АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретар Тодоряк Г.Д.

з участю представника товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
імені Суворова» - Баракової Г.М.,
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма імені
Суворова» на рішення Новоселицького
районного суду Чернівецької області
від 16 грудня 2013 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_2 до товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
імені Суворова», третя особа ОСОБА_4 про
оскарження правомірності дій
роботодавця щодо примусового
переведення працівника на іншу посаду,
оскарження правомірності дій
роботодавця щодо звільнення
працівника та поновлення його на
роботі, а також стягнення зарплати за
час вимушеного прогулу, -

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма імені
Суворова», третя особа ОСОБА_4 про
оскарження правомірності дій
роботодавця щодо примусового
переведення працівника на іншу посаду,
оскарження правомірності дій
роботодавця щодо звільнення
працівника та поновлення на роботі, а
також стягнення зарплати за час
вимушеного прогулу.

Ухвалою Новоселицького районного суду
від 11 грудня 2013 року вищевказані
позовні заяви об'єднані в одне
провадження.

№22-ц/794/262/14р. Головуючий
у 1 інстанції Оленчук І.В.

Категорія 51/52
Доповідач Перепелюк Л.М.

Посилався на те, що 10.12.2009 року його
було прийнято на роботу пасічником в
ТОВ «Агрофірма імені Суворова» з
відповідною оплатою згідно положення
про оплату праці.

Вказував, що тривалий час, зокрема з
21.03.2012 року керівництво та відповідні
посадові особи ТОВ «Агрофірма імені
Суворова» не допускали позивача до
роботи пасічника, всупереч чинному
трудовому законодавству, при грубому
порушенні такого, відсторонили його
від роботи на тривалий термін.

Зазначав, що ТОВ «Агрофірма імені
Суворова» зверталося до суду з позовом
до нього про відшкодування
матеріальної шкоди, завданої нібито
ним, позивачем, як пасічником під час
виконання ним трудових обов'язків,
однак рішенням Новоселицького
районного суду Чернівецької області
від 03.06.2013 року було відмовлено. Ухвалою
апеляційного суду Чернівецької
області від 31.07.2013 року апеляційна
скарга ТОВ «Агрофірма імені Суворова»
у даній справі була відхилена, а
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

15 жовтня 2013 р. наказом директора ТОВ
«Агрофірма імені Суворова» за № 184-к з
посиланням на ч.2 ст.32 КЗпП України,
його, ОСОБА_2, було переведено з 21.10.2013
року на роботу охоронцем.

Вважає, що цим наказом грубо порушено
трудове законодавство, а тому оскаржив
згаданий наказ до суду, так як згоди
своєї на таке переведення він не давав,
а тому вважає дії роботодавця
незаконні, а відповідний наказ про
переведення, виданий з грубим
порушенням трудового законодавства, а
тому є нечинним та підлягає скасуванню.

Позивач також вважав, що не було
законних підстав і для звільнення його
з роботи, оскільки при незаконному
переведенні на іншу роботу, тобто без
його згоди, без врахування
класифікації-спеціальності та
наявності вищої зоотехнічної освіти
при прийомі на роботу, він міг не
виходити на роботу, а тому
адміністрація ТОВ «Агрофірма імені
Суворова» грубо порушила чинне трудове
законодавство та конституційні права
ОСОБА_2 як працівника, видавши наказ
№202-к від 06.11.2013 року про звільнення
ОСОБА_2 з роботи з 06.11.2013 року у зв'язку з
невиходом на роботу без поважних
причин (прогули) згідно п.4 ст.40 КЗпП
України. Проте, в даному наказі
адміністрацією ТОВ не зазначено, за
які прогули (дні,місяці,роки) без
поважної причини звільнено позивача
ОСОБА_2 з роботи.

Посилався на те, що згідно довідки
Пенсійного фонду України
індивідуальні відомості про
застраховану особу середній заробіток
ОСОБА_2 за останні повні два місяці
роботи при подальшому незаконному
звільненні, якому передувало
протиправне відсторонення від робот та
примусовий незаконний перевід
становить 1395 грн.

Просив суд: наказ директора товариства
з обмеженою відповідальністю
«Агрофірма імені Суворова» від 15
жовтня 2013 року №184-к про переведення
ОСОБА_2 з посади пасічника на посаду
охоронця визнано неправомірним та
скасувати.

Наказ директора ТОВ «Агрофірма імені
Суворова» від 6 листопада 2013 року за №
202-к про звільнення з 06.11.2013 року ОСОБА_2
в зв'язку із невиходом на роботу без
поважних причин (прогули) згідно п.4 ст.40
КЗпП України визнати неправомірними та
скасувати.

Поновити ОСОБА_2 на роботу пасічника
даного сільгосппідприємства ТОВ
«Агрофірма імені Суворова», відповідно
до чинного наказу про прийняття на
роботу № 175-к від 10.12.2009 року.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма імені
Суворова» на користь ОСОБА_2 в рахунок
виплати середньомісячної заробітної
плати за час вимушеного прогулу за
період з 21.03.2012 року по день прийняття
рішення по суті заявленого позову,
кошти в сумі 27900 грн.

Рішенням Новоселицького районного
суду Чернівецької області від 16 грудня
2013 року позов задоволено.

Наказ директора товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма імені
Суворова» від 15 жовтня 2013 року №184-к про
переведення ОСОБА_2 з посади пасічника
на посаду охоронця визнано
неправомірним та скасовано.

Наказ директора товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма імені
Суворова» від 6 листопада 2013 року за №
202-к про звільнення ОСОБА_2 визнано
неправомірними та скасовано.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді пасічника
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма імені
Суворова».

Стягнуто з товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма імені
Суворова» на користь ОСОБА_2 в рахунок
виплати середньомісячної заробітної
плати за час вимушеного прогулу за
період з 15 жовтня 2013 року по день
прийняття рішення, кошти в сумі 2929,50
грн.

Вирішено питання про судові витрати.

На дане рішення суду ТОВ «Агрофірма
імені Суворова» подало апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати його
та ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог повністю.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення
суду постановлене з порушенням норм
процесуального та матеріального
права, за недоведеністю обставин, що
мають значення для справи та
невідповідності висновків суду
обставинам справи.

Заслухавши доповідача про суть
оскаржуваного рішення, доводи
апеляційних скарг, пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про задоволення позову ОСОБА_2
до товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма імені
Суворова», третя особа ОСОБА_4 про
визнання неправомірними дії
роботодавця щодо примусового
переведення його на іншу посаду,
неправомірності дій роботодавця щодо
звільнення працівника та поновлення
його на роботі, а також стягнення
оплати за час вимушеного прогулу.

Такий висновок суду ґрунтується на
нормах матеріального права та
встановлених судом обставинах справи.

Судом першої інстанції встановлено, що
10.12.2009 року його було прийнято на роботу
пасічником в ТОВ «Агрофірма імені
Суворова» з відповідною оплатою згідно
положення про оплату праці.

Наказом від 21.03.2012 року за №42-к по ТОВ
«Агрофірма імені Суворова» ОСОБА_2 був
відсторонений від роботи пасічника.
Відповідно до рішення Новоселицького
районного суду Чернівецької області
від 04.10.2013 року відсторонення від
роботи ОСОБА_2 відбулось не у
відповідності до визначених ст. 46 КЗпП
підстав, однак у відповідності до
вимог ст. 233 КЗпП України позивачу було
відмовлено у позові у зв'язку з
пропуском передбачених законом
процесуальних строків звернення до
суду.

Також судом встановлено, що Наказом
№184-к від 15 жовтня 2013 року ОСОБА_2
відповідно до ч.2 ст. 32 КЗпП України
було переведено з посади пасічника на
посаду охоронця.

Згідно п.31 Пленуму ВС України за №9 від
06.11.1992 року з відповідними змінами «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» роз'яснено, що відповідно до
ст. 32 КЗпП України переведення на іншу
роботу допускається тільки за згодою
працівника. Переведення на іншу роботу
вважається доручення працівникові
роботи, що не відповідає спеціальності,
кваліфікації чи посаді, визначеній
трудовим договором.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив, що переведення
ОСОБА_2 відбулось з порушенням діючого
трудового законодавства, оскільки
його переведення відбулось без його
згоди, що підтвердив сам позивач та не
заперечував представник відповідача.

Крім того, при його переведенні
відбулася істотна зміна умов праці,
тобто посадові обов'язки, графік
роботи, робота охоронця потягла за
собою зміну оплати праці та зміну
графіку роботи, тобто чергування в
нічний час, що є істотною зміною умов
праці та потребує обов'язкової згоди
працівника.

Як встановлено судом, наказом № 202-к від
06.11.2013 року позивача було звільнено у
зв'язку з невиходом на роботу без
поважних причин (прогулу) згідно п.4 ст.
40 КЗпП України.

Відповідно до п.24 Пленуму ВСУ за №9 від
06.11.1992 року з відповідними змінами
«Про практику розгляду судами
трудових спорів» невихід працівника
на роботу у зв'язку з незаконним
переведенням не може вважатися
прогулом без поважних причин, а тому
він не може бути звільнений за п.4 ст. 40
КЗпП України.

Суд першої інстанції правильно вважав,
що наказ директора товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
імені Суворова» від 6 листопада 2013 року
за № 202-к про звільнення ОСОБА_2 є
неправомірним та підлягає скасованню,
оскільки невихід на роботу охоронця
позивача, який незаконно переведений
на таку роботу, не може вважатись
прогулом.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд першої інстанції безпідставно не
погодився з доводами відповідача щодо
того, що переведення ОСОБА_2 не
потребувало згоди працівника, не
знайшли свого підтвердження
представленими ним доказами.

Своє твердження про те, що суд не
зробив жодних висновків щодо наданих
ними доказів, не мотивував прийняття
або відхилення доказів по справі, не
дослідив умови праці, згідно яких
відповідно до наказу мав працювати
ОСОБА_2, не дослідив посадову
інструкцію, графік роботи, довідку про
заробітну плату охоронця, апелянт не
підтвердив належними та допустимими
доказами, воно ґрунтується виключно на
припущеннях, які суд не може покласти в
основу свого рішення.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, користуються рівними
правами щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони
зобов'язані подати свої докази чи
повідомити про них суд до або під час
попереднього судового засідання у
справі. Докази подаються у строк,
встановлений судом з урахуванням часу,
необхідного для подання доказів.
Докази, подані з порушенням вимог,
встановлених частиною першою цієї
статті, не приймаються, якщо сторона не
доведе, що докази подано несвоєчасно з
поважних причин.

Усупереч вимогам ст. 60 ЦПК України,
апелянт не надав суду належні та
допустимі докази на спростування
висновків суду першої інстанції.

Інших доводів, які б спростовували
висновки суду першої інстанції чи
доводили б порушення ним норм
цивільного та процесуального
законодавства апеляційна скарга не
містить.

Крім того, відповідач по справі, ТОВ
«Агрофірма імені Суворова»,
добровільно виконав рішення суду,
поновив ОСОБА_2 на роботі, після чого
останній був звільнений з роботи за
угодою сторін, про що свідчать
приєднані до матеріалів копія трудової
книжки ОСОБА_2 та копія наказу №1/2-к від
05.01.2014 р. про звільнення ОСОБА_2 згідно
п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін,
що в свою чергу свідчить про те, що
апелянт погодився із законністю
рішення суду.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та
враховуючи, що обставини справи судом
встановлені відповідно до наданих
пояснень сторін та письмових доказів,
що містяться в матеріалах справи,
колегія суддів вважає, що рішення
постановлене з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому рішення суду слід залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Агрофірми імені Суворова» відхилити.

Рішення Новоселицького районного суду
Чернівецької області від 16 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту вступу її в законну силу.

Головуючий:

Судді: