АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

[1]

23 січня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого -
Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І.,
Чобіток А.О.

при секретарі -
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, за апеляційною
скаргою представника Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» - Марченко ГанниСергіївни на
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 21.11.2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

позивач - ПАТ «Універсал Банк» (назва до
перейменування - ВАТ «Універсал Банк»)
у серпні 2011 року звернувся до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_1, в якому
просив в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 01.11.2007 р. укладеними між ним та
ОСОБА_1, в розмірі 95 773 грн. 23 коп.
звернути стягнення на предмет застави:
автомобіль марки «Chevrolet Lacetti»,
держномер НОМЕР_1, шляхом продажу
вказаного автомобіля з укладанням від
імені відповідача договору
купівлі-продажу, зняттям з обліку та
наданням всіх повноважень, необхідних
для здійснення продажу. В ході розгляду
справи позивач уточнив свої позовні
вимоги, просив притягнути до участі в
справі в якості відповідача також
ОСОБА_2 та стягнути солідарно з ОСОБА_1
та ОСОБА_2 на його користь
заборгованість в сумі 12 077, 33 дол. США, що
становить 95 773 грн. 23 коп., в рахунок
погашення заборгованості звернути
стягнення на предмет застави, шляхом
продажу позивачем вказаного
автомобіля.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 21.11.2012 р. року в
задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
представник позивача - Марченко Г.С.
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального
права.

Ухвалою Апеляційного суду
м.Києва від 17.06.2013 р. рішення суду
першої інстанції було залишено без
змін.

Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.10.2013 р. ухвалу суду
апеляційної інстанції було скасовано
та направлено справу на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді
Немировської О.В., пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню за такими підставами.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач посилався на те, що між ним та
ОСОБА_1 03.12.2007 р. було укладено Кредитний
№06/3395-07, за умовами якого ОСОБА_1 було
надано кредит в сумі 15 956 дол. США
терміном на 60 місяців до 02.12.2012 р. з
процентною ставкою 12,5%. Того ж дня було
укладено з ОСОБА_1 в забезпечення
виконання Кредитного договору Договір
застави, предметом якого є автомобіль
марки «Chevrolet Lacetti», держномер НОМЕР_1, а з
ОСОБА_2 - договір поруки. Оскільки
позичальник допускала порушення умов
договору, станом на 29.03.2010 р. утворилась
заборгованість в сумі 95 773 грн. 23 коп.,
яку позивач просив погасити шляхом
звернення стягнення на предмет
застави.

В ході розгляду справи - 16.05.2012 р.
позивач уточнив свої позовні вимоги та
просив: стягнути солідарно з ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 заборгованість в сумі 95 773 грн. 23
коп., а також звернути стягнення на
предмет застави в рахунок погашення
заборгованості.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 21.11.2012 р. року в
задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач не довів дотримання ним умов
договору при підвищенні відсоткової
ставки, не врахував при проведенні
розрахунки всіх платежів, внесених
позивачем та не підтвердив розмір
заборгованості за кредитним договором.

Однак повністю з таким висновком суду
погодитись не можна, оскільки він не
відповідає встановленим по справі
обставинам.

Як видно з матеріалів справи, 03.12.2007 р.
між позивачем та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір, за умовами якого
ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 15 956
дол. США терміном на 60 місяців - до 02.12.2012
р. з відсотковою ставкою 12,5%.

При цьому сплата позичальником
заборгованості по кредиту
здійснюється відповідно до Графіку
погашення заборгованості (Додаток №1),
який є невід'ємною частиною даного
договору (п. 4.5). В Графіку погашення
заборгованості по кредиту, який є
додатком №1 до Кредитного договору, та
підписаний сторонами, зазначено про
наступний порядок внесення коштів на
погашення тіла кредиту: січень-червень
2008 р. - по 386 дол. США, з липня 2008 р. - по 253
дол. США, за грудень 2012 р. - 231 дол. США.

В розрахунках заборгованості, наданих
позивачем, зазначається про
нарахування - «розраховано до сплати»:
за січень-квітень (а/с8, 97, 118 т. 1) платіж
по тілу кредиту - 386 дол., починаючи з
травня - 257, 36 дол. США. В 4-му розрахунку
зазначено платіж по тілу за грудень 2012
р. - 257,36 дол.США, а останній платіж в
сумі 257,20 дол. США вказано за
розрахунковий період з 10.12.2012 р. по
09.01.2013 р., що взагалі знаходиться поза
терміном дії договору (а/с 35 т. 2).

Згідно пункту 4.4 Кредитного договору
нарахування процентів за користування
кредитом в поточному місяці
проводиться банком в останній робочий
день поточного місяця за період з
останнього робочого дня попереднього
місяця по день, що передує останньому
дню поточного місяця. Сплата процентів
здійснюється позичальником не пізніше
25 числа наступного за звітним місяцем.

З наданих представником позивача
Розрахунків заборгованості за
Кредитним договором видно, що
позивачем було в односторонньому
порядку - без повідомлення
позичальника змінено розмір
щомісячних платежів та строк їх
внесення. В розрахунку, який був
доданий до позовної заяви (а/с 8 т.),
зробленого станом на 29.03.2010 р., вказано,
що відсоткова ставка за договором
становить 12,5%, термін погашення
кредиту/відсотків - 25 число кожного
місяця, загальна заборгованість по
кредиту - 12 077,33 дол.США, що становить 95
773 грн. 23 коп. Однак, в цьому розрахунку
з 31.03.2008 р. по 11.05.2008 р. було визначено як
один розрахунковий період терміном 42
дні, були нараховані відсотки до сплати
- 210, 47 дол. США. В наступному
розрахунковому періоді з 12.05.2008 р. по
09.06.2008 р. платіж по тілу кредиту було
вказано 257,36 дол., та зазначено, як
прострочений, а також зазначено
прострочення платежу по відсоткам - 210,
47 дол. США. Пеня на ці платежі
нарахована не була і заборгованість по
відсоткам була погашена в наступному
періоді. В заборгованості по тілу
кредиту залишилась сума 257,36 дол. США,
на яку з 10.11.2008 р. позивач почав
нараховувати пеню. В матеріалах справи
міститься копія заяви на переказ
готівки про сплачені 27.05.2008 р. ОСОБА_1
кошти в сумі 567 дол. США, з яких 386 дол. -
тіло кредиту, 181 дол. США - відсотки.

В ході розгляду справи представником
позивача було надано також розрахунок
заборгованості станом на 17.05.2012 р., в
якому зазначено про збільшення
відсоткової ставки з 15.07.2008 р. - 17 %
річних, термін погашення
відсотків/кредиту - 25 число кожного
місяця, загальна заборгованість 12 031,59
дол. США, що становить 96 132 грн. 40 коп. При
цьому в розрахунках заборгованості
містяться відмінності в сумах
нарахованих до сплати відсотків
починаючи з розрахункового періоду
10.12.2008 р. - 09.01.2009 р. Так, в 1-му розрахунку
вказуються суми розрахованих до слати
відсотків за період з 10.12.2008 р. по 09.03.2010
р. - 181,56; 178,36; 157,74; 173,16; 157,74; 173,16; 165,63; 170,87;
161,23; 163,50; 161,28; 154,59; 158,80; 152,32; 156,92; 156,28; 140,96.
Тоді, як в 2-му розрахунку за цей же
період зазначені наступні суми: 184,03;
185,73; 164,34; 179,74; 177,92; 194,84; 202,41; 205,54; 201,44; 192,64;
199,05; 206,14; 213,47; 212,08; 199,14. Відповідні
відмінності містяться в розрахунках
пені за вказаний період.

В 3-му розрахунку, який було зроблено
позивачем станом на 08.08.2012 р. вказано
відсоткову ставку - 12,5 %, з 15.07.2008 р. -17%,
термін погашення кредиту/відсотків - 25
число кожного місяця, загальна
заборгованість 11 835,68 дол. США, що
становить 94 602 грн. 59 коп.

В 4-му розрахунку станом на 15.04.2013 р.
позивачем було зазначено таку ж дату
терміну погашення кредиту/відсотків - 25
число кожного місяця, загальну суму
заборгованості - 11 991,06 дол. США, що
становить 95 844 грн. 56 коп. При цьому в
4-му розрахунку сума розрахованих до
сплати відсотків за період з квітня 2010
р. по серпень 2012 р. також відрізняється
від тих сум, які були зазначені в 2-му та
3-му розрахунках. Відповідно
відрізняється і сума нарахованої пені
(а/с35 т.2).

Пояснити ці розбіжності представник
позивача в судовому засіданні не зміг.

Згідно п. 7.1.2 Кредитного договору,
укладеного між сторонами, передбачено
право банку переглянути встановлену в
договорі проценту ставку за
користування кредитом, при зміні
облікової ставки НБУ, інфляційного
індексу чи кон'юктури ринку попиту на
кредитні ресурси, про що повідомляє
позичальника в письмовій формі за 10
календарних днів до дня встановлення
нової ставки.

Представник позивача пояснила в
судовому засіданні, що відсоткова
ставка за вказаним кредитним договором
була змінена з 15.07.2008 р. в зв'язку з
підвищенням облікової ставки НБУ з
30.04.2008 р. - з 10% річних до 12% річних. При
цьому представник позивача не надала
відповідне рішення правління банку.

Доводи, викладені представником
позивача в апеляційній скарзі, про те,
що ОСОБА_1 була обізнана із підвищенням
відсоткової ставки та прийняла цю
пропозицію, і не вчиняла дій, які б
свідчили про неприйняття пропозиції, є
необґрунтованими, оскільки позивач про
відповідне рішення мав повідомити
позичальника згідно з умовами
договору, чого зроблено не було.

В своїх поясненнях в суді першої
інстанції представник позивача
вказував, що зміна розміру щомісячного
платежу відбулась в зв'язку з переходом
на нове програмне забезпечення. Однак
вказана обставина не може бути
підставою для зміни істотних умов
договору щодо розміру щомісячного
платежу та дати внесення коштів, що
впливає на обсяг відповідальності
позичальника.

В п. 6.1.2. Кредитного договору
встановлена черговість зарахування
платежів: в першу чергу - для сплати
процентів; в другу чергу - сплата
штрафних санкцій та пені; в третю чергу
- погашення основної суми кредиту.

Відповідно до п. 9.1 передбачена
відповідальність позичальника в разі
порушення строків погашення кредиту
або сплати процентів за користування
коштами у вигляді сплати пені за кожен
день прострочення в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від несплачених
вчасно сум за кожен день прострочення
платежу за весь час прострочення.

Як видно з наданих представником
позивача розрахунків заборгованості,
всі сплачені позичальником кошти,
позивач розподіляв на власний розсуд,
що не може свідчити про прийняття
ОСОБА_1 пропозиції, яка погіршувала для
неї умови кредитування.

Відповідно ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. до В п. 11.4
Кредитного договору вказується, що всі
зміни та додатки до договору
оформляються у письмовій формі
додатковими угодами та є невід'ємними
частинами договору.

Таким чином, колегія суддів робить
висновок, що позивачем було в
односторонньому порядку змінено умови
кредитного договору щодо суми
щомісячного платежу на погашення тіла
кредиту, відсоткової ставки та строків
внесення таких платежів. Позивачем не
було надано доказів на підтвердження
того, що такі зміни були погоджені з
позичальником і навіть не доведені до
її відома. Вказану обставину, колегія
суддів вважає такою, що звільняє ОСОБА_1
від відповідальності за несвоєчасне
погашення відсотків за кредитним
договором. Оскільки розподіл сплачених
ОСОБА_1 коштів на погашення тіла
кредиту та відсотків позивач
здійснював на власний розсуд, без
дотримання умов договору.

Разом з тим, оскільки ОСОБА_1 сплатила
всі платежі по тілу кредиту (останній
платіж 23.11.2012 р.), слід стягнути з неї та
ОСОБА_2 як поручителя, суму всіх
відсотків, які вона мала сплатила
виходячи з відсоткової ставки -12%, що
становить 5 069,35 дол. США, а в
перерахунку за курсом НБУ по 7,993 грн. за
1 дол. США - 40 735 грн. 12 коп.

В п. 4.3 Договору застави, укладеного між
сторонами 03.12.2007 р., передбачено право
заставодержателя звернути стягнення
та реалізувати предмет застави у
випадку, зокрема: якщо у момент
настання строку виконання зобов'язань
за Кредитним договором вони не будуть
виконані. При цьому зазначається, як
один із способів звернення стягнення -
шляхом продажу заставодержателем від
свого імені предмету застави будь-якій
особі на підставі договору
купівлі-продажу, а ціна продажу
предмету застави не може бути нижчою
від експертної оцінки майна,
проведеної не пізніше, ніж за три
місяці до моменту цього продажу.

Оскільки позивач, заявляючи вимогу про
звернення стягнення на предмет застави
шляхом його продажу, не зазначає про
ціну транспортного засобу, що не може
бути нижчою від експертної оцінки, як
про умову здійснення такого продажу,
що суперечить ст. 30 Закону України «Про
забезпечення вимог кредитора та
реєстрацію обтяжень» та позбавляє суд
можливості визначитись із
співмірністю суми заборгованості, яка
підлягає стягненню, в задоволенні цієї
вимоги слід відмовити.

Враховуючи викладене, заявлені
позивачем вимоги підлягають
задоволенню частково - щодо суми
відсотків за користування кредиту
відповідно до умов та строку договору,
а в задоволенні інших вимог слід
відмовити.

Розподіл судових витрат суд проводить
відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України,
та стягує на користь позивача суму
сплаченого ним судового збору в
першій, апеляційній та касаційній
інстанціях відповідно до обсягу
задоволених позовних вимог (364, 16 коп. +
182,08 +670, 41 коп. = 1 259 грн. 84 коп.).

Таким чином, рішення суду першої
інстанції слід скасувати та ухвалити
по справі нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги частково.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 313-317 ЦПК
України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» - Марченко
ГалиниСергіївни задовольнити
частково.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 21.11.2012 року скасувати та
ухвалити по справі нове рішення, яким
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» задовольнити частково та
стягнути на його користь солідарно з
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість в сумі
40 735 грн. 12 коп. та суму судового збору -
1 259 грн. 84 коп.

В задоволенні позовних вимог про
звернення стягнення на предмет застави
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1662/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Плахотнюк К.Г.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Немировська О.В.