Провадження №: 2/752/444/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2014 року Голосіївський районний суд
м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання
Короткої Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві, Полку патрульно-постової
служби міліції Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві, Автогосподарства Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві, треті особи
ОСОБА_3, приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Інгострах» про
відшкодування майнової та моральної
шкоди,

встановив:

19.06.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися
в суд з позовом до ГУ МВС України в м.
Києві про відшкодування шкоди.

В обґрунтування заявлених
позовних вимог позивачами зазначено,
що 27.08.2010 року по вул. Заболотного в м.
Києві, в результаті порушення правил
дорожнього руху інспектором
патрульної служби першого взводу
кавалерійської роти полку ПС при ГУ МВС
України в м. Києві ОСОБА_4, який керував
службовим автомобілем «Iveco Eurocargo» д.н.з.
НОМЕР_3 під час виконання службових
обов»язків, мала місце
дорожньо-транспортна пригода в
результаті якої було пошкоджено
автомобіль НОМЕР_1 під керуванням
водія ОСОБА_1, який отримав тілесні
ушкодження, а пасажир цього ж
автомобіля ОСОБА_2 отримала ушкодження
здоров»я. Вину водія ОСОБА_4 у
зазначеній дорожньо-транспортній
пригоді встановлено вироком
Голосіївського районного суду м. Києва
від 20.12.2012 року, яким останнього
засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України.

У зв»язку з отриманими тілесними
ушкодженнями, внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди позивач
ОСОБА_1 перебував на стаціонарному
лікуванні у Київській міській
клінічній лікарні №17 з 27. по 30.08.2010 року
з діагнозом: перелом 5-го ребра з права,
уламковий перелом середньої третини
правої ключиці зі зміщенням уламків,
було проведено хірургічне втручання по
встановленню металевої пластини. Крім
того, отримано рекомендації: нагляд
травматолога, зняття швів, рука в
пов»язці з наступним ртг контролем,
видалення пластини через 6 - 8 місяців,
посилене харчування збагачене білком,
кальцієм, полівітамінами,
санаторно-курортне реабілітаційне
лікування, догляд і стороння допомога.
З 31.08. по 25.09.2010 року ОСОБА_1 проходив
амбулаторне лікування. На час
звернення в суд з позовом ОСОБА_1 не
відновив своє здоров»я, повторне
хірургічне втручання не проведено. Для
відновлення свого стану здоров»я
ОСОБА_1 поніс матеріальні затрати на
оплату першої операції в сумі 5 521, 00
грн., на післяопераційний догляд за
період з 11.09. по 31.10.2010 року 15 000, 00 грн., на
послуги з перевезення 31 000, 00 грн.,
консультації лікаря 250,00 грн., а також у
майбутньому має понести витрати на
оплату хірургічного втручання з
видалення пластини, вартість якої
складає 10 891, 00 грн. та оплату
післяопераційних заходів, які мають
бути аналогічними витратам після
першої операції у розмірі 66 400, 00 грн..
Вартість необхідного йому
реабілітаційного лікування у
санаторії середнього класу становить
20 400, 00 грн.. Крім того, для усунення
пошкоджень, належного ОСОБА_1 на праві
власності транспортного засобу -
автомобіля НОМЕР_1, пошкодженого за
наслідками дорожньо-транспортної
пригоди, вартість відновлювальних
ремонтних робіт станом на 21.09.2010 року
складала 65 770, 92 грн., відновлювальні
роботи автомобіля не проведено,
отриманий кредит для придбання
автомобіля не погашено. Внаслідок
протиправних дій працівника
відповідача ОСОБА_1 також завдано
моральних страждань, оскільки він
втратив здоров»я, яке не відновлено,
завдано шкоди здоров»ю його дружини
ОСОБА_2, мала місце загроза життю ще не
народженої дитини, пошкоджено його
майно, яким є транспортний засіб -
автомобіль НОМЕР_1., що стало причиною
неможливості тривалий період часу
здійснювати трудову діяльність та
вести звичайний для нього спосіб життя
з використанням належного йому на
праві власності майна, а особа з вини
якої було завдано шкоду не вчинила
жодних дій з приводу надання йому
будь-якої допомоги.

ОСОБА_1 просив, на відшкодування
завданої йому майнової шкоди стягнути
з відповідача 218 055,40 грн., а на
відшкодування моральної шкоди 2 000 000, 00
грн., відшкодувати судові витрати по
оплаті послуг експерта психолога в
сумі 2 822, 44 грн..

