справа № 462/1476/14-ц
УХВАЛА

28 лютого 2014 року суддя Залізничного
районного суду м. Львова Палюх Н.М.,
розглянувши клопотання ОСОБА_1 про
забезпечення позову,

встановив:

Позивач 26 лютого 2014 року звернувся в
суд з позовом, в якому просить
зобов'язати відповідача повернути
надмірно сплачені кошти в сумі 462 грн. 48
коп. і в порядку забезпечення позову,
просить зупинити виконавче
провадження по рішенню Залізничного
районного суду м.Львова від 21.06.2013р.
щодо стягнення заборгованості за
несплату комунальних послуг по
двоставковому тарифу.

Розглянувши матеріали справи, вважаю,
що у задоволенні клопотання слід
відмовити з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 151 ЦПК України, суд
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити заходи забезпечення
позову.

Відповідно до п. 3 ст. 151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 ППВС України «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» від 22.12.2006 року №
9, розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову.

В той же час, у ст.37 Закону України "Про
виконавче провадження" зазначено, що
виконавче провадження підлягає
обов'язковому зупиненню, у разі,
зокрема, зупинення судом стягнення на
підставі виконавчого документа (п.4);
зупинення виконання відповідного
рішення або виконавчого провадження
посадовою особою, якій законом надано
таке право (п.6); зупинення судом
реалізації арештованого майна (п.7).

Про подібні види забезпечення позову
йдеться і у ст.152 ЦПК України.

Тобто при застосуванні або Закону
України "Про виконавче провадження",
або ст.152 ЦПК наступають такі ж правові
наслідки, які перешкоджають подальшому
вчиненню дій за виконавчим
провадженням.

Незважаючи на подібність положень, за
своєю правовою природою зупинення
виконавчого провадження та вжиття
видів забезпечення позову за ст.152 ЦПК
України різні, оскільки, по-перше, при
застосуванні Закону України "Про
виконавче провадження" проходить
тимчасове зупинення виключно сфери дії
примусового виконання боржником
рішення, а при застосуванні ЦПК України
тимчасово втрачається правова сила
того рішення, що було зупинено.

Також є суттєва різниця в тому, як
проходить ця процедура: за Законом
України "Про виконавче провадження" - це
повноваження державного виконавця, яке
може бути оскаржене до суду, за
правилами ЦПК України - це повноваження
суду, яке може бути оскаржене в
апеляційному порядку. При цьому суд не
може зупинити виконавче провадження,
так як це виключне повноваження
державного виконавця.

Аналогічна позиція викладена у
інформаційному листі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29.01.2013 року № 223-161/0/4-13.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що у
задоволенні клопотання про
забезпечення позову слід відмовити,
оскільки в повноваження суду не
входить зупиняти виконавче
провадження, так як це виключне
повноваження державного виконавця,
окрім того не представлено жодних
доказів на підтвердження того, що існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України,

ухвалив:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про
забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Залізничний районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в 5-
денний строк з дня її проголошення. У
разі якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя:
Палюх Н.М.