Справа № 265/3569/14-ц
Провадження № 6/265/288/14
У Х В А Л А

02 червня 2014 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Адамової Т.С.,

при секретарі Хайтуловій Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя Донецької області подання ОСОБА_1 відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Донецькій області (далі по тексту ОСОБА_1 ВДВС ММУЮ) про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 ВДВС ММУЮ звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2Ю, у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань, посилаючись на те, що на виконанні в ОСОБА_1 ВДВС Маріупольського МУЮ перебуває зведене виконавче провадження № 34340745 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-3758 від 14.05.2009 року, виданого Артемівський міськрайонним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання н/л сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 25.05.2009 р. і до повноліття дитини. 09.12.2009 р. у відношенні боржника, ОСОБА_2, на підставі ст.ст. 17, 19, 20, 25 «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню рішення суду. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження була направлена сторонам виконавчого провадження до відома. Державним виконавцем були зроблені запити до ВРЕВ з метою виявлення рухомого майна боржника. Згідно відповіді з Центр № 1 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Маріуполя, Новоазовського р-ну - транспортних засобів за боржником не зареєстровано. 29.05.2014 р. на підставі ст. 57 ЗУ « Про виконавче провадження» державним виконавцем було накладено арешт та оголошення заборони на його відчуження на все рухоме та нерухоме майно боржника. Державним виконавцем зроблено запит до адресного бюро з метою виявлення місця реєстрації боржника. Відповідно до відповіді з адресного бюро, божник, ОСОБА_2, за адресою: м. Маріуполь, вул. Пашковського, 41-5 зареєстрованим не значиться. Державним виконавцем були неодноразово зроблені запити до Державної податкової служби України з метою виявлення місця отримання доходів боржника. Згідно відповіді Державної податкової служби України боржник, ОСОБА_2, на обліку в органах Державної податкової інспекції не перебуває та поточних рахунків у банках не має. 29.05.2014 р. державним виконавцем винесено постанова про привід боржника ОСОБА_2 на 12.06.2014 р. обов'язково у присутності працівників ОСОБА_1 Заборгованість по аліментам станом на 01.06.2014 року складає 28345,50 грн. ОСОБА_1 ВДВС ММУЮ просить суд встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до виконання ним своїх зобовязань.

У судове засідання представник ОСОБА_1 ВДВС ММУЮ не зявився з невідомих суду причин, про слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Відповідно до ч.2 ст.377-1 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України) суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця. З урахуванням наведеного, суд вважає за можливим розглянути подання у судовому засіданні на підставі доказів, які маються в матеріалах справи, без участі представника державної виконавчої служби.

Дослідивши надані матеріали, суд вважає, що подання задоволенню не підлягає за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЗУ «Про виконавче провадження») у випадках, коли особа ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї судовим рішенням державний виконавець має право у процесі здійснення виконавчого провадження звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Згідно ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ (зі змінами та доповненнями) громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, у разі, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання ним зобовязань.

Крім того, право на свободу пересування та право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, визначається Протоколом №4 до Конвенції про захист прав та основних свобод людини від 04 листопада 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року), який гарантує деякі права і свободи, що не включені до Конвенції та першого Протоколу до неї (відкритий для підписання 16 вересня 1963 року). Зокрема, стаття 33 Конституції України від 28 червня 1996 року №254к/96-ВР (зі змінами та доповненнями) без суттєвих змін відтворює це конвенційне положення.

Свобода пересування не є абсолютним правом. Вона може бути правомірно обмежена державою, але лише за певних умов: такі обмеження мають бути передбачені національним законом, відповідати критерію «необхідності у демократичному суспільстві» та слугувати правомірній меті (інтереси національної або громадської безпеки, забезпечення громадського порядку, запобігання злочинам, охорона здоровя або моралі, захист прав і свобод інших осіб). Крім того, п.4 ст.2 Протоколу №4 встановлює, що право на свободу пересування можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдовуються суспільними інтересами.

За таких підстав, суд вважає, що подання ОСОБА_1 ВДВС ММУЮ про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань є не обґрунтованим та в його задоволенні слід відмовити, оскільки свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, гарантується Конституцією України. Крім, того у справі відсутні будь-які докази про наявність або відсутність у ОСОБА_2 паспорта - громадянина України. Не надано доказів щодо наявності у боржника закордонного паспорту, або наявності у компетентних органів заяви боржника про отримання такого, не надано доказів, які б давали підстави вважати, що боржник має намір виїхати за кордон тимчасово або на постійне місце проживання, а також те, що не застосування таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 368, 377-1 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», Законом України «Про виконавче провадження», суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання ОСОБА_1 відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Донецькій області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга, що подається до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя________________ ОСОБА_5