У зв»язку з ушкодженням здоров»я
ОСОБА_2, отриманими внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, вона
перебувала на стаціонарному лікуванні
в Київській обласній клінічній
лікарні з 27. по 30.08.2010 року з діагнозом:
забій передньої черевної стінки, забій
м»яких тканин обличчя. Крім того, за
результатами отриманих травм, ОСОБА_2 з
06.09. по 24.09.2010 року знаходилась у
Центральній районній лікарні
Києво-Святошинського району у м. Боярка
на зберіганні, оскільки на момент
дорожньо-транспортної пригоди
перебувала у стані вагітності.
Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, що мала місце за результатами
протиправних дій працівника
відповідача ОСОБА_2 було завдано
фізичного болю, душевних (психічних)
страждань, що пов»язані з
переживаннями за життя та здоров»я
чоловіка і майбутньої дитини. Крім
того, ОСОБА_2 втратила соціальні
зв»язки, життєві цінності, було
зруйновано звичайний для неї спосіб
життя, втрачено смисл і цілі свого
життя та втрачено інтерес до життя.

ОСОБА_2 просила, на відшкодування
завданої їй моральної шкоди стягнути з
відповідача грошову компенсацію в
сумі 1 000 000, 00 грн.

03.10.2013 року за клопотанням позивачів до
участі у справі в якості
співвідповідачів було залучено
Автогосподарство ГУ МВС України в м.
Києві та Полк патрульної служби ГУ МВС
України в м. Києві.

До участі у справі в якості третіх осіб
судом залучено ОСОБА_4 та ПрАТ «СК
«Інгострах».

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
ОСОБА_5, який представляє інтереси
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримали, просили задовольнити їх у
повному обсязі з зазначених у позовній
заяві підстав.

Представник відповідача ГУ МВС України
в м. Києві позовні вимоги ОСОБА_6 та
ОСОБА_2 не визнав, посилаючись на те, що
ГУ МВС України в м. Києві не є належним
відповідачем. Стверджував, що
автомобіль «Iveco Eurocargo» д.н.з. НОМЕР_3
зареєстровано та закріплено за
кавалерійською ротою Полку ППСМ ГУ МВС
України в м. Києві, а за даними
свідоцтва про реєстрацію цього ж
транспортного засобу його власником
значиться Автогосподарство ГУ МВС
України в м. Києві. ОСОБА_4, який на
момент дорожньо-транспортної пригоди
керував автомобілем «Iveco Eurocargo» д.н.з.
НОМЕР_3, обіймав посаду інспектора
патрульної служби першого взводу
кавалерійської роти, якого було
закріплено за цим же автомобілем.
Дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участі водіїв автомобіля
«Iveco Eurocargo» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_4 та
автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_1 сталася з
вини водія ОСОБА_4, вина якого
встановлена вироком суду від 20.12.2012
року. На момент дорожньо-транспортної
пригоди ОСОБА_4 проходив службу в Полку
патрульної служби ГУ МВС України в м.
Києві. Полк патрульної служби ГУ МВС
України в м. Києві та Автогосподарство
ГУ МВС України в м. Києві є окремими
юридичними особами, а тому останні
мають відповідати за заявленими
позовними вимогами. Крім того
стверджував, що позовні вимоги ОСОБА_1
не підтверджені належними та
допустимими доказами, оскільки наданий
позивачем звіт від 21.09.2010 року №94 «Про
оцінку автомобіля НОМЕР_1 був
зроблений за замовленням ЗАТ «СК
«Інгострах» ФОП ОСОБА_7, який не є
судовим експертом та не був
попереджений про кримінальну
відповідальність, а тому не може бути
прийнятий судом до уваги. Понесені
позивачем витрати на лікування не
підтверджені доказами, а надані суду
докази щодо витрат післяопераційного
періоду по догляду за хворим та послуг
з перевезення також є неналежними
доказами та не можуть бути прийняті до
уваги. Також стверджував, що заявлений
позивачем ОСОБА_1 розмір компенсації,
завданої йому моральної шкоди, що
підтверджений наданим позивачем
висновком експерта не є доведеним,
оскільки висновок містить тільки
рекомендаційний характер. Позовні
вимоги ОСОБА_2 вважав не
обґрунтованими з тих підстав, що
вироком суду, яким визнано ОСОБА_4
винним у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди, що мала
місце 27.08.2010 року не встановлено
протиправність дій щодо останньої.

Представник відповідача Полку
патрульної служби ГУ МВС України в м.
Києві позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2
не визнав повністю, стверджував, що
Полк ПС ГУ МВС України не є належним
відповідачем з тих підстав, що
автомобіль, яким керував ОСОБА_4 на
момент дорожньо-транспортної пригоди
за наслідками якої позивачі заявили
про відшкодування їм шкоди перебував у
власності Автогосподарства ГУ МВС
України в м. Києві з яким інспектор
патрульної служби першого взводу
кавалерійської роти полку ОСОБА_4, який
безпосередньо використовував
автомобіль «Iveco Eurocargo» д.н.з. НОМЕР_3
уклав договір про повну матеріальну
відповідальність.

Представник відповідача
Автогосподарства ГУ МВС України в м.
Києві позов не визнала. Послалася на те,
що відповідно до свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу -
автомобіля «Iveco Eurocargo» д.н.з. НОМЕР_3 його
власником є Автогосподарство ГУ МВС
України в м. Києві, однак наказом ГУ МВС
України в м. Києві №437 від 04.09.2001 року
цей же автомобіль зареєстровано та
закріплено за кавалерійською ротою
Полку ППСМ ГУ МВС України в м. Києві,
використовувався в штатній групі
господарчій, підгрупи СТ,
безпосередньо автомобіль було
закріплено за молодшим сержантом
міліції ОСОБА_4 інспектором патрульної
служби першого взводу кавалерійської
роти Полку ППСМ ГУ МВС України в м.
Києві. Оскільки автомобіль «Iveco Eurocargo»
д.н.з. НОМЕР_3 перебував у оперативному
управлінні Полку ППСМ ШГУ МВС України
в м. Києві, а ГУ МВС України в м. Києві є
головним розпорядником бюджетних
коштів автогосподарства, то шкоду
завдану позивачам внаслідок
протиправних дій інспектора
патрульної служби першого взводу
кавалерійської роти Полку ППСМ ГУ МВС
України в м. Києві мають
відшкодовувати Полк ППСМ ГУ МВС
України в м. Києві та ГУ МВС України в м.
Києві.

Третя особа ОСОБА_4 та представник
третьої особи ПрАТ «СК «Інгострах» у
судове засідання не з»явилися, про його
дату та місце повідомлялися належним
чином. ОСОБА_4 надіслав на адресу суду
клопотання про розгляд справи за його
відсутності.

З огляду на викладене, врахувавши
думку, учасників судового розгляду
справи, суд визнав за можливе
розглянути справу за відсутності
третіх осіб ОСОБА_4, представника ПрАТ
«СК «Інгострах».

Заслухавши позивача ОСОБА_1 та
представника, який одночасно
представляв інтереси ОСОБА_9,
представників відповідачів,
дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 підлягають частковому
задоволенню відповідачем ГУ МВС
України в м. Києві, а позовні вимоги
ОСОБА_9 мають бути залишені без
задоволення з наступних підстав.

За правилами ст. 10 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з»ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов»язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим кодексом.

Судом встановлено, що вироком
Голосіївського районного суду м. Києва
від 20.12.2012 року, який на час вирішення
справи за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_9
набрав законної сили, ОСОБА_4 засуджено
за ч.1 ст. 286 КК України (том 1 а.с.238-245).

Зазначеним вище вироком встановлено,
що ОСОБА_4, який відповідно до наказу №83
ос від 05.06.2010 року призначений
інспектором патрульної служби першого
взводу кавалерійської роти полку ПС
при ГУ МВС України в м. Києві та згідно
службових обов»язків 27.08.2010 року,
керував технічно справним службовим
автомобілем «Iveco Eurocargo» спеціальний
д.н.з. НОМЕР_3. Рухаючись у правій
крайній смузі біля будинку 3 по вул.
Заболотного у м. Києві, в напрямку
Столичного шосе, ОСОБА_4, спочатку
зупинив автомобіль, а потім знову
розпочав рух та, маючи намір
розвернутися, порушуючи п.п. 10.1., 10.3. та
10.4. ПДР України, виїхав частиною
автомобіля у четверту та крайню
ліву-п»яту смугу вказаного напрямку, де
будучи неуважним, неправильно реагуючи
на зміну дорожньої обстановки, не надав
дорогу транспортним засобам, що
рухаються у попутному напрямку по цим
смугам, створив перешкоду у русі
попутним автомобілям, внаслідок чого
автомобіль НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_1, який рухався спочатку у
четвертій, змістився у крайню п»яту
смугу зазначеного напрямку де
зіткнувся з автомобілем НОМЕР_2, ОСОБА_1,
згідно висновків експерта №2176/е від
22.12.2010 року та висновку комплексної
судово-медичної та авто технічної
експертизи №116/2627-11 від 28.07.2011 року,
завдано закриту травму грудної
клітини у вигляді перелому правої
ключиці зі зміщенням уламків, що за
ступенем тяжкості відноситься до
тілесних ушкоджень середньої тяжкості
(за критерієм тривалості розладу
здоров»я) і утворилися при
транспортній травмі у салоні
автомобіля НОМЕР_1, після зіткнення
його з автомобілем «Iveco Eurocargo»
спеціальний д.н.з. НОМЕР_3. Порушення
водієм ОСОБА_4 п.п. 10.1.,10.3. та 10.4. ПДР
України знаходяться в прямому
причинному зв»язку з виникненням
даної дорожньо-транспортної пригоди і
її наслідками - спричиненням
потерпілому ОСОБА_1 середньої тяжкості
тілесного ушкодження.

За правилами ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок
у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов»язкові для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок або
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала, а ст. 1167
цього ж Кодексу передбачено
відшкодування моральної шкоди,
завданої фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

За змістом статті 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об»єктом, використання,
зберігання або утримання, зобов»язана
відшкодувати її на загальних підставах
Статтею 1172 ЦК України передбачено, що
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових обов»язків).

Звертаючись в суд з позовом, позивач
ОСОБА_1 просив відшкодувати завдану
йому з вини ОСОБА_4 майнову шкоду в
розмірі 218 055, 00 грн., яка складається з:
витрат на оплату першої операції в сумі
5 521, 00 грн.; витрат на післяопераційний
догляд за період з 11.09. по 31.10.2010 року в
сумі 15 000, 00 грн.; отриманих послуг з
перевезення на загальну суму 31 000, 00
грн.; витрат на консультацію лікаря в
сумі 250,00 грн.; майбутніх витрати на
оплату повторного хірургічного
втручання з видалення пластини,
вартість якого складає 10 891, 00 грн.;
витрат на оплату післяопераційних
заходів, які мають бути аналогічними
витратам після першої операції у
розмірі 66 400, 00 грн.; вартості
необхідного йому реабілітаційного
лікування у санаторії середнього
класу, що становить 20 400, 00 грн.;
вартості відновлювальних ремонтних
робіт транспортного засобу -
автомобіля НОМЕР_1,яка станом на 21.09.2010
року складала 65 770, 92 грн.. Завдану
моральну шкоду просив відшкодувати в
розмірі 2 000 000, 00 грн..

За правовідносинами, що склалися між
сторонами у справі, обов»язок
доказування покладається на
відповідача.

Судом встановлено, що у зв»язку з
отриманням, внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася з вини водія ОСОБА_4 потерпілий
ОСОБА_1 з 27. по 30.08.2010 року перебував на
стаціонарному лікуванні КМКЛ №17 де
було прооперовано його праву ключицю
пластиною та надано рекомендації -
нагляд у травматолога, видалення
пластини через 6 - 8 місяців, посиленне
харчування, санаторно-курортне
реабілітаційне лікування через 1 - 1,5
місяців після операції, догляд і
стороння допомога. З 31.08. по 25.09.2010 року
ОСОБА_1 перебував на амбулаторному
лікуванні. (том 1 а.с.24-55)

Надані позивачем суду докази на
підтвердження понесених ним витрат у
зв»язку з відновленням його стану
здоров»я, а саме: попередня калькуляція
вартості послуг станом на 26.09.2011 року
клініки Медіком про вартість
травматологічної операції 5 категорії
в сумі 5 521,00 грн.; договір на виконання
робіт по догляду від 11.09.2010 року,
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_10;
договір на виконання робіт по
перевезенню від 11.09.2010 року, укладений
між ОСОБА_1 та ОСОБА_11; акти виконання
робіт та проведення оплати за виконані
роботи; рахунок-фактура вартості
путівки в реабілітаційне відділення
«ДП «Санаторій Україна» люкс на 24 дні;
попередню калькуляцію вартості послуг
станом на 26.09.2011 року , видану клінікою
Медіком про вартість травматологічної
операції 3 категорії в сумі 10 891,00 грн. не
визнані представниками відповідача, як
достовірні ( том 1 а.с.75-90).

На вимогу представників відповідачів,
особи, які надавали послуги щодо
догляду ОСОБА_1 після операції, а також
послугу з перевезення не з»явилися в
судове засідання для допиту в якості
свідків.

Крім того, позивач ОСОБА_1 у судовому
засіданні визнав, що він не оплачував
попередні калькуляції про вартість
травматологічних операцій у клініці
Медіком та не проходив курс
реабілітації в санаторії «ДП
«Санаторій Україна», а також те, що ним
не виконано рекомендації лікарів щодо
повторного хірургічного втручання по
видаленню пластини.

Відтак, суд не може прийняти до уваги
надані позивачем докази понесених ним
витрат на відновлення його стану
здоров»я, відповідно і задовольнити
заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги по
відшкодуванню майнової шкоди, що
складається з витрат на оплату першої
операції в сумі 5 521, 00 грн., витрат на
післяопераційний догляд за період з
11.09. по 31.10.2010 року в сумі 15 000, 00 грн,;
отриманих послуг з перевезення на
загальну суму 31 000, 00 грн., витрат на
консультацію лікаря в сумі 250,00 грн.,
майбутніх витрати на оплату повторного
хірургічного втручання з видалення
пластини, вартість якого складає 10 891, 00
грн., витрат на оплату післяопераційних
заходів, які мають бути аналогічними
витратам після першої операції у
розмірі 66 400, 00 грн., вартості
необхідного йому реабілітаційного
лікування у санаторії середнього
класу, що становить 20 400, 00 грн..

За наслідками дорожньо-транспортної
пригоди, що сталася з вини водія
автомобіля «Iveco Eurocargo» спеціальний
д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_4 В було пошкоджено
належний на праві власності позивачу
ОСОБА_1 автомобіль НОМЕР_1.

За даними, наданого суду позивачем
ОСОБА_1 звіту №94 про оцінку автомобіля
НОМЕР_1, складеного 21.09.2010 року ФОП
ОСОБА_7 на замовлення ЗАТ «СК
«Інгострах», матеріальний збиток,
завданий власникові автомобіля
НОМЕР_1, в результаті його пошкодження
при ДТП, складає 45 850, 87 грн. в тому числі
ПДВ 7 641,81 грн., а вартість
відновлювального ремонту - 65 770,92 грн. у
тому числі ПДВ 10 961,82 грн. (том 1 а.с.58 -72).

Зазначений вище висновок також
містить дані про те, що ринкова
вартість транспортного засобу -
автомобіля НОМЕР_1 становить 49 837, 90
грн..

Заперечуючи звіт №94 про оцінку
автомобіля НОМЕР_1, складений 21.09.2010
року ФОП ОСОБА_7 на замовлення ЗАТ «СК
«Інгострах» представники відповідача
не виконали свій обов»язок щодо його
спростування шляхом призначення
судової експертизи для визначення
матеріальний збиток, завданого
власникові автомобіля НОМЕР_1, в
результаті його пошкодження при ДТП,
вартості відновлювального ремонту та
ринкової вартості пошкодженого майна,
а також вартості залишків
пошкодженого автомобіля НОМЕР_1, а
відтак суд при вирішенні заявленого
спору має скористатися звітом, який
наданий суду позивачем ОСОБА_1

Судом також встановлено, що для
придбання автомобіля НОМЕР_1 позивач
ОСОБА_1 28.12.2006 року отримував кредит у
ЗАТ «КБ «Приватбанк», з метою
забезпечення виконання зобов»язань
щодо погашення кредиту, зазначений
автомобіль був переданий позивачем у
заставу ЗАТ «КБ «Приватбанк. (том 2
а.с.47-48).

Крім того, на виконання умов
кредитного договору, ОСОБА_1 укладалися
договори добровільного страхування
транспортного засобу - автомобіля
НОМЕР_1 (том 2 а.с.50-53).

За даними відповіді ПрАТ «СК
«Інгострах» від 03.03.2014 року на запит
Автогосподарства ГУ МВС України в м.
Києві 28.12.2009 року в ПрАТ «СК
«Інгостроах» було укладено договір
добровільного страхування наземного
транспорту №KIV0AU00028028 щодо автомобіля
НОМЕР_1, строк дії договору страхування
до 27.12.2010 року, за яким здійснювалася
виплата страхового відшкодування за
спричинення шкоди внаслідок ДТП, що
мала місце 27.08.2010 року (том 1 а.с. 234).

Відповідно до меморіального валютного
ордеру №ВО118ВІZRO від 18.10.2010 року ПрАТ
«СК «Інгострах» погасило
заборгованість ОСОБА_1 по кредитному
договору №KIV0AU02501334 від 28.12.2006 року за
рахунок страхового відшкодування
згідно акту №И- 6777 від 06.10.2010 року,
перерахувавши Київському ГРУ ПАТ КБ
«Приватбанк» 33 554, 49 грн. (том 2 а.с. 63).

Таким чином, приймаючи до уваги, що за
даними наданого суду позивачем звіту
№94 про оцінку автомобіля НОМЕР_1,
вартість відновлювального ремонту
автомобіля НОМЕР_1, в результаті його
пошкодження при ДТП, складає - 65 770,92
грн., що значно перевищує його ринкову
вартість, яка становить 49 837, 90 грн., а
тому на відшкодування завданої
позивачу майнової шкоди, що завдана
пошкодженням зазначеного
транспортного засобу підлягало б до
стягнення 49 837, 90 грн., які складають
ринкову вартість пошкодженого
автомобвля.

Однак, приймаючи до уваги, що на
виконання умов договору добровільного
страхування транспортного засобу -
автомобіля НОМЕР_1 ПрАТ «СК «Інгострах»
виплатило страхове відшкодування за
спричинення шкоди внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, що мала
місце 27.08.2010 року у розмірі 33 554, 49 грн., а
тому відшкодуванню підлягає різниця
між ринковою вартістю цього ж
автомобіля та виплаченим страховим
відшкодуванням, що становить (49 837, 90 - 33
554, 49 = 16 283, 41) 16 283, 41 грн..

Вирішивши питання про відшкодування
позивачу майнової шкоди, завданої
пошкодженням транспортного засобу, суд
позбавлений можливості зменшити
визначений розмір стягнення на суму, що
складає вартість залишків
пошкодженого транспортного засобу,
оскільки відповідачі не скористалися
своїм правом на визначення зазначеної
вартості, або ж на передачу позивачем
рештків пошкодженого автомобіля,
відновлення якого є економічно
недоцільним.

Звертаючись з вимогою про
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 2 000 000, 00 грн., позивач ОСОБА_12
послався на те, що за наслідками
дорожньо-транспортної пригоди, що мала
місце з вини ОСОБА_4 він зазнав
ушкодження здоров»я, що мало ступінь
середньої тяжкості та пошкодження
належного йому на праві власності
майна, яке використовувалося ним за
призначенням постійно. Крім того
вказав, що особливо травмуючим для
нього було те, що дорожньо-транспортна
пригода сталася з вини ОСОБА_4, який на
момент її вчинення обіймав посаду
інспектора патрульної служби першого
взводу кавалерійської роти полку ПС
при ГУ МВС України в м. Києві,
функціональним обов»яком якого було
забезпечення порядку на дорозі та
ненадання йому допомоги останнім
безпосередньо після
дорожньо-транспортної пригоди так само
і для відновлення його стану здоров»я.

Зазначені позивачем обставини, як
підстави для відшкодування моральної
шкоди, а саме завдання йому фізичних
страждань у зв»язку з заподіянням
тілесних ушкоджень, які є середньої
тяжкості за критерієм тривалості
розладу здоров»я, пошкодження
належного на праві власності майна,
встановлені вироком суду, щодо
засудження ОСОБА_4 за вчинення злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а
також вчинення грубого порушення
Правил дорожнього руху України
інспектором патрульної служби,
функціональним обов»язком якого є
дотримання зазначених правил
учасниками дорожнього руху.

Відповідно до рекомендацій, що
містяться в п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31.03.1995
року зі змінами та доповненнями « Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характер немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема враховуються стан здоров»я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступень зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, суд приймає до уваги
встановлені вироком суду обставини,
щодо заподіяння позивачу тілесних
ушкоджень, які є ушкодженнями
середньої тяжкості з урахуванням
тривалості розладу здоров»я,
пошкодження майна, що призвело до
суттєвих та тривалих змін способу його
життя, а також вчинення
дорожньо-транспортної пригоди
внаслідок грубого порушення Правил
дорожнього руху України інспектором
патрульної служби.

На думку суду, та обставина, що
дорожньо-транпортна пригода мала місце
внаслідок грубого порушення Правил
дорожнього руху України інспектором
патрульної служби, функціональним
обов»язком якого було забезпечення
правопорядку на дорозі є особливо
травмуючою для позивача.

Крім того, суд приймає до уваги
зазначені позивачем обставини, в
частині того, що він зазнав змін у його
життєвих і виробничих стосунках, що
відповідачами не надано йому в
добровільному порядку будь-якої
матеріальної допомоги для відновлення
його стану здоров»я, необхідність
звернення позивача в суд з позовом для
відновлення його порушеного права з
вини третьої особи ОСОБА_4

Між тим, суд також приймає до уваги, що
дорожньо-транпортна пригода за
наслідками якої позивач зазнав
фізичних та душевних страждань мала
місце 27.08.2010 року, однак в суд з позовом
позивач звернувся тільки у червні 2013
року.

При визначені розміру моральної шкоди
позивачу ОСОБА_1 суд не може прийняти до
уваги, наданий суду останнім висновок
експертного психологічного
дослідження №223/13-25 від 08.05.2013 року,
оскільки він ґрунтується тільки на
обставинах вказаних позивачем, які не
доведені належними доказами в судовому
засіданні, крім того визначення
розміру морального відшкодування
покладається виключно на суд.

Наразі, врахувавши всі обставини
справи, суд приходить до висновку, що
завдана позивачу моральна шкода може
бути компенсована грошовою сумою в
розмірі 20 000, 00 грн..

При вирішенні питання, хто з трьох
відповідачів має відповідати за
завдану позивачу майнову та немайнову
шкоду, суд приймає до уваги правила ст.
1172 ЦК України про те, що юридична або
фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов»язків, а також
роз»яснення, що містяться у п. 8
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31.03.1995 року зі змінами та
доповненнями « Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» про те, що за
моральну (немайнову) шкоду, заподіяну
працівником під час виконання
трудових обов»язків, відповідальність
несе організація з якою цей працівник
перебуває у трудових відносинах.

Так, відповідно до витягу з наказу
полку ПС при ГУ МВС України в м. Києві
№83 о/с від 05.06.2010 року призначено
ОСОБА_4 інспектором патрульної служби
першого взводу кавалерійської роти
(том 1 а.с.171).

Наказом командира полку патрульної
служби МВС України ГУ в м. Києві №64
від 26.05.2010 року у зв»язку зі службовою
необхідністю закріплено інспектора
патрульної служби кавалерійської роти
молодшого сержанта міліції ОСОБА_4 за
службовим автомобілем ІВЕКО
державний знак 11 * 454. Водій
попереджений про матеріальну
відповідальність згідно вимог ст.ст. 5,25
Закону України «Про міліцію» та
положення про матеріальну
відповідальність (том 1 а.с.172).

Відповідно до Положення про ГУ МВС
України в м. Києві організовує і
координує діяльність підпорядкованих
органів і підрозділів внутрішніх справ
на транспорті по боротьбі зі
злочинністю, охороні громадського
порядку, забезпеченню громадської
безпеки і безпеки дорожнього руху.
Основним завданням ГУ МВС України в м.
Києві є: організація та координація
діяльності підпорядкованих органів і
підрозділів внутрішніх справ на
транспорті; організація роботи,
пов»язаної із забезпеченням безпеки
дорожнього руху; організація роботи з
питань кадрового забезпечення органів
і підрозділів ГУ МВС, додержання
законності в їх діяльності; розвиток і
зміцнення матеріально-технічної бази
органів і підрозділів ГУМВС.
Відповідно до покладених на ГУМВС
завдань: організовує в установленому
порядку матеріально-технічне
забезпечення діяльності
підпорядкованих органів, підрозділів,
підприємств, установ і організацій, що
належать до сфери його управління,
контролює правильність використання
ними матеріально-технічних ресурсів і
коштів; організовує в органах і
підрозділах ГУМВС роботу з питань
фінансування, паці, заробітної плати,
економічного прогнозування,
бухгалтерського обліку і звітності,
контрольно-ревізійної діяльності;
начальник ГУМВС приймає рішення про
розподіл бюджетних коштів ,
розпорядником яких є ГУ МВС, та звіт
про виконання цих рішень. (том 1
а.с.247-252).

