АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження №22-ц/792/34/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі:
головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка О.В.,
Юзюка О.М.,

при
секретарі Байдичі О.В.,

з участю представника
позивача ОСОБА_1,

представника відповідача
Гураєвського М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк», товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредекс Фінанс»,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс» про
визнання договорів факторингу
недійсними за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 25 жовтня 2013 року,

встановила:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся
до суду зі зміненим у подальшому
позовом до публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ
«УкрСиббанк»), товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредекс Фінанс»
(далі - ТОВ «Кредекс Фінанс»),
товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс»
(далі - ТОВ «Вердикт Фінанс») про
визнання договору факторингу № 05/12 від
20 квітня 2012 року, укладеного між ПАТ
«УкрСиббанк» і ТОВ «Кредекс Фінанс», та
договору факторингу № 05/12-КВ від 20
квітня 2012 року, укладеного між ТОВ
«Кредекс Фінанс» і ТОВ «Вердикт
Фінанс», недійсними.

ОСОБА_3 зазначив, що 15 листопада 2007
року між ПАТ «УкрСиббанк» і ним
укладено договір про надання
споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу № 0, за
умовами якого банк надав позивачеві
кредит у розмірі 212000 грн. на строк до 14
листопада 2014 року під 13 % річних. За
оспорюваними договорами факторингу
ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ
«Кредекс Фінанс» своє право грошової
вимоги за вказаним кредитним
договором, а останнє, в свою чергу,
передало це право ТОВ «Вердикт Фінанс».
Відповідно до розпорядження Державної
комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України від 3 квітня
2009 року № 231 до фінансових послуг
факторингу віднесено набуття
відступленого права грошової вимоги, у
тому числі права вимоги, яке виникне в
майбутньому, до боржників - суб'єктів
господарювання за договором, на якому
базується таке відступлення. Договір
факторингу може бути укладено лише
стосовно боржників, які є суб'єктами
господарювання, а оскільки позивач є
фізичною особою, то укладені
відповідачами договори факторингу не
відповідають вимогам закону та є
недійсними в силу ст.ст. 203, 215 ЦК
України.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 25 жовтня 2013 року в позові
відмовлено.

Суд виходив з того, що оспорювані
договори факторингу не суперечать
нормам чинного законодавства.

Заперечуючи проти апеляційної
скарги, представник ТОВ «Вердикт
Фінанс» Гураєвський М.М. зазначив, що
рішення суду є законним та
обґрунтованим, а тому відсутні
підстави для його скасування.

Представники ПАТ «УкрСиббанк» і
ТОВ «Кредекс Фінанс», які в
установленому законом порядку
оповіщені про час і місце судового
засідання, до суду не з'явилися. Від
представника ПАТ «УкрСиббанк»
Писаренка Р.В. до апеляційного суду
надійшла заява про розгляд справи за
його відсутності.

Заслухавши учасників процесу та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні
обставини справи та дана їм належна
оцінка, а його висновки
підтверджуються матеріалами справи і
ґрунтуються на нормах діючого
законодавства.

Встановлено, що 15 листопада 2007
року між акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк», яке
в подальшому змінило свою назву на
ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_3 укладено
договір про надання споживчого кредиту
та заставу транспортного засобу №
0, за умовами якого банк надав
позивачеві кредит у розмірі 212000 грн. на
строк до 14 листопада 2014 року під 13 %
річних.

20 квітня 2012 року ПАТ «УкрСиббанк»
і ТОВ «Кредекс Фінанс» уклали договір
факторингу № 05/12, за яким банк передав
ТОВ «Кредекс Фінанс» за плату своє
право грошової вимоги до позивача за
вказаним кредитним договором. У той же
день ТОВ «Кредекс Фінанс» за договором
факторингу № 05/12-КВ відступило це право
ТОВ «Вердикт Фінанс».

Зазначені обставини визнані
сторонами та підтверджуються наявними
у справі письмовими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК
України кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок:
1) передання ним своїх прав іншій особі
за правочином (відступлення права
вимоги); 2) правонаступництва; 3)
виконання обов'язку боржника
поручителем або заставодавцем
(майновим поручителем); 4) виконання
обов'язку боржника третьою особою. До
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 1077 ЦК України
встановлено, що за договором
факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Сторонами у договорі факторингу є
фактор і клієнт. Клієнтом у договорі
факторингу може бути фізична або
юридична особа, яка є суб'єктом
підприємницької діяльності. Фактором
може бути банк або інша фінансова
установа, яка відповідно до закону має
право здійснювати факторингові
операції (ст. 1079 ЦК України).

В силу п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону України
від 12 липня 2001 року № 2664-ІІІ «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
(далі - Закон № 2664-ІІІ) факторинг
вважається фінансовою послугою.

Як передбачено ч.ч. 1, 5 ст. 5 Закону
№ 2664-ІІІ, фінансові послуги надаються
фінансовими установами, а також, якщо
це прямо передбачено законом,
фізичними особами - підприємцями.
Фінансові установи мають право
надавати послуги з факторингу з
урахуванням вимог Цивільного кодексу
України та цього Закону. Фінансова
установа, що надає послуги з
факторингу, може надавати послуги з
пов'язаного з цим ведення обліку
грошових вимог, надання поруки за
виконання боржником свого обов'язку за
грошовими вимогами постачальників
товарів (послуг) та пред'явлення до
сплати грошових вимог від імені
постачальників товарів (послуг) або від
свого імені, а також інші послуги,
спрямовані на одержання коштів від
боржника.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частиною першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Ні Цивільний кодекс України, ні
Закон № 2664-ІІІ не встановлюють жодних
обмежень стосовно складу осіб, по
відношенню до яких може здійснюватися
відступлення права вимоги. Отже,
законодавець не виключає
безпосередньо фізичних осіб з переліку
осіб, що беруть участь у фінансовій
операції факторингу.

До того ж, постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 20 серпня 2013 року пункт 1
розпорядження Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України від 3 квітня 2009 року № 231, яким
до фінансових послуг факторингу
віднесено набуття відступленого права
грошової вимоги, у тому числі права
вимоги, яке виникне в майбутньому, до
боржників - суб'єктів господарювання за
договором, на якому базується таке
відступлення, визнаний таким, що не
відповідає правовому акту вищої
юридичної сили.

За таких обставин суд першої
інстанції правомірно виходив з того, що
оспорювані договори факторингу
відповідають вимогам закону, а позов
ОСОБА_3 є безпідставним.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують даних висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно
і всебічно досліджених обставинах
справи та ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 25 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції -
Заворотна О.Л.

Доповідач - Ярмолюк О.І.
Категорія 19