Солом`янський районний суд м. КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2014 року м. Донецьк

Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до Департаменту земельних ресурсів м. Києва, Київської міської Ради, ОСОБА_3 про визнання права користування земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до Департаменту земельних ресурсів м. Києва, Київської міської Ради, ОСОБА_3 про визнання права користування земельною ділянкою, в якій просить визнати за нею право користування земельною ділянкою площею 0,1243 га за адресою АДРЕСА_1, одночасно зобов`язавши Департамент земельних ресурсів погодити технічний звіт щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та внесення останнім до бази даних міського земельного кадастру інформації технічного звіту щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), та просить суд на стадії досудової підготовки для забезпечення позову заборонити будь-які дії щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 та повідомити відповідні служби, які передбачені Земельним Кодексом України (архітектуру, КП «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» та Головне Управління Держкомзему в м. Києві).

Вивчивши позовну заяву та оглянувши додані до неї документи, приходжу до наступного висновку.

Щодо вимог про визнання за позивачем права користування земельною ділянкою слід зазначити наступне. ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 придбав будинок АДРЕСА_1. В зазначеному будинку позивач постійно проживає з моменту його придбання. Однак всупереч п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позивач при викладі обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги не зазначає доказів, що підтверджують вищезазначені обставини, або не зазначає підстав згідно конкретних норм ЦПК України про звільнення від їх доказування

Також позивач стверджує, що відповідач ОСОБА_3 не проживав у будинку АДРЕСА_2 з початку 80-х років минулого століття, прилеглу земельну ділянку ніколи не обробляв, але також не зазначає певних доказів на підтвердження цього.

Крім того, як вбачається з позову позивач припускає, що якщо відповідач ОСОБА_3 мав би право на спадщину на зазначену земельну ділянку, то він повинен був би надати оригінали правовстановлюючих документів, підкреслюючи, що дата цих документів мала б бути виключно до березня 1999 року. Далі по тексту, позивач все ж таки приходить до висновку, що таких документів відповідач ОСОБА_3 не має, знов-таки порушуючи вимоги п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України.

Відтак суд вважає за необхідне довести до відома позивача, що дотримання вимог статей 119-120 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки позову і долучених до нього матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду. Позовна заява не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог, викладених у ст. ст. 119, 120 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо ж позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає всі вимоги, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

Щодо вимоги позивача зобов`язати Департамент земельних ресурсів погодити технічний звіт щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та внести до бази даних міського земельного кадастру інформацію технічного звіту щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), з якою ОСОБА_2 звертається в порядку цивільного судочинства, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦПК України визначено компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ. Зокрема, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

В свою чергу, статтею 17 КАС України передбачено, що на правовідносини, які виникають у зв`язку із здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій розповсюджується юрисдикція адміністративних судів.

Департамент земельних ресурсів м. Києва є одним із департаментів Київської міської державної адміністрації. Остання ж є суб`єктом владних повноважень, бездіяльність департаменту якої і оскаржує позивач. Так, законодавством України імперативно визначена адміністративна підсудність справ з розгляду вимоги, аналогічної тої, з якою звертається до суду ОСОБА_2 Суд в порядку цивільного судочинства позбавлений можливості зобов`язувати органи влади виконувати певні дії, коли останні відмовляються від їх здійснення.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Відтак за цією вимогою суд відмовляє у відкритті провадження, одночасно роз`яснює про можливість звернутися до суду адміністративної юрисдикції із адміністративним позовом.

Щодо зазначення позивачем в резолютивній частині позову вимоги, викладеної таким чином: «На стадії досудової підготовки для забезпечення позову заборонити прведення будь-яких дій щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 та повідомити відповідні служби, які передбачені Земельним Кодексом України (архітектуру, КП «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» та Головне Управління Держкомзему в м. Києві)», слід зазначити наступне.

Незважаючи на наявність в матеріалах позовної заяви квитанції про сплату судового збору в сумі 121,80 грн. призначення платежу «забезпечення позову» позивач всупереч положенням ст. 151 ЦПК України не подає до суду відповідну заяву, в якій обов`язково зазначає причини, у зв`язку із якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Частиною 8 статті 153 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 ЦПК України, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 15, 119-121, 122, 151-153 ЦПК України та ст. ст. 17, 18 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Департаменту земельних ресурсів м. Києва, Київської міської Ради, ОСОБА_3 в частині вимоги про визнання права користування земельною ділянкою - залишити без руху.

Роз'яснити позивачеві, що зазначені в ухвалі недоліки ним можуть бути усунені протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо у встановлений строк виявлені недоліки не будуть усунуті, заява буде вважатись неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала в цій частині оскарженню не підлягає.

В частині вимоги зобов`язати Департамент земельних ресурсів погодити технічний звіт щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та внести до бази даних міського земельного кадастру інформацію технічного звіту щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - відмовити у відкритті провадження.

Ухвала в цій частині може бути оскаржена через Солом`янський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

В частині вимоги позивача про забезпечення позову - повернути позивачу.

Роз'яснити позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала в цій частині оскарженню не підлягає.

Суддя В.С. Кицюк