Відповідно до Положення про Полк
патрульної служби Головного
управління МВС України в м. Києві: Полк
патрульної служби ГУМВС України в м.
Києві є самостійним мобільним
стройовим підрозділом, що входить до
блоку міліції громадської безпеки.;
штат полку патрульної служби
затверджується наказом начальника
ГУМВС України в м. Києві відповідно до
Структури патрульної служби МВС
України, затвердженої відповідним
наказом МВС України.; фінансування
Полку здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету та інших джерел, не
заборонених законодавство України.;
матеріально-технічне забезпечення
Полку озброєнням, спорядженням,
службовим автотранспортом,
спеціальними засобами та засобами
зв»язку здійснюється відповідно до
штатів та норм табельної належності,
затверджених нормативно-правовими
актами МВС України та ГУМВС України в м.
Києві. (том 2 а.с. 47 - 50).

З огляду на те, що ОСОБА_4 перебував у
трудових відносинах з Полком ППСМ
ГУМВС України в м. Києві, який хоч і є
самостійним мобільним стройовим
підрозділом, однак входить до складу
ГУМВС України в м. Києві до повноважень
якого віднесено кадрове та
матеріально-технічне забезпечення
Полку ППСМ ГУ МВС України в м. Києві, а
тому суд приходить до висновку, що
відповідати за заявленими ОСОБА_1
позовними вимогами має ГУМВС України в
м. Києві і саме з останнього необхідно
стягнути на користь ОСОБА_1 визначену
судом майнову та немайнову шкоду, що
була завдана з вини ОСОБА_4 за
наслідками вчиненого злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Що ж стосується позовних вимог ОСОБА_2
про відшкодування моральної шкоди з
тих підстав, що зазначена шкода була
завдана їй в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, що мала
місце 27.08.2010 року з вини ОСОБА_4 то вони
не підлягають задоволенню з огляду на
наступне.

На підтвердження зазначених позовних
вимог, представником позивача ОСОБА_9
зроблено посилання на вирок
Голосіївського районного суду м. Києва
від 20.12.2012 року, яким ОСОБА_4 визнано
винним у вчинені злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Однак, зазначеним вище вироком не
встановлено, що позивач ОСОБА_9
потерпіла внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася з вини ОСОБА_4.

Наведені у вироку суду показання
свідка ОСОБА_2 про те, що вона 27.08.2010
року, приблизно 12 00 год., з цивільним
чоловіком ОСОБА_1 рухалася на
автомобілі НОМЕР_1 по вул. Заболотного
в м. Києві в напрямку ринку «Феофанія»
і в результаті удару чоловік втратив
свідомість, а вона отримала численні
травми не можуть бути підставою для
висновку суду, що остання отримала
зазначені нею тілесні ушкодження тому,
як відповідно до змісту вироку суду
такі її показання не отримали оцінки
суду та не узгоджені з іншими доказами,
що були досліджені судом у межах
кримінальної справи.

Інших же належних та допустимих
доказів, які б підтверджували завдання
позивачу ОСОБА_2 моральної шкоди з вини
третьої особи у справі ОСОБА_4 суду не
надано.

За правилами ст. 88 ЦПК України судовий
збір, від сплати якого був звільнений
позивач ОСОБА_1 за розгляд справи судом,
необхідно стягнути на користь держави
з ГУМВС України в м. Києві.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1166,1167,1187,1172 ЦК України, ст.ст.
10,11,60,88,137,179,208,213,218 ЦПК України, суд -

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві, Полку
патрульно-постової служби міліції
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві,
Автогосподарства Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві, треті особи ОСОБА_3, приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «Інгострах» про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління
Міністерства внутрішніх справ в м.
Києві на користь ОСОБА_1 на
відшкодування майнової шкоди 16 283, 41
грн., на відшкодування моральної шкоди
20 000, 00 грн., що разом складає належну до
стягнення суму в розмірі 36 283 (тридцять
шість тисяч двісті вісімдесят три)
грн.. 41 коп.

Стягнути з Головного управління
Міністерства внутрішніх справ в м.
Києві на користь держави судові
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім)
гривень 20 коп..

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Полку патрульно-постової
служби міліції Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві, Автогосподарства Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві, відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві, Полку
патрульно-постової служби міліції
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві,
Автогосподарства Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві, залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разу подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається Апеляційному суду м.Києва
через Голосіївський районний суд
м.Києва протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Плахотнюк К.Г.