Справа № 464/9331/13-ц
пр.№ 2/464/51/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.02.2014
м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого Тімченко О. В.

за участі: секретаря Ониськів А.С.

пр-ка позивача Деркача Ю.Ю.

відповідача ОСОБА_2

пр-ка відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Львові
цивільну справу за позовом ПАТ КБ
"ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з
позовом, в якому просить стягнути з
відповідача заборгованість у розмірі
31190,75 грн. за кредитним договором
№DNH4KS11760006 від 27.04.2005 р. та понесені при
подачі позову до суду судові витрати по
сплаті судового збору. В обґрунтування
позовних вимог покликається на те, що
відповідно до укладеного договору
№DNH4KS11760006 відповідач 27.04.2005 р. отримав
кредит у розмірі 3090,07 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 25,08% на суму залишку
заборгованості за кредитом. Договором
передбачено порядок та умови погашення
кредиту, погашення заборгованості по
кредиту, сплата нарахованих за період
користування кредитом відсотків,
комісії за користування кредитом та
інших витрат. Відповідач ухиляється
від виконання зобов'язань за вказаним
договором у зв'язку з чим станом на
16.09.2013 р. має заборгованість 31190,75 грн.,
яка складається з наступного: 9829,03 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 21361,72 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав та дав
пояснення, аналогічні змісту позовної
заяви. Ствердив, що відповідач 18.01.2013 р.
здійснив останній платіж щодо
погашення заборгованості за кредитним
договором, а тому строк позовної
давності є перерваним і такий не є
пропущеним; позивач до відповідача з
вимогами про погашення боргу в
позасудовому порядку не звертався.

Відповідач та його представник у
судовому засіданні згідно з письмовими
запереченнями проти позову заперечили
та заявляють про застосування строку
позовної давності при зверненні до
суду з даними вимогами.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та з'ясувавши її дійсні обставини
справи, суд приходить до наступного
висновку.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень, з врахуванням положень
ст.ст.57-59 ЦПК України.

Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їх представників,
допитаних як свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів. При цьому дані докази
повинні бути належними та допустимими,
як це передбачено ст.ст.58-59 ЦПК України.

Установлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд повинен
свої дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Статтею 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Кредитний договір
укладається у письмовій формі.
Кредитний договір укладений з
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Так, 27.04.2005 р. між сторонами
укладено кредитний договорів №
DNH4KS11760006, згідно з яким банк надає
позичальнику строковий кредит в сумі
3090,08 грн. по 27.06.2007 р. включно зі сплатою
відсотків за його користування в
розмірі 2,09% у місяць на суму залишку
заборгованості по кредиту, а
позичальник зобов'язується надавати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
у сумі 165,59 грн. для заборгованості за
даним договором, яка складається із
заборгованості за кредитом та
відсотками, а також інші витрати банку
відповідно до договору. Крім того,
договором також встановлено, що при
порушенні позичальником зобов'язань,
передбачених договором, банк має право
нараховувати, а позичальник
зобов'язується сплатити банку пеню в
розмірі 0,15% від суми платежу, але не
менше 1 гривні (або сумі валюті кредиту,
еквівалентної 1 грн. за курсом НБУ на
день сплати) за кожний день прострочки,
що згідно із ст.ст.546, 549 ЦК України є
видом забезпечення виконання
зобов'язання.

Так, позивач просить стягнути з
відповідача 9829,03 грн. заборгованості по
процентам за користування кредитом та
21361,72 грн. пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором,
однак при цьому, всупереч вимогам
ст.ст.10,60 ЦПК України, не надав належних
та допустимих доказів у відповідності
до ст.ст.57-59 ЦПК України детального
розрахунки боргу, який би
підтверджував правильність
нарахування згаданих сум. Наявні в
матеріалах розрахунку заборгованості,
надані позивачем та його представником
є незрозумілими, поверхневими, з таких
неможливо встановити порядок
нарахування боргу та сплату
відповідачем коштів банку в рахунок
виконання зобов'язань за кредитним
договором, а відтак такі не приймаються
судом до уваги.

Розглядаючи питання застосування
строку позовної давності при стягнення
боргу, заявленої відповідачем та його
представником у порядку ст.267 ЦК
України, суд враховує наступне.

Позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу (ст.256 ЦК України). У
ст.257 ЦК України визначено, що загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки. До вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
застосовується позовна давність в один
рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України). За умовами
ст.266 ЦПК України зі спливом позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно з вхідним штампом позивач
звернувся до суду 20.09.2013 р., при цьому,
просить стягнути з відповідача
заборгованість по сплаті відсотків та
пені за кредитним договором, в якому
сторонами погоджено строк виконання
зобов'язання (термін користування
кредитом) - 27.06.2007 р. Тому необхідно
керуватися ч.5 ст.261 ЦК України, згідно з
якою за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання. Суд звертає увагу також на
те, що у судовому засіданні відповідач
ствердив, а представник позивача не
заперечив, що погашення тіла кредиту
ним здійснено ще у 2006 р.

У ст.267 ЦК України встановлено, що заява
про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності. Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови в позові.

Враховуючи, що позивачем,
пропущено позовну давність при
зверненні до суду, про застосуванні
якої заявлено відповідачем та його
представником, відсутність
передбачених ч.5 ст.267 ЦК України,
поважних причин такого пропущення, а
тому слід в позові про стягнення
заборгованості за кредитним договором
слід відмовити.

Щодо доводів представника
позивача на переривання строку
позовної давності у зв'язку із сплатою
позивачем 18.01.2013 р. боргу за кредитним
договором, то суд не приймає їх, з
огляду на таке.

Відповідно до ст.264 ЦПК України
перебіг стоку позовної давності
переривається вчиненням дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Тобто,
перериватися позовна давність може
тільки у разі відсутності її спливу.
Однак, станом на 18.01.2013 р. - здійснення
відповідачем платежу за кредитним
договором, враховуючи закінчення
строку виконання зобов'язань 27.06.2007 р.
та здійснення ще перед тим ним
останнього платежу у 2006 р., строк
позовної давності при звернені до суду
сплив, а тому такий не може вважатися
перерваним. Вказане також випливає з
аналізу ст.267 ЦПК України, якою
передбачено, що особа, яка виконала
зобов'язання після спливу позовної
давності, не має права вимагати
повернення виконаного, навіть якщо
вона у момент виконання не знала про
сплив позовної давності. Крім того, як
ствердив представник позивача на
запитання суду, відповідачем перервано
6-річний строк позовної давності, який
законом не передбачений.

Згідно із ст.88 ЦПК України
позивачеві не підлягають до
присудження понесені ним судові
витрати при подачі позову до суду у
разі відмови судом у задоволенні
позовних вимог.

На підставі ст.ст.256-258, 260, 261, 264, 267,
1054 ЦК України та керуючись ст.ст.10, 57-60,
88, 208, 212-215, 218 ЦПК України, с у д , -

в и р і ш и в :

відмовити в позові ПАТ КБ
"ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості у розмірі 31190,75 грн. за
кредитним договром № DNH4KS11760006 від 27.04.05.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської обалсті
через Сихівський районний суд м.Львова
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий