РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткове)

27 лютого 2014 року
м.
Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Бондаренко Ю.О.,

суддів: Павліченко С.В.,
Собослой Г.Г.,

при секретарі: Гаврилко В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за заявою
ОСОБА_1 про ухвалення додатково
рішення, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовною заявою до Виконавчого
комітету Ужгородської міської ради
Закарпатської області, якою просить
визнати нечинним рішення виконавчого
комітету Ужгородської міської ради від
20.04.2011 року №43 «Про встановлення
порядку зустрічі батька з дитиною». В
обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що вищезазначене
рішення було прийняте з порушенням
діючого законодавства, а саме: без
повідомлення його про місце, час та
дату розгляду заяви, не взято до уваги
умови життя батьків та їх відносини з
дитиною, посадовими особами комісії не
проводилися будь-які дії направлені на
встановлення реальної ситуації у
відносинах між батьком та сином, що на
думку позивача, свідчить про
формальний підхід до вирішення долі
батька та сина.

В подальшому позивач уточнював та
збільшував позовні вимоги, а саме
просив визнати нечинним рішення
Виконавчого комітету Ужгородської
міської ради Закарпатської області від
20.04.2011 року №143 та стягнути з
Виконавчого комітету Ужгородської
міської ради Закарпатської області на
його користь витрати, пов'язані з
переїздом на кожне судове засідання,
проживання та компенсацію за відрив
від звичайних занять.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 15
серпня 2013 року позов ОСОБА_1 про
визнання нечинним рішення Виконавчого
комітету Ужгородської міської ради
Закарпатської області від 20.04.2011 року
№143 та стягнення з Виконавчого
комітету Ужгородської міської ради
Закарпатської області витрат,
пов'язаних з переїздом на кожне судове
засідання, проживання та компенсації
за відрив від звичайних занять, -
задоволено частково. Визнано нечинним
рішення виконавчого комітету
Ужгородської міської ради від 20.04.2011
року №43 в частині «Про встановлення
порядку зустрічі батька з дитиною» та
стягнуто з Виконавчого комітету
Ужгородської міської ради
Закарпатської області на користь
ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 977,72
грн. В задоволені решті позовних вимог
відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду
Закарпатської області від 12 грудня 2013
року апеляційна скарга ОСОБА_1
задоволена частково, рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 15 серпня 2013
року змінено. Стягнуто з Виконавчого
комітету Ужгородської міської ради
Закарпатської області судові витрати в
розмірі 172,05 грн. судового збору та 1 148,48
грн. компенсації за відрив від
звичайних занять. В іншій частині
рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 15
серпня 2013 року залишено без змін.

30 грудня 2013 року до Апеляційного суду
Закарпатської області надійшла заява
ОСОБА_1, якою він просить ухвалити
додаткове рішення по справі стосовно
витрат на проїзд в розмірі 369,36 грн. та
компенсації за відрив від звичайних
занять у розмірі 341, 23 грн. (а.с.161).

Заслухавши доповідача та дослідивши
подані документи та матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується заява, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.85 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, та її представникові
сплачуються іншою стороною добові (у
разі переїзду до іншого населеного
пункту), а також компенсація за
втрачений заробіток чи відрив від
звичайних занять. Компенсація за
втрачений заробіток обчислюється
пропорційно від розміру
середньомісячного заробітку, а
компенсація за відрив від звичайних
занять - пропорційно від розміру
мінімальної заробітної плати.

Якщо сторона, на користь якої
постановлено рішення, не працює і не
має самостійного доходу, вона має право
одержати компенсацію за відрив від
звичайних занять - пропорційно від
розміру мінімальної заробітної плати.

В рішенні суду апеляційної інстанції
не було зазначено , щодо компенсацію за
відрив від звичайних занять, під час
розгляду справи в апеляційній
інстанції в розмірі 341,40 грн.

Відповідності до ч.1 ст.85 ЦПК України
витрати, пов'язані з переїздом до
іншого населеного пункту сторін та їх
представників, а також найманням житла,
несуть сторони.

Додаткова заява ОСОБА_1 подана ним під
час розгляду питання щодо ухвалення
додаткового рішення, суд не бере до
уваги так-як її вимоги не була
предметом розгляду в апеляційній
інстанції при постановленні рішення, і
про такі витрати пі час розгляду
апеляційної скарги 12.12.2013р., апелянт не
заявляв.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.209, 218, 220, 303, 307, 311, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, -

у х в а л и л а:

Заяву ОСОБА_1 - задовільнити частково.

Доповнити рішення Апеляційного
суду Закарпатської області від 12
грудня 2013 року.

Стягнути з Виконавчого комітету
Ужгородської міської ради
Закарпатської області 341,23 грн.
компенсації за відрив від звичайних
занять.

В іншій частині рішення Апеляційного
суду Закарпатської області від 12
грудня 2013 року - залишити без змін.

Додаткове рішення набирає законної
сили з моменту його проголошення та
може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді