Ухвала

іменем україни

26 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Кафідової О.В.,
Коротуна В.М.,

Ступак О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за касаційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» на заочне рішення
Київського районного суду м. Одеси від
13 березня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
16 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
указаним позовом, в обґрунтування
якого зазначило, що 14 квітня 2006 року між
сторонами у справі було укладено
договір про надання споживчого кредиту
в сумі 4 090 грн 76 коп. зі сплатою 2,09 % на
місяць за користування кредитом,
строком до 16 квітня 2007 року.

Враховуючи, що відповідачем не
виконані зобов'язання за кредитним
договором, просило суд стягнути з
останнього заборгованість у сумі 54
091 грн 12 коп.

Заочним рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 13 березня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
16 жовтня 2013 року, у задоволенні
позовних вимог відмовлено за спливом
строку позовної давності.

У касаційній скарзі заявник, мотивуючи
свою вимогу порушенням судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати заочне рішення
Київського районного суду м. Одеси від
13 березня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
16 жовтня 2013 року, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
доводи касаційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 14 квітня 2006 року
між банком та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір про надання
споживчого кредиту в сумі 4 090 грн 76 коп.
зі сплатою 2,09 % на місяць за
користування кредитом, строком до 16
квітня 2007 року.

Банк виконав свої зобов'язання щодо
надання ОСОБА_3 кредитних коштів, а
останній, в свою чергу, не здійснив
повернення частини кредиту, порушивши
умови кредитного договору, а тому
станом на 02 січня 2013 року у нього
утворилася заборгованість на загальну
суму 54 091 грн 12 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що банк пропустив строк позовної
давності для захисту порушених
майнових прав за вказаним договором, а
відповідно до роз'яснень, які містяться
в постанові пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних відносин»
слідує, що враховуючи положення
п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» суди
мають виходити з того, що у спорах щодо
споживчого кредиту кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Проте з такими висновками судів
попередніх інстанцій погодитись не
можна, виходячи з наступного.

При застосуванні положення п. 7 ч. 11 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, суди мають виходити з того,
що у системному зв»язку з ч. 11 ст. 11
зазначеного Закону ця вимога закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямована на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

У зв»язку із цим та враховуючи, що ЦК
України не передбачає заборони
пред»явлення окремих вимог у зв»язку з
пропущенням позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК України про
позовну давність.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладенння
стягнення на заставлене майно тощо),
положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» та вимоги
ЦК України щодо позовної давності
застосовуються й до додаткових вимог
банку (іншої фінансової установи).

Враховуючи, що суди на зазначене не
звернули уваги, не встановили фактичні
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судові
рішення не відповідають вимогам ст. 213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Київського районного
суду м. Одеси від 13 березня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 16 жовтня 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О.
Дьоміна

Судді:

О.В. Кафідова

В.М. Коротун

О.В. Ступак

С.П. Штелик