Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року
Солом'янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді
Коробенка С.В.

при секретарі
Бабій К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач в серпні 2013 року звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2 і просила
стягнути з неї на свою користь 1304,65 грн
за погашення Позивачем боргу за
отримані житлово-комунальні послуги, а
також нараховані штрафні санкції в
розмірі 3% річних (38,38 грн) та інфляційні
втрати (121,35 грн).

Свої вимоги Позивач мотивує тим, що
вона є співвласником квартири АДРЕСА_1.
Іншим співвласником квартири є
неповнолітній ОСОБА_3, законним
представником якого є Відповідач.

Позивач зазначає, що розпорядженням
від 16.07.1999р. до приватизації квартири з
її мешканцями було укладено два окремі
договори найму приміщень у квартирі та
розділено особові рахунки: один - на 1
кімнату площею 10,7 кв.м, а другий - на 2
кімнати площею 35,7 кв.м.

В подальшому відповідно до зазначених
особових рахунків відбулась і
приватизація квартири, два окремі
особові рахунки існують і до цього
часу.

Позивач зазначає, що Відповідач, як
законний представник неповнолітнього
ОСОБА_3, не сплачує за комунальні
послуги нараховані за особовим
рахунком, відкритим за кімнатою площею
в розмірі 10,7 кв.м, 3/4 частини у праві
власності на яку, фактично, йому
належать. У зв'язку з цим ОСОБА_1
вимушена, як вона зазначає, самостійно
сплачувати нараховані за вказаним
договором про надання комунальних
послуг платежі.

Позивач зазначає, що за період з
вересня 2010 року по січень 2012 року нею
було сплачено за вказаним договором
2609,31 грн, а тому вона вважає, що має
право вимагати від Відповідача
компенсації половини цієї суми з
урахуванням штрафних санкцій.

У судовому засіданні Позивач позов
підтримала.

Відповідач у судовому засіданні проти
позову заперечувала, наполягаючи на
тому, що вимоги Позивача є
безпідставні.

Вислухавши пояснення Сторін, вивчивши
письмові докази та дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
позову, виходячи з наступного.

Судом було встановлено, що рішенням
Жовтневого районного суду м. Києва від
02.12.1999 року був визначений порядок
користування мешканцями квартирою
АДРЕСА_1. На підставі зазначеного
рішення Розпорядженням Жовтневої
районної державної адміністрації м.
Києва № 167 від 16.02.1999 року був
розділений договір найму та відкриті
окремі договори найму в квартирі: на
кімнату розміром 10,7 кв.м. на ім'я ОСОБА_4
та неповнолітнього ОСОБА_3 (1997р.н.), а на
дві кімнати загальною площею 35,7 кв.м. -
на ім'я ОСОБА_3 (1929р.н.), ОСОБА_1, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6

17.01.2000 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (1997р.н.)
приватизували виділену їм в
користування частину квартири (кімнату
площею 10,7 кв.м) та отримали відповідне
Свідоцтво про право власності на житло
на 23/100 частин спірної квартири.

В 2012 році батько ОСОБА_4 помер і 17.10.2012
року Свідоцтво про право на спадщину за
законом на 23/200 частини квартири було
видано його сину ОСОБА_3 (1997р.н.) та
батьку ОСОБА_3 (1926р.н.)

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_3,
1997р.н., (син Відповідача) є власником
23/200 частин квартири, які належать йому
на підставі Свідоцтва про право
власності на житло від 17.01.2000 року, та
23/400 частин квартири, які йому належать
на підставі Свідоцтва про право на
спадщину за законом від 17.10.2012 року, що
фактично означає наявність у нього 3/4
частки від загального обов'язку по
утриманню кімнати площею 10,7 кв.м, щодо
якої є фактичний договір про порядок
утримання, погоджений між
співвласниками усієї квартири при
визначенні порядку користування нею.
Враховуючи неповнолітній вік власника,
його неповну дієздатність,
зобов'язання з утримання ними майна,
покладаються на їх батьків.

Безспірно встановлено, що ані ОСОБА_2,
яка є матір'ю ОСОБА_3, ані сам ОСОБА_3
участі в утриманні належного
останньому майна у не бере.

Разом з тим, ОСОБА_1, яка заявляє про
несення нею усіх витрат, пов'язаних з
утриманням спільного майна (частини
квартири у вигляді 1 кімнати площею 10,7
кв.м, на яку відкритий окремий особовий
рахунок), в період з 01.09.2010р. по 01.01.2012р.,
не мала будь-яких зобов'язань з
утримання цієї частини квартири,
оскільки не була в той час її
співвласником.

Таким чином, сплата нею платежів
здійснювалась з власної волі, без згоди
Відповідача, а тому відсутні
передбачені законом підстави для
покладення на Відповідача обов'язку
відшкодувати понесені нею витрати.

Згідно з ч.1 ст.360 ЦК України співвласник
відповідно до своєї частки у праві
спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів (обов'язкових платежів), а також
нести відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.

Відтак, суд погоджується, що
Відповідач, як законний представник
власника, має своїм обов'язком несення
витрат на утримання майна, проте перед
Позивачем у неї таких обов'язків не
виникало, а тому у позові слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 358, 360 ЦК України, ст.ст.
10-11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: