Справа № 383/1547/14-ц
Провадження №2/383/514/14
У Х В А Л А

09 грудня 2014 року суддя Бобринецького районного суду Кіровоградської області Бондаренко В.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

02.12.2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04.12.2014 року відкрито провадження у справі.

09.12.2014 року позивач надала до суду заяву про забезпечення позову в якій просить з метою забезпечення позовних вимог вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на побутову техніку, предмети домашньої обстановки та вжитку, що знаходяться у будинку №28 по провулку Ленінському в м. Бобринець посилаючись на те, що все спірне майно, що підлягає поділу знаходиться у володінні і користуванні відповідача, який до нього позивача не допускає, а тому існує реальна загроза невиконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст.152 ЦПК України позов може забезпечуватися накладанням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову №9 від 22 грудня 2006 року розяснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, обґрунтуванням співмірності виду забезпечення позову, інші відомості, необхідні для забезпечення позову.

З огляду на положення ч.2 ст. 151 ЦПК України, суд вважає, що заява про вжиття заходів забезпечення позову є необґрунтованою, тому не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст.17 Закону України Про виконавче провадження ухвали судів по цивільних справах є виконавчим документом.

Статтею 18 Закону України Про виконавче провадження визначено вимоги, що предявляються до виконавчих документів. Отже, в ухвалі повинно бути зазначено, зокрема, індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, тощо.

Разом з тим в заяві відсутні відомості, потрібні для забезпечення позову, а саме дані про особу відповідача щодо майна якої просить вжити заходи забезпечення позову (зокрема, ідентифікаційний код, тощо).

Зі змісту заяви також вбачається, що позивач просить накласти арешт на побутову техніку та предмети домашньої обстановки, при цьому не зазначаючи ідентифікуючі ознаки майна, зокрема: найменування, рік випуску, рік придбання, назву виробника, тощо.

Крім того, в заяві не наведено чіткого переліку майна, яке знаходиться у вказаному будинку, а саме порушуючи питання про накладення арешту на посуд, позивач не зазначає який саме посуд підлягає арешту та його кількість, що також позбавляє можливості суд вирішити питання про забезпечення позову у вказаній частині.

Позивачем не надано доказів належності майна та доказів, які б підтверджували його наявність. Така невизначеність може призвести до порушення прав третіх осіб: власників, співвласників, володільців, обтяжувачів, що призведе до негативних цивільно-правових наслідків, обмеженню прав і свобод інших осіб, не співмірності забезпечених вимог.

Таке забезпечення позовних вимог позивача можливе при ідеальній сукупності перерахованих умов із наданням доказів що підтверджують кожну обставину.

Зазначені вище обставини в подальшому можуть призвести до утруднення виконання ухвали суду, тому суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити, в зв'язку із її необгрунованістю.

Відмова в задоволенні заяви про забезпечення позову не позбавляє позивача права звернутися до суду із заявою про забезпечення позову з інших підстав.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.151-153, 210, 293 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі №383/1547/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Бондаренко