ун. № 759/466/14-ц
пр. № 2/759/1708/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року Святошинський
районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді -
П»ятничук І.В.,

при секретарі -
Ковтун Р.Г., Іванові
К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
основним позовом.

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3

про визнання недійсними договорів
купівлі-продажу транспортних засобів
та поділ спільного майна подружжя,

та за зустрічним позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1

3-я особа: Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк «ПРАВЕКС
БАНК» про визнання права власності на
частку в спільному майні подружжя, суд,
-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3
та з урахуванням уточнених позовних
вимог просила суд постановити рішення,
яким визнати недійсним договір
купівлі-продажу від 16.11.2013 р. укладений
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо автомобіля
«Форд Транзіт» 2004 р.випуску, синього
кольору, № кузова НОМЕР_4, визнати
недійсним договір купівлі-продажу від
16.11.2013 р. укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
щодо автомобіля «МАН 23414 » 1999 року
випуску, д/н НОМЕР_1 кузов № НОМЕР_2,
визнати за позивачем право власності
на автомобіль «Форд Транзіт» 2004
р.випуску, синього кольору, № кузова
НОМЕР_4, та стягнути з ОСОБА_2 на користь
позивача компенсацію частки в
автомобілі «МАН 23414 » 1999 року випуску,
в розмірі 30044 грн. замість її частки у
праві спільної сумісної власності на
майно.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду
з зустрічним позовом до ОСОБА_1 та
просив суд постановити рішення, яким
визнати за ним право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1, покласти на
нього обов»язок по сплаті боргу в
порядку та на умовах визначених
кредитним договором № 416-009/06Р від 02.03.2006
р. укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ
«Правекс Банк».

В обґрунтування вимог основного
позову ОСОБА_1 вказувала на те, що з
20.10.2006 р. вона перебувала в
зареєстрованому шлюбі з відпвідачем,
від даного шлюбу вони мають двох
неповнолітніх дітей ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 За
час шлюбу за спільні кошти подружжя
було придбане майно - транспортні
засоби, а саме 15.06.2011 р. придбано
автомобіль «Форд Транзіт» 2004 р.випуску,
синього кольору, № кузова НОМЕР_4, а
28.08.2012 р. придбано автомобіль «МАН 23414 »
1999 року випуску, д/н НОМЕР_1 кузов №
НОМЕР_2. Однак, 16.11.2013 р. відповідач без
її будь-якої згоди та повідомлення
відчужив вказані транспортні засоби
відповідно до довідки-рахунку № 156289,
виданої товариством з обмеженою
відповідальністю " Автокорпорація"
відповідачу ОСОБА_3 вказуючи на те, що
даний правочин порушує її права як
дружини на спільне майно подружжя
придбане в період шлюбу просила
визнати дані договори недійсними.
Враховуючи те, що дане майно набуте
відповідачем за час перебування в
шлюбі з нею, просила визнати за нею
право власності на автомобіль «Форд
Транзіт» 2004 р.випуску, синього кольору,
№ кузова НОМЕР_4, а автомобіль «МАН 23414 »
1999 року випуску, д/н НОМЕР_1 кузов №
НОМЕР_2 залишити в власності
відповідача стягнувши з нього на її
користь компенсацію вартості між
даними транспортним засобами в розмірі
30044 грн. Посилаючись на ст..ст. 60, 65, 68, 69,
70, 71 СК України, ст.. 216, 372 ЦК України
просила заявлені позовні вимоги
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 обґрунтовував
заявлені вимоги зустрічного позову
вказуючи на те, що з 2003 р. він перебував
в фактичних шлюбних стосунках з ОСОБА_1
в подальшому 03.03.2006 р. шлюб між ними
було зареєстровано, ще до реєстрації
шлюбу на ім.»я ОСОБА_1 ними спільно було
придбано однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, квартира була придбана за 39000
доларів США, грошові кошти для
придбання даної квартири в розмірі 35000
доларів США було взято в кредит в ПАТ КБ
«Правекс-Банк» з кінцевим терміном
погашення 02.03.2016 р. в рівних щомісячних
сумах 292 долари США. Даний договір як
кредитний так і купівлі-продажу
квартири було оформлено на ім.»я ОСОБА_1
оскільки 4000 доларів США яких не
вистачало для оплати вартості квартири
були взяті в борг у матері ОСОБА_1 яка і
поставила дані умови оскільки
виступала поручителем по даному
кредитному договору. За час
перебування в шлюбі їх подружжям було
виплачено 47288, 49 доларів США,
відповідно як вказує позивач за
зустрічним позовом частка кожного з
подружжя складає 23644, 25 доларів США, а
залишок п кредиту складає 8803, 63 долари
США. Враховуючи наведене просив
постановити рішення, яким визнати за
ним право власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1, покласти на нього
обов»язок по сплаті боргу в порядку та
на умовах визначених кредитним
договором № 416-009/06Р від 02.03.2006 р.
укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Правекс
Банк» заявлені позовні вимоги просив
задовольнити вказуючи на ст..ст. 60, 65, 70,
74 СК України, ст..ст 520, 523 ЦК України та
ст..23 ЗУ «Про іпотеку».

Позивачка ОСОБА_6 в судове засідання
не з»явилась, про час та місце розгляду
справи повідомлялась належним чином,
направила до суду свого представника з
належним чином оформленими
повноваженнями, тому суд вважає
можливим розгляд справи в її
відсутності.

Представник позивача ОСОБА_7 в
судовому засіданні підтримав заявлені
вимоги основного позову та просив їх
задовольнити посилаючись на обставини
справи викладені в основному позові та
уточненнях до нього, щодо вимог
зустрічного позову просив їх
задоволенні відмовити вказуючи на те,
що відповідач немає жодного відношення
до придбання квартири, оскільки дана
квартира придбана за 44000 доларів США, з
яких 6000 доларів США були особистими
коштами позивача отриманими від
продажу квартири за адресою : АДРЕСА_2,
5000 доларів США кошти отримані від АКІ
«Укрсиббанк» № 10096196, також оскільки
коштів для придбання квартири не
вистачало, між позивачкою та ПАТ КБ
«Правекс Банк» було оформлено
кредитний договір, поручителями за
яким стали батьки які весь час і
проводили самостійно оплату даних
кредитних зобов»язань.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні заперечував щодо заявлених
вимог основного позову, вказуючи на те,
що дані спірні транспортні засоби є
його особистою власністю, оскільки ще
до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 він
займався вантажними перевезеннями, є
приватним підприємцем і дані
автомобілі придбані саме за його кошти
як підприємця, на даний час дані
автомобілі реалізовані ним, крім того
вказував, що за рахунок його коштів
проводилась оплата кредитних
зобов»язань за договором укладеним між
ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» а тому
просив заявлені вимоги зустрічного
позову задовольнити. В подальшому
відповідач в судові засідання не
з»явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином
направив до суду свого представника з
належним чином оформленими
повноваженнями, тому суд вважає
можливим розглянути справу в його
відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_8 в
судовому засіданні підтримав вимоги
зустрічного позову та просив їх
задовольнити вказуючи на обставини
справи викладені в зустрічній позовній
заяві, щодо вимог основного позову
просив в задоволенні даних вимог
відмовити вказуючи на обставини
викладені в запереченнях до заявлених
позовних вимог основного позову.

Відповідач ОСОБА_3 в судове
засідання не з»явилась, про час та
місце розгляду справи повідомлялась
належним чином, направила до суду свого
представника з належним чином
оформленими повноваженнями, тому суд
вважає можливим розгляд справи в її
відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_9 в
судовому засіданні заперечував щодо
вимог заявленого основного позову
вказуючи на те, що ОСОБА_3 надає послуги
щодо приватного перевезення
непродовольчої групи, в жовтні 2013 р.
вона познайомилась з Відповідачем і
придбала у нього спірні транспортні
засоби, згідно актів оцінки визначено
вартість автомобілів «Форд Транзіт» -
20000 грн., «МАН 23414 » 1999 року випуску, в
30000 грн. оскільки дані транспортні
засоби потребували значного ремонту то
відповідачем було сплачено ТОВ
«Флагман Сервіс Групп» за ремонт
вказаних транспортних засобів «Форд
Транзіт» - 40625 грн. 04 коп., «Форд
Транзіт» - 71529 грн. 25 коп. вказуючи на те,
що дані транспортні засоби є майном
приватного підприємства та
посилаючись на обставини викладені в
запереченнях просив в задоволенні
заявлених вимог основного позову
відмовити.

Представник третьої особи ПАТ
Комерційний банк «ПРАВЕКС БАНК» в
судове засідання не з»явився, надав
суду заперечення щодо заявлених вимог
зустрічного позову та просив справу
слухати в їх відсутності, що суд з
урахуванням думки учасників судового
розгляду вважає за можливе.

Суд, вислухавши пояснення
представника позивача, відповідача,
представника відповідача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3,
пояснення свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
дослідивши матеріали справи вважає
встановленими наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи,
20 жовтня 2006 р. в ВРАЦС Дніпровського РУЮ
м.Києва зареєстровано шлюб між ОСОБА_2
та ОСОБА_1 про що зроблено актовий запис
№ 2124. ( а.с. 7).

Від даного шлюбу сторони мають двох
неповнолітніх дітей ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2

В подальшому відповідно до рішення
Святошинського районного суду м.Києва
від 20 грудня 2013 р. шлюб між сторонами
розірвано, як вбачається з даного
рішення суду, судом встановлено, що з
травня 2013 р. сторони не ведуть
спільного господарства, не мають
спільного бюджету. ( а.с. 51-52).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК
України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа.

Таким чином, суд вважає доведеною
обставину, що сторони з травня 2013 р. не
ведуть спільного господарства, не
мають спільного бюджету.

Допитані судом в якості свідків
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_16, вказували суду на
наступні обставини:

-свідок ОСОБА_16 вказувала суду що є
матір»ю позивачки, в 2005 р. її родина
вирішила продати трикімнатну квартиру
по АДРЕСА_4 та купити двокімнатну
оскільки її старша донька вийшла заміж
і вони як батьки хотіли допомогти
доньці придбати машину, після продажу
квартири вони купили двокімнатну
квартиру, він продажу залишилось 12000
доларів США, які вони розділили між
доньками порівно, 6000 доларів США
позивачки вони поклали на депозитний
рахунок з метою отримання прибутків,
оскільки донька була незаміжня і жила з
ними, однак в подальшому ціни почали
рости і вони вирішили придбати доньці
квартиру, передивлялись варіанти
придбання і зупинились на квартирі
АДРЕСА_3, квартира була придбана за 41000
доларів США, з яких 6000 доларів США дали
готівкою а 36000 доларів брали в кредит,
кредитний договір оформили на
позивачку, вона та її чоловік були
поручителями за договором, ще 3000
доларів США витратили на оформлення
угоди, в квартирі зробили косметичний
ремонт і почали здавати в найом
оскільки з коштів отриманих за оренду
квартири мали намір платити кредит,
однак влітку 2006 р. донька - позивачка
познайомила їх з відповідачем, сказала
про намір одружитись і з вересня 2006 р.
позивачка з відповідачем почали
проживати в спірній квартирі, в жовтні
2006 р. зареєстрували шлюб. За весь час з
моменту укладання кредитного договору,
кредит погашався за її-Єрмілової Г.А. та
її чоловіка ОСОБА_19 кошти, жодних
коштів відповідачем не надавалось, в
подальшому її чоловік помер, вона
пропонувала відповідачу також стати
поручителем за даним договором, однак
він відмовився, наголошувала, що в
родині доньки- позивачки постійно не
вистачало коштів, вони постійно
збирали кошти на придбання автомобілів
і особисто вона давала 2000 доларів США
на придбання «Форда», крім того вона за
свої кошти застрахувала дітей
позивачки щоб та могла отримувати для
дітей належну медичну допомогу, на
даний час донька з дітьми проживає
разом з нею, оскільки відповідач
влаштовує сварки і не дає можливості
донь ці проживати в спірній квартирі.

