АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/7996/14
Головуючий І інстанції -
Справа: № 408/578/14-ц
Категорія: про захист немайнових прав
Доповідач - Костенко Т.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого-судді: Костенко Т.М.

суддів: Колтунової А.І.,
Гальянової І.Г.

при секретарі Герасимовій К.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Біловодського районного суду
Луганської області від 15 жовтня 2014 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
КЗ "Біловодська центральна районна
лікарня" про захист честі, гідності та
ділової репутації зі стягненням
моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а

Позивачка звернулася до суду з позовом
до КЗ «Біловодська центральна районна
лікарня» про захист честі, гідності та
ділової репутації в період з 17 січня 2014
року по час звернення до суду із
стягненням моральної шкоди в сумі 5 000
грн.

В суді позивачка збільшила розмір
моральної шкоди до 50 000 грн.,
підтримавши позовні вимоги про захист
честі, гідності та ділової репутації,
та мотивувала позов тим, що на її
неодноразові звернення з 17 січня 2014
року керівництвом КЗ злісно не
виконуються рішення судових інстанції
різного рівня про її поновлення на
роботі на посаді лікаря
акушера-гінеколога, чим було заподіяно
моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., що
виразилося у погіршенні стані здоров'я,
і на підтвердження того надані виписки
з медичної карти амбулаторної хворої
ОСОБА_2

Представник відповідача - головний
лікар КЗ Чередниченко Г.О. в суді вимоги
не визнала у повному обсязі, пояснивши,
що питання про поновлення позивачки на
посаді лікаря акушера-гінеколога
протягом тривалого часу розглядалося
судовими інстанціями різного рівня,
останнє рішення - ухвала апеляційного
суду Луганської області від 12
травня 2014 року повернулося до суду
першої інстанції наприкінці травня 2014
року, виконавчий лист про поновлення
ОСОБА_2 на посаді був виданий лише 22
травня 2014 року, коли вона
перебувала у відпустці з 19 травня по 16
червня 2014 року, і наказом від 20 червня
2014 року позивачка була поновлена на
роботі. Заподіяння моральної шкоди не
визнає у зв'язку із відсутністю
доказів. За станом здоров'я позивачка є
інвалідом 2 групи по
ревматоїдному артриту 2 стадії,
гіпертонічна хвороба у неї розвилася
не у 2014 році, а раніше, однак вона
відмовляється від лікування, про що в
амбулаторній карті зроблені записи.

Рішенням Біловодського районного суду
Луганської області від 15 жовтня 2014 року
в задоволенні позовних вимог було
відмовлено у повному обсязі.

Позивачкою було подано апеляційну
скаргу, в якій вона просить скасувати
зазначене рішення суду, оскільки
вважає його ухваленим із неправильним
застосуванням норм матеріального
права та порушенням вимог
процесуального права, а також просить
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які
з'явились у судове засідання,
дослідивши матеріали справи, вважає
апеляційну скаргу такою, що не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК
України суд першої інстанції розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог, а апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Як встановлено в суді першої інстанції,
підтверджено наявними у справі
доказами та не заперечується
сторонами, позивачка працювала в КЗ
«Біловодське РТМО» на посаді лікаря
акушера-гінеколога, з 08.10.2012 року була
звільнена з посади за ст. 40 КЗпПУ
країни.

Судом також встановлено, що тривалий
час судами різних рівнів розглядалися
та переглядалися спори за позовами
ОСОБА_2 щодо незаконного її звільнення,
в тому числі про поновлення її на
роботі.

Наказом № 76 від 20 червня 2014 року на
виконання рішення апеляційного суду
Луганської області від 29 жовтня 2013 року
позивачка поновлена на роботі на
посаді акушера-гінеколога з виплатою
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що між сторонами відсутні
правовідносини, за яких позивачка має
захищати свої порушені права у спосіб,
який вона обрала, тобто шляхом захисту
честі, гідності та ділової репутації зі
стягненням моральної шкоди.

Судова колегія погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, та
на цьому наголошує апелянт в тексті
апеляційної скарги, моральна шкода, яку
вона просить стягнути на свою користь з
відповідача, завдана їй неправомірними
діями керівництва КЗ «Біловодська
центральна районна лікарня», яким були
видані безпідставні накази про
звільнення, а також злісним
невиконанням судових рішень про її
поновлення на роботі.

Таким чином, сторони перебували у
трудових правовідносинах, при яких
захист особистих майнових і немайнових
прав передбачений спеціальним
законодавством.

Судова колегія вважає, що правильно
встановивши юридичну природу виниклих
правовідносин, суд застосував закон,
який їх регулює.

Відповідно до приписів Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 1 від
27.02.2009 року «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
позови про захист гідності, честі чи
ділової репутації вправі пред'явити
фізична особа у разі поширення про неї
недостовірної інформації, яка порушує
її особисті немайнові права, а також
інші заінтересовані особи (зокрема,
члени її сім'ї, родичі), якщо така
інформація прямо чи опосередковано
порушує їхні особисті немайнові права.

При розгляді справ зазначеної
категорії суди повинні мати на увазі,
що юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

У порядку цивільного чи господарського
судочинства не можуть розглядатися
позови про спростування інформації,
яка міститься, зокрема, у вироках та
інших судових рішеннях, а також у
постановах органів досудового
слідства, висновках судових експертиз,
рішеннях органів влади, місцевого
самоврядування та інших відповідних
органів, атестаційних комісій,
рішеннях про накладення на особу
дисциплінарного стягнення, для яких
законом установлено інший порядок
оскарження. У такому ж порядку не
можуть розглядатися наукові спори,
тобто вимоги про спростування
інформації наукового характеру.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
районний суд обґрунтовано дійшов
висновку про відмову в стягненні з
відповідача моральної шкоди, оскільки
доказам по справі дана об'єктивна
оцінка і зроблений вірний висновок.

Зазначені висновки суду відповідають
обставинам справи, які судом
установлені відповідно до вимог
процесуального закону, а також
узгоджуються з нормами матеріального
права, які судом правильно застосовані.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Інші доводи, викладені ОСОБА_2 в
апеляційній скарзі, висновків суду
першої інстанції не спростовують та не
дають підстав для скасування чи зміни
ухваленого у справі рішення.

За таких обставин судова колегія
приходить до висновку про залишення
рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 319, 218 ЦПК
України, судова колегія, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Біловодського районного суду
Луганської області від 15 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий-суддя -

Судді -