Справа № 523/5389/13-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2014 р.

Суворовський районний суд міста Одеси

в складі: головуючого - одноособово
судді Зудіхіна О.В.

при секретарі - Мовчан Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі заяву Першого
Суворовського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції про укладення
мирової угоди по цивільній справі за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник, Перший Суворовський відділ
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції, звернувся
до суду з заявою, в якій просив визнати
мирову угоду між стягувачем і
боржником у процесі виконання судового
рішення, вказуючи, що сторони
виконавчого провадження уклали таку
мирову угоду.

До заяви додано текст мирової
угоди, за умовами якої ОСОБА_1 (інтереси
якої за довіреністю представляє
ОСОБА_4) та ОСОБА_2 дійшли згоди про
мирне врегулювання виконавчого
провадження по виконанню виконавчого
листа №523/5389/13-ц про стягнення боргу,
відповідно до якого ОСОБА_2 повинен
сплатити ОСОБА_1 борг в розмірі 239 700 грн.
з відшкодуванням трьох відсотків
річних в розмірі 4452,50 грн., а всього - 244
152,52 грн. В рахунок погашення
вищезазначеної заборгованості ОСОБА_2
передає ОСОБА_1 належну йому 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1, про що писав окрему
заяву про добровільне погашення боргу
від 28.10.2013 року.

Вивчивши матеріали справи, текст
мирової угоди, заслухавши пояснення
сторін, дослідивши письмові докази,
встановивши факти та відповідні до них
правовідносини, суд дійшов до висновку,
що заява про укладення мирової угоди
задоволенню не підлягає за наступних
підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Суворовського районного суду м. Одеси
від 11.07.2013 року по цивільній справі за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення боргу позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення боргу задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму боргу за договором позики в
розмірі 239 700 грн., що еквівалентно 30000
доларів США, а також суму в рахунок
відшкодування трьох відсотків річних в
розмірі 4452 грн. 50 коп., а всього - 244 152
грн. (двісті сорок чотири тисячі сто
п'ятдесят дві грн.) 50 коп. Стягнуто з
ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 судовий збір в
розмірі 2441 грн. 52 коп. У задоволенні
іншої частини позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 08.10.2013 року рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 11.07.2013 року залишено без змін.

На підставі рішення суду позивачеві
22.10.2013 року було видано виконавчий лист,
а постановою державного виконавця
першого Суворовського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції від 28.10.2013
року відкрито виконавче провадження.

На думку стягувача ОСОБА_1 та боржника
ОСОБА_2, вони вправі укласти мирову
угоду, за умовами якої боржник в
рахунок погашення боргу передає
стягувачеві належне йому майно, а саме
1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Проте такі доводи обґрунтованими не
вбачаються, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України мирова
угода укладається сторонами з метою
врегулювання спору на основі взаємних
поступок і може стосуватися лише прав
та обов'язків сторін та предмета
позову. Сторони можуть укласти мирову
угоду і повідомити про це суд, зробивши
спільну заяву. Якщо мирову угоду або
повідомлення про неї викладено в
адресованій суду письмовій заяві
сторін, ця заява приєднується до
справи. До ухвалення судового рішення у
зв'язку з укладенням сторонами мирової
угоди суд роз'яснює сторонам наслідки
такого рішення, перевіряє, чи не
обмежений представник сторони, який
висловив намір вчинити ці дії, у
повноваженнях на їх вчинення. У разі
укладення сторонами мирової угоди суд
постановляє ухвалу про закриття
провадження у справі. Закриваючи
провадження у справі, суд за
клопотанням сторін може постановити
ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо
умови мирової угоди суперечать закону
чи порушують права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд постановляє ухвалу про
відмову у визнанні мирової угоди і
продовжує судовий розгляд. Суд не
визнає мирової угоди у справі, в якій
одну із сторін представляє її законний
представник, якщо його дії суперечать
інтересам особи, яку він представляє.

За положеннями ст. 49 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження підлягає закінченню у
разі, зокрема, визнання судом мирової
угоди між стягувачем і боржником у
процесі виконання.

В ході розгляду справи судом
встановлено, що сторонами по справі є
позивач ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_2 і
ОСОБА_3, проте мирова угода складена та
підписана лише ОСОБА_1 та ОСОБА_2
Відповідач ОСОБА_3 таку угоду не
підписувала, заявивши в судовому
засіданні, що умови цієї угоди
порушують її права та інтереси.

Як встановлено судом в ході розгляду
справи по суті, відповідачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 06.11.2010 року,
що підтверджується свідоцтвом, виданим
06.11.2010 року Першим Суворовським
відділом реєстрації актів цивільного
стану Одеського міського управління
юстиції (а.с. 12). В період знаходження у
зареєстрованому шлюбі було укладено
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 (а.с. 26).

Відповідно до ст.ст. 60, 61 ч. 1, 2 Сімейного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту. Об'єктом права спільної
сумісної власності є заробітна плата,
пенсія, стипендія, інші доходи,
одержані одним із подружжя.

Одночасно суд звертає увагу на те,
що право спільної сумісної власності
не передбачає визначення часток
співвласників у праві спільної
власності.

Таким чином, в даному випадку
відповідач ОСОБА_2 намагається
виконати грошове зобов'язання за
рішенням суду шляхом передачі
стягувачеві 1/2 частини належної йому
квартири, в той час, як розмір часток у
зазначеній квартирі не визначався, що
не заперечувалося сторонами.

На підставі викладеного, оцінюючі
умови наданої до суду мирової угоди з
огляду на відповідність їх вимогам
законодавства, виходячи з відсутності
факту визначення часток у спільному
майні, суд дійшов висновку, що умови
мирової угоди суперечать закону, у
зв'язку з чим заява про укладення
мирової угоди задоволенню не підлягає
та у визнанні мирової угоди необхідно
відмовити.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 175 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Першого Суворовського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції про
укладення мирової угоди по цивільній
справі за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу -
залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Одеської області
через Суворовський районний суд м.
Одеси шляхом подання апеляційної
скарги протягом п'яти з дня її
проголошення.

Суддя: