась.

За життя ОСОБА_5 27 липня 2011 року склала
заповіт, за яким все своє майно, що буде
належати їй на день її смерті, де б воно
не знаходилось і з чого б воно не
складалось, а також все те, на що вона за
законом буде мати право, заповіла
ОСОБА_1. Відмовою приватного нотаріуса
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу ОСОБА_4 від 28
жовтня 2013 року і від 07 жовтня 2014 року
ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва
про право на спадщину на земельну
ділянку і жилий будинок, оскільки право
власності на будинок не зареєстровано
і не надано правовстановлюючого
документу на земельну ділянку. Дані
обставини підтверджуються копією
спадкової справи № 8/2013 до майна
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, заведеної
приватним нотаріусом
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу ОСОБА_4.

В своїх позовних вимогах позивач
ОСОБА_1 просив визнати за ним право
власності на спадкове майно-жилий
будинок з господарськими будівлями по
АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Судом встановлено, що згідно
матеріалів інвентаризаційної справи №
756, заведеної КП «Бюро технічної
інвентаризації Києво-Святошинської
районної ради Київської області» на
ОСОБА_5, право власності на жилі
будинки, що розташовані в АДРЕСА_1, не
зареєстроване. За результатами
поточної інвентаризації встановлено,
що по житловому будинку літ. «А»
загальна площа становить 76,4 кв.м.,
житлова площа-43,4 кв.м.; по житловому
будинку літ. «Б» (самочинно збудований)
загальна площа становить 129,1 кв. м.,
житлова влоща-64,5 кв.м.. На земельній
ділянці також розташовані наступні
господарські будівлі та споруди: сарай
літ. «В», гараж літ. «Г», погріб літ. «Д»,
вбиральня літ. «Е», огорожа 1-5 та
вигрібна яма І.

Відповідно до листа Петрівської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області від 04
листопада 2013 року № 733, на день смерті
ОСОБА_5 згідно погосподарської книги
будинок по АДРЕСА_1 належав ОСОБА_5.
Земельна ділянка за вказаним
домоволодінням на час смерті ОСОБА_5
рахувалась в розмірі 0,24 га.

На ім"я ОСОБА_5 був складений станом на 28
листопада 2008 року технічний паспорт на
житловий будинок індивідуального
житлового фонду по АДРЕСА_1, де
зазначено житловий будинок літ. «А», 1958
року забудови.

Згідно наявної в матеріалах копії
будинкової книги прописки громадян, що
проживають в будинку АДРЕСА_1, вказано,
що головою господарства є ОСОБА_5, яка
постійно була прописана в будинку з 29
січня 1952 року.

Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов"язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до вимог ст. 1268 ЦК
України позивач є таким, що прийняв
спадщину.

За правилами ст. 392 ЦК України власник
майна може пред"явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Враховуючи викладене, суд вважає
доведеними позовні вимоги позивача
ОСОБА_1 частково, а саме щодо визнання
за ним права власності на жилий будинок
літерою «А» за АДРЕСА_1, житловою площею
43,4 кв.м., загальною площею 76,4 кв.м., в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5.

Також слід зазначити, що норми ст. 392 ЦК
України не застосовуються щодо вимог
про визнання права власності на
об»єкти самочинного будівництва (ч. 3
ст. 376 ЦК України), оскільки особа не є
власником, а лише заявляє вимогу про
встановлення права власності на об»єкт
самочинного будівництва.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 376 ЦК України
особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього. За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України
об»єкт нерухомості належить до
самочинного будівництва за наявності
однієї з наведених умов: земельна
ділянка не відведена для цієї мети,
відсутній належний дозвіл на
будівництво, відсутній належним чином
затверджений проект, при будівництві
допущені істотні порушення
будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

Згідно вимог ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Згідно роз»яснень Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, даних у п. 6 постанови «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва) від 30 березня 2012 року № 6,
право власності на самочинно збудовані
житлові будинки, будівлі, споруди, інше
нерухоме майно не набувають як особи,
які здійснили це будівництво, так і
їхні спадкоємці. Права спадкоємців
щодо самочинно збудованого майна
визначаються судом відповідно до
положень статті 1218 ЦК України та з
урахуванням роз»яснень, наданих у
пункті 7 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30 травня 2008 року № 7
«Про судову практику у справах про
спадкування». Це майно не є об»єктом
права власності, воно не може бути
предметом поділу та встановлення
порядку користування в судовому
порядку.

Згідно роз»яснень Пленуму Верховного
Суду України, даних у п. 7 постанови № 7
від 30 травня 2008 року «Про судову
практику у справах про спадкування»,
якщо спадкодавцем було здійснене
самочинне будівництво (частина перша
статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить
право власності на будівельні
матеріали, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судом встановлено, що вказаний будинок
літ. «Б», 2008 року побудови, позначений в
технічному паспорті, збудований
самовільно і за життя спадкодавця
ОСОБА_5 не був введений в експлуатацію у
встановленому законодавством порядку,
і спадкодавець ОСОБА_5 не набула права
власності на нього, а визнання права
власності на вказаний будинок
суперечитиме вимогам ст. 376 та ст. 331 ЦК
України, і як наслідок, позивач ОСОБА_1
не набув права власності на вказаний
будинок в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_5.

З урахуванням наведеного, суд вважає
недоведеними позовні вимоги позивача
ОСОБА_1 про визнання права власності на
жилий будинок літ. «Б» за АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за заповітом після
померлої ОСОБА_5, а тому у задоволенні
позову в цій частині вимог слід
відмовити.

Позивач ОСОБА_1 просив визнати за ним
право власності на земельну ділянку
розміром 0,24 га для обслуговування
будинку і прибудинкової території по
АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_5, посилаючись на те, що рішенням
від 22 жовтня 1993 року XV сесією 1
скликання ОСОБА_5 було передано
безкоштовно у приватну власність
земельну ділянку для обслуговування
будинку площею 0,24 га, що
підтверджується відповідною відміткою
у її паспорті.

Слід зазначити, що відповідно до вимог
ст. 1225 ЦК України право власності на
земельну ділянку переходить до
спадкоємців за загальними правилами
спадкування (зі збереженням її
цільового призначення) при
підтвердженні цього права спадкодавця
державним актом на право власності на
землю або іншим правовстановлюючим
документом.

Згідно вимог ст. 125 ЗК України право
власності на земельну ділянку виникає
з моменту державної реєстрації цих
прав.

Право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом, а також
право власності на земельну ділянку,
набуту у власність із земель приватної
власності без зміни її меж, цільового
призначення, посвідчується:
цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки,
укладеною у порядку, встановленому
законом, у разі набуття права власності
на земельну ділянку за такою угодою;
свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і
ч. 2 ст. 126 ЗК України).

Набуття права власності на земельну
ділянку та перехід права власності на
земельну ділянку в порядку спадкування
має місце за наявності наступних
юридичних фактів у їх сукупності:
ухвалення рішення компетентного
органу про передачу у власність
земельної ділянки спадкодавцю,
укладення спадкодавцем правочинів
щодо набуття права власності на
земельні ділянки, виготовлення
технічної документації на земельні
ділянки, визначення меж земельної
ділянки в натурі, погодження із
суміжними землевласниками та
землекористувачами, одержання у
встановленому порядку Державного акта
на землю, реєстрація права власності на
земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавця не
дотримано-право власності на конкретні
земельні ділянки не виникає та
відповідно до ст. 1216 ЦК України не
переходить до спадкоємців у порядку
спадкування, за винятком встановлених
випадків, на які поширюється дія п. 1
розділу Х «Перехідні положення» ЗК.

Якщо спадкодавець не набув права
власності на земельну ділянку згідно
зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру
приватизації земельної ділянки
відповідно до чинного законодавства
України, а органами місцевого
самоврядування відмовлено спадкоємцям
у завершенні процедури приватизації,
то спадкоємці мають право звернутися
до суду із позовом про визнання
відповідного права в порядку
спадкування-права на завершення
приватизації та одержання державного
акта про право власності на землю на
ім»я спадкоємця, а не права власності
на земельну ділянку.

Якщо ж видача державного акта про право
власності на землю здійснюється на
підставі рішення про передачу
громадянам України безоплатно у
приватну власність земельних ділянок,
прийнятого органами місцевого
самоврядування відповідно до Декрету
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992 року «Про приватизацію
земельних ділянок», до спадкоємців
переходить право отримати державний
акт про право власності на земельну
ділянку. Зазначений порядок
встановлений законодавством України у
разі набуття права власності на
земельні ділянки шляхом їх
приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК
України).

Оцінюючи в сукупності зібрані в справі
докази відповідно до вимог ст. 212 ЦПК
України, суд дійшов висновку, що
позивачем ОСОБА_1 відповідно до вимог
ст. 60 ЦПК України не надано суду
доказів, не здобуто їх і судом, що
земельна ділянка площею 0,24 га для
обслуговування жилого будинку і
прибудинкової території по АДРЕСА_1, за
життя належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_5 на праві власності на підставі
Державного акту на право власності на
земельну ділянку і що спадкодавець
набув права власності на земельну
ділянку в установленому законом
порядку, а тому суд відмовляє у
задоволенні позову в частині визнання
за позивачем права власності на
земельну ділянку в порядку спадкування
за заповітом.

Керуючись ст. ст. 331, 376, 392, 1218, 1233, 1234, 1236,
1268 ЦК України, ст. ст. 116, 125, 126 Земельного
кодексу України, ст. ст. 15, 60, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
жилий будинок літерою «А» за АДРЕСА_1,
житловою площею 43,4 кв.м., загальною
площею 76,4 кв.м., в порядку спадкування
за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_5.

У решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через
Києво-Святошинський районний суд
Київської області шляхом подання
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення суду або
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення в разі відсутності
в судовому засіданні осіб, які брали
участь у справі, під час проголошення
судового рішення.

Суддя
Ковальчук Л.М.