-свідок ОСОБА_20 вказувала суду на те що
останні 13 років знайома з ОСОБА_2,
позивачку знає останні 11 років, з
позивачкою її познайомив в 2003 р.
відповідач, на той момент вони
зустрічались, почали проживати разом,
спочатку знімали квартири, а в 2005 р.
купили свою квартиру по АДРЕСА_1, на той
момент позивачка навчалась, вказувала
що вона була присутня коли ОСОБА_2 давав
позивачці кошти як на оплату навчання
так і на квартиру.

-свідок ОСОБА_13 вказувала суду на те, що
є сестрою позивачки, стверджувала, що в
2005 р. на її прохання батьками було
продано їх спільну трикімнатну
квартиру по АДРЕСА_4 і куплено
двокімнатну квартиру, кошти які
залишились від продажу 12000 доларів США
батьки поділили між нею та сестрою,
вона свої коти забрала на придбання
автомобіля, а кошти для сестри були
покладені в банк на депозит, а в
подальшому склали перший внесок за
придбання квартири, вказувала, що
кредит за квартиру виплачувався їх
батьками.

-свідок ОСОБА_12 вказувала суду на те, що
в лютому 2006 р. познайомилась з
позивачкою та її матір»ю ОСОБА_16,
оскільки позивачка придбала квартиру в
буд.АДРЕСА_5 де мешкає і вона, знає що в
квартирі проживали позивачка з
чоловіком ОСОБА_2 та дітьми, відносини
були нормальні, на даний час в квартирі
проживає відповідач, в 2014 р. вона
особисто бачила його як він приїздив на
автомобілі «Форд».

-свідок ОСОБА_11 вказувала що вона є
донькою відповідача ОСОБА_2, товаришує
з позивачкою з 2000 р., в 2003 р. вона
познайомила позивачку з батьком, з
липня 2003 р. вони почали зустрічатись, з
серпня 2003 р. батько вже почав проживати
з позивачкою однією сім»єю, знімали
квартири на масивах Біличі та Троєщині,
в подальшому придбали спірну квартиру,
квартири придбали за 43000 доларів США,
стверджувала що кошти за кредитним
договором на придбання квартири
виплачував її батько особисто,
оскільки позивачка ніде не працювала.
Також вказувала, що до 2005 р. її батько
перебував в шлюбі з її матір»ю, потім
шлюб розірвали і він одружився з
позивачкою, на момент коли батько почав
проживати з позивачкою у нього були два
автомобіля «Камаз» та «Опель», які були
продані і було придбано автомобілі
«МАН» та «Форд» на яких її батько
працював.

-свідок ОСОБА_17 вказував суду на те, що
знайомий з ОСОБА_2 останні десять років,
знає що до одруження у відповідача був
автомобіль «Камаз» на якому він
працював, знає що до реєстрації шлюбу з
позивачкою, відповідач та позивачка
вже проживали разом на Троєщині, а
потім придбал квартиру по АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 23 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» вирішуючи спори між
подружжям про майно, суду необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. Спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69
СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3
ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
на час перебування в шлюбі сторін на
ім.»я ОСОБА_2 було придбане майно -
автомобіль «Форд Транзіт» 2004 р.випуску,
синього кольору, № кузова НОМЕР_4, -
15.06.2011 р. та автомобіль «МАН 23414 » 1999
року випуску, д/н НОМЕР_1 кузов №
НОМЕР_2- 28.08.2012 р.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до договору купівлі-продажу
автомобіля вантажного «Форд
Транзіт» 2004 року випуску, д/н НОМЕР_3 (
НОМЕР_6) кузов № НОМЕР_4, синього
кольору, свідоцтво про реєстрацію №
НОМЕР_7 укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
16 листопада 2013 року на підставі
довідки-рахунку № 156290, виданої
товариством з обмеженою
відповідальністю " Автокорпорація"
відповідачем ОСОБА_2 реалізовано даний
автомобіль ОСОБА_3 за 20000 грн.

Також 16.11.2013 р. за договом
купівлі-продажу автомобіля
вантажного «МАН 23414 » 1999 року випуску,
д/н НОМЕР_1 кузов № НОМЕР_2, білого
кольору кольору, свідоцтво про
реєстрацію № НОМЕР_8 укладеним між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 16 листопада 2013 року на
підставі довідки-рахунку № 156289,
виданої товариством з обмеженою
відповідальністю " Автокорпорація"
ОСОБА_2 реалізовано даний автомобіль
ОСОБА_3 за 30000 грн.

На підставі вказаних документів дані
транспортні засоби зареєстровано за
ОСОБА_3

Відповідно до частин 3, 4 статті 368
ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено Договором або законом.
Майно, набуте в результаті спільної
праці та за спільні грошові кошти
членів сім'ї, є їхньою спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено договором, укладеним у
письмовій формі. Майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за
час шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ст. 68 СК України розірвання
шлюбу не припиняє права спільної
сумісної власності на майно, набуте за
час шлюбу. Розпоряджання майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності, після розірвання шлюбу
здійснюється співвласниками виключно
за взаємною згодою, відповідно до
Цивільного кодексу України.

Між тим, відповідно до ч. 4 ст. 65 СК
України договір, укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї, створює
обов'язки для другого з подружжя, якщо
майно, одержане за договором,
використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 65 СК України
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою. При укладенні
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена.

Таким чином, судом встановлено, що
16.11.2013 р. відповідачем ОСОБА_2 продано
дані транспортні засоби відповідачу
ОСОБА_3 купівля-продаж здійснена за 20000
грн. та за 30000 грн. відповідно, що
свідчить про те, що дані договори
виходять за межі дрібного побутового.
Із матеріалів справи вбачається, що
письмової згоди на відчуження
вказаного автомобіля позивач ОСОБА_1
не надавала. Таким чином, відповідач
ОСОБА_2 розпорядився спірними
автомобілями без належної згоди
другого з подружжя, оскільки доказів
виконання зазначеної в ч.3 ст. 65 СК
України вимоги про надання письмової
згоди дружини на реалізацію автомобіля
суду не надано.

Між тим, зміст
правочину не може суперечити
нормам ЦК України, іншим актам
цивільного законодавства, моральним
засадам суспільства, а волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі (ст. 203
ч.ч.1,3 ЦК України).

Згідно зі ст. 215 ч.3 ЦК України,
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша зацікавлена особа заперечує
його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний недійсним.

Зважаючи на те, що для
відчуження спірного автомобіля
наявність письмової згоди ОСОБА_1 була
обов'язковою, однак позивач не давала
письмової згоди на відчуження даних
автомобілів, договір
купівлі-продажу автомобіля,
на підставі довідки-рахунка,
суд вважає слід визнати недійсними.

В силу ст. ст. 60 ч.1, 63, 69 ч.1 СК
України, позивач ОСОБА_1 має право на 12
частину спірного майна ( автомобілів
«Форд Транзіт» 2004 р.випуску, синього
кольору, № кузова НОМЕР_4, - 15.06.2011 р. та
«МАН 23414 » 1999 року випуску, д/н НОМЕР_1
кузов № НОМЕР_2- 28.08.2012 р.), які є
спільною сумісною власністю подружжя,
у зв'язку з чим суд визнає за нею право
власності на частину автомобілів, що є
неподільною річчю.

У разі недійсності правочину
кожна зі сторін зобов'язана повернути
другій стороні у натурі все, що вона
одержала на виконання цього правочину
(ст. 216 ч.1 абз.2 ЦК України).

Тому, з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 підлягають стягненню 20000
гривень та 30000 гривень, які ним отримані
від продажу автомобілів.

Якщо майно за відплатним
договором придбане в особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач
не знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача у разі, зокрема,
якщо майно вибуло з володіння власника
не з його волі іншим шляхом (ст. 388 ч.1 п.3
ЦК України).

ОСОБА_1 як власник 12 частини
спірних автомобілів, що вибули не з
її волі, має право витребувати
зазначене майно у добросовісного
набувача ОСОБА_3

Твердження представника
відповідача ОСОБА_2 та представника
відповідача ОСОБА_3 про те, що
автомобіль був предметом
підприємницької діяльністі ОСОБА_2 не
відповідають обставинам справи,
оскільки з матеріалів справи дійсно
вбачається, що ОСОБА_2 ідентифікаційний
номер НОМЕР_5 зареєстрований 21.04.2003 р. як
фізична особа-підприємець з видом
господарської діяльності - надання
послуг з перевезення пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом,
однак у матеріалах справи відсутні
будь-які докази, які б свідчили про те,
що спірний автомобіль придбано
фізичною особою-підприємцем для
здійснення підприємницької
діяльності, чи що автомобіль
перебував на обліку як власність
фізичної особи-підриємця або
передавався до статутного фонду
суб'єкта господарювання - приватного
підприємства.

Сам по собі той факт,
що предметом спору є
автомобілі які є вантажними не є
підставою для ствердження, що
зазначені автомобілі не може бути
власністю фізичної особи або об'єктом
спільної сумісної власності
подружжя.

Щодо задоволення вимог позивача про
стягнення з відповідача на її користь
грошової компенсації за частку в
спільному майні подружжя, суд вважає,
що дані вимоги не підлягають
задоволенню, оскільки позивач при
визначенні вартості спірних
транспортних засобів взагалі
керувалась журналом з оголошеннями про
продаж автомобілів, який не може бути
розцінений судом як доказ щодо
вартості транспортних засобів,
оскільки не враховує стан спірних
транспортних засобів, інтенсивність їх
експлуатації, та інші істотні
обставини які впливають на визначення
вартості майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 СК
України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом. При цьому суд бере до
уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей
та інші обставини, що мають істотне
значення. Неподільні речі
присуджуються одному із подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними.

Згідно із ч. 4 ст. 71 СК України
присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно допускається лише за його згодою,
крім випадків, передбачених ЦК
України.

Тому, встановивши, що придбання
спірного автомобіля відбулось на праві
спільної сумісної власності сторін
із визначенням рівності їхніх часток у
цьому майні, суд, вирішуючи спір,
дійшов висновку, що спірні
автомобілі є спільним майном подружжя,
право власності на яке має бути
визнане за кожною зі сторін в
рівних частках - по ? його частині без
його поділу в натурі, оскільки
суду не надано згоди відповідача щодо
сплати на його користь компенсації за
частину в спільному майна подружжя.

Щодо вимог зустрічного позову яким
ОСОБА_2 просив визнати за ним право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1, покласти на нього обов»язок по
сплаті боргу в порядку та на умовах
визначених кредитним договором №
416-009/06Р від 02.03.2006 р. укладеним між
ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Правекс Банк» суд
вважає що дані вимоги задоволенню не
підлягають з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до договору купівлі-продажу
квартири від 03.03.2006 р. ОСОБА_21 продала, а
ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1,
продаж квартири здійснено за 196950 грн. (
а.с. 68).

Відповідно до договору іпотеки
№416-009/06Р ОСОБА_1 передала АКБ «Правекс
Банк» в забезпечення виконання
зобов»язання за кредитним договором №
416-009/06 Р від 02 березня 2006 р. ( а.с. 69-72).

Згідно до кредитного договору №
416-009/06 Р від 02 березня 2006 р. АКБ «Правекс
Банк» надано ОСОБА_1 надано кредит в
розмірі 35000 доларів США, кредит надано
строком з 02 березня 2006 р. до 02 березня 2016
р. зі сплатою 12 % річних ( а.с. 64-67).

Крім того 03.03.2006 р. між АКБ «Правекс
Банк» та ОСОБА_19 та ОСОБА_22 укладено
договори поруки № 416-009/06Р-1 та № 416-009/06Р-2
( а.с. 136-141)

Відповідно до договору №2905 від
18 травня 2005 р. ОСОБА_16 внесено на
депозитний рахунок АКІБ «УкрСиббанк»
11350 доларів США, в подальшому
відповідно до заяв про отримання
готівки ОСОБА_16 отримано 02.02.2006 р. 5050
грн., 10.02.2006 р. 25250 грн., 16.02.2006 р. 24997 грн. 50
коп.

Відповідно до копії розписки ОСОБА_21
03.03.006 р. отримано від ОСОБА_1 за продаж
квартири АДРЕСА_1 кошти повному обсязі
( а.с. 196).

Як роз'яснено в п. 23 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р.
№ 11, вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на
час припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело
і час його придбання.

Спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу (статті
60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. Спільною сумісною власністю
подружжя, зокрема, можуть бути:
транспортні засоби; грошові кошти,
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

Таким чином, судом встановлено, що
спірне майно - квартира АДРЕСА_1
придбана на ім.»я позивача до
реєстрації шлюбу з відповідачем, суду
не надано жодних належних та
допустимих доказів того, що
відповідачем проводилась сплата
коштів по даному кредитному договору
до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1, крім того
суд вважає не доведеними вимоги ОСОБА_2
про визнання за ним права власності
саме на ? частину даного майна, оскільки
не встановлено, що кошти сплачені за
час перебування даних осіб в шлюбі
сплачено саме за рахунок ОСОБА_2 і
становлять ? частину спірної квартири.

Щодо вимог ОСОБА_2 про покладення на
нього обов»язку погашення даної
заборгованості дані вимоги не
ґрунтуються на вимогах законодавства,
оскільки вказана особа взагалі не
стороною як кредитного договору так і
договору поруки.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з
відповідача ОСОБА_2 за вимогами
основного позову слід стягнути на
користь позивача ОСОБА_1 сплачений
судовий збір в розмірі 1299 грн. 57 коп.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 10,11,60,61,88,147,212,213-215,218 ЦПК
України, суд,

В И Р І Ш И
В:

Основний позов ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу автомобіля
вантажного «Форд Транзіт» 2004 року
випуску, д/н НОМЕР_3 ( НОМЕР_6) кузов №
НОМЕР_4, синього кольору, свідоцтво про
реєстрацію № НОМЕР_7 укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 16 листопада 2013 року на
підставі довідки-рахунку № 156290,
виданої товариством з обмеженою
відповідальністю " Автокорпорація".

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
20000 ( двадцять тисяч ) грн.. які отримані
від продажу автомобіля вантажного
«Форд Транзіт» 2004 року випуску, кузов №
НОМЕР_4.

Зобов»язати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2
автомобіль вантажний «Форд Транзіт» 2004
року випуску, кузов № НОМЕР_4, д/н НОМЕР_3
( НОМЕР_6).

Поділити спільно нажите майно
подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - автомобіль
вантажний «Форд Транзіт» 2004 року
випуску, кузов № НОМЕР_4, д/н НОМЕР_3 (
НОМЕР_6).

Визнати в порядку поділу майна
подружжя за ОСОБА_1 право власності на ?
частину автомобіля «Форд Транзіт» 2004
року випуску, кузов № НОМЕР_4, д/н НОМЕР_3
( НОМЕР_6).

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу автомобіля
вантажного «МАН 23414 » 1999 року випуску,
д/н НОМЕР_1 кузов № НОМЕР_2, білого
кольору кольору, свідоцтво про
реєстрацію № НОМЕР_8 укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 16 листопада 2013 року на
підставі довідки-рахунку № 156289,
виданої товариством з обмеженою
відповідальністю

" Автокорпорація".

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
30000 ( тридцять тисяч ) грн.. які отримані
від продажу автомобіля вантажного
«МАН 23414 » 1999 року випуску, д/н НОМЕР_1
кузов № НОМЕР_2.

Зобов»язати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2
автомобіль вантажний «МАН 23414 » 1999 року
випуску, д/н НОМЕР_1 кузов № НОМЕР_2, д/н
НОМЕР_1.

Поділити спільно нажите майно
подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - автомобіль
вантажний «МАН 23414 » 1999 року випуску,
д/н НОМЕР_1 кузов № НОМЕР_2, д/н НОМЕР_1.

Визнати в порядку поділу майна
подружжя за ОСОБА_1 право власності на ?
частину автомобіля «МАН 23414 » 1999 року
випуску, д/н НОМЕР_1 кузов № НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
1299 грн. 57 коп. сплаченого судового
збору.

В задоволенні іншої частини вимог
заявленого основного позову -
відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1

3-я особа: Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк «ПРАВЕКС
БАНК» про визнання права власності на
частку в спільному майні подружжя, -
залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Святошинський районний суд м. Києва
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. У разі якщо рішення було
проголошено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення суду.

Суддя:

ун. № 759/466/14-ц

пр. № 2/759/1708/14

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року Святошинський
районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді -
П»ятничук І.В.,

при секретарі -
Ковтун Р.Г.,
Іванові К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
основним позовом.

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3

про визнання недійсними договорів
купівлі-продажу транспортних засобів
та поділ спільного майна подружжя,

та за зустрічним позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1

3-я особа: Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк «ПРАВЕКС
БАНК» про визнання права власності на
частку в спільному майні подружжя, суд,
-

ВСТАНОВИВ:

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 209, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И
В:

Основний позов ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу автомобіля
вантажного «Форд Транзіт» 2004 року
випуску, д/н НОМЕР_3 ( НОМЕР_6) кузов №
НОМЕР_4, синього кольору, свідоцтво про
реєстрацію № НОМЕР_7 укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 16 листопада 2013 року на
підставі довідки-рахунку № 156290,
виданої товариством з обмеженою
відповідальністю " Автокорпорація".

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 20000 ( двадцять тисяч ) грн.. які
отримані від продажу автомобіля
вантажного «Форд Транзіт» 2004 року
випуску, кузов № НОМЕР_4.

Зобов»язати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2
автомобіль вантажний «Форд Транзіт» 2004
року випуску, кузов № НОМЕР_4, д/н НОМЕР_3
( НОМЕР_6).

Поділити спільно нажите майно
подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - автомобіль
вантажний «Форд Транзіт» 2004 року
випуску, кузов № НОМЕР_4, д/н НОМЕР_3 (
НОМЕР_6).

Визнати в порядку поділу майна
подружжя за ОСОБА_1 право власності на ?
частину автомобіля «Форд Транзіт» 2004
року випуску, кузов № НОМЕР_4, д/н НОМЕР_3
( НОМЕР_6).

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу автомобіля
вантажного «МАН 23414 » 1999 року випуску,
д/н НОМЕР_1 кузов № НОМЕР_2, білого
кольору кольору, свідоцтво про
реєстрацію № НОМЕР_8 укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 16 листопада 2013 року на
підставі довідки-рахунку № 156289,
виданої товариством з обмеженою
відповідальністю

" Автокорпорація".

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 30000 ( тридцять тисяч ) грн.. які
отримані від продажу автомобіля
вантажного «МАН 23414 » 1999 року випуску,
д/н НОМЕР_1 кузов № НОМЕР_2.

Зобов»язати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2
автомобіль вантажний «МАН 23414 » 1999 року
випуску, д/н НОМЕР_1 кузов № НОМЕР_2, д/н
НОМЕР_1.

Поділити спільно нажите майно
подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - автомобіль
вантажний «МАН 23414 » 1999 року випуску,
д/н НОМЕР_1 кузов № НОМЕР_2, д/н НОМЕР_1.

Визнати в порядку поділу майна
подружжя за ОСОБА_1 право власності на ?
частину автомобіля «МАН 23414 » 1999 року
випуску, д/н НОМЕР_1 кузов № НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
1299 грн. 57 коп. сплаченого судового
збору.

В задоволенні іншої частини вимог
заявленого основного позову -
відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1

3-я особа: Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк «ПРАВЕКС
БАНК» про визнання права власності на
частку в спільному майні подружжя, -
залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Святошинський районний суд м. Києва
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. У разі якщо рішення було
проголошено без участі особи,
яка її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення суду.

Суддя: