Справа № 466/1356/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 грудня 2013 року Шевченківський
районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді Зими І.Є.

при секретарі Мокрицькій А.П.

з участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Управління
комунальної власності Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради, Шевченківської
райадміністрації Львівської міської
ради, Відділу приватизації
Шевченківського району м. Львова ,
третя особа Львівська міська рада про
визнання недійсним розпорядження,
наказу та свідоцтва про право
власності на житло ,-

в с т а н
о в и в :

22.02.13 р. позивач звернувся до суду
з заявою, в якійпервинно просив суд
постановити рішення, яким визнати
недійсним акт обстеження міжвідомчої
комісії будинковолодіння АДРЕСА_1 у м.
Львові, визнати недійсним
розпорядження Шевченківської
райадміністрації № 346 „а" від 17.03.06 р.
та наказ Управління комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради від
05.03.09 р. за № 572-Ж-Ш щодо оформлення
ОСОБА_3 права власності на будинок,
визнати недійсним свідоцтво про право
власності на житловий будинок на
АДРЕСА_2 від 05.03.09 р. та визнати право
власності на вказаний будинок за
позивачем. В подальшому вимоги були
уточнені та позивач просив суд
постановити рішення, яким визнати
недійсним : розпорядження
Шевченківської райадміністрації №
346"а" від 17.03.06 р. щодо погодження
експлуатації самовільно
реконструйованого сараю, що належав до
будинковолодіння АДРЕСА_1 у м. Львові;
наказ Управління комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради №
572-Ж-23 від 05.03.09 р. щодо оформлення
ОСОБА_3 права власності на житловий
будинок АДРЕСА_2 у м. Львові та
свідоцтва про право власності на
житловий будинок за адресою м. Львів
АДРЕСА_2 від 05.03.09 р. та свідоцтво про
право власності на житловий будинок на
АДРЕСА_2 від 05.03.09 р. Заяву мотивує тим,
що будинок АДРЕСА_1 у м. Львові
належав його батькам. З 1958 року він
проживав за вказаною адресою, в
подальшому в зв"язку з роботою в іншій
місцевості, повернувся з сім"єю
проживати у будинок з 1975 р. В зв"язку з
тим, що за вказаною адресою проживали
батьки, сім"я сестри, то він з дозволу
батька провів добудову над
господарською будівлею приміщень, які
обладнав для проживання своєї сім"ї, де
проживає і наданий час. У 1998 р. сестра
зі своїм чоловіком повідомили , що
мають намір провести реконструкцію
основного будинку, а в подальшому його
приватизувати. Оскільки родина
прийшла до врегулювання даного
питання , то мирно вирішили, що позивач
з сім"єю виписується з будинку АДРЕСА_1
у м. Львові , сім"ї сестри залишається
весь будинок АДРЕСА_1 у м. Львові , а його
сім"я буде володіти будинком, який
фактично ним було побудовано над
господарською будівлею. У 1999 році
відповідач розпочав реконструкцію
основного будинку . Позивач допомагав
йому у виконанні робіт по будівництву
і відповідач його запевнив, що в
рахунок оплати вказаних робіт він
допоможе йому з оформленням документів
по приватизації будинку, яку фактично
побудував позивач та де проживає на
даний час. Відтак у нього не було
жодного сумніву з приводу того, що
ОСОБА_3 займається оформленням
документів щодо права власності
позивача на збудований ним будинок.
Проте у серпні 2010 р. від дочки
відповідача він дізнався про те, що до
01.09.10 року вони повинні звільнити
спірне житло, оскільки таке на праві
власності належить відповідачу. З
цього приводу він звернувся в органи
внутрішніх справ щодо порушення
кримінальної справи по факту
шахрайських дій. Враховуючи наведене,
те, що позивач за свій кошт провів
будівництво будинку, який на даний час
зареєстрований за АДРЕСА_2 , постійно
там проживає з 1975 року, просив позов
задовольнити , оскільки відповідачем
порушено його право на отримання
документів, що засвідчували б його
право власності на створене ним майно.

В судовому засіданні позивач
підтримав позовні вимоги, покликаючись
на викладені в тексті позовних заяв
обставини. В подальшому позивач
повторно не з"явився в судове
засідання, хоча належним чином як він
так і його представники повідомлялись
про час та місце судового розгляду та
попереджались судом про розгляд справи
у їх відсутності у разі повторної
неявки. Причин неявки суду не
повідомив. Зважаючи на те, що в процесі
розгляду даної справи були заслухані
пояснення позивача, показання свідків ,
досліджувались докази, надані
стороною позивача, суд прийшов до
висновку про можливість завершення
розгляду справи у відсутності
позивача.

Відповідач та його представники в
судовому засіданні заперечили проти
позову та пояснили, що після одруження
він проживав АДРЕСА_1 м. Львові, де
проживали батьки його дружини. У
період 1971-75 рр. з їх згоди ним
особисто, за власні кошти було
проведено реконструкцію із сараю на
території вказаного будинковолодіння
у житлове приміщення з надбудовою. В
подальшому вказаному будинку було
присвоєно поштову адресу АДРЕСА_2 На
період проведення вказаних робіт
позивач проживав та працював вчителем
у с. Труханів Сколівського району
Львівської області. Згодом, за сприяння
відповідача, позивача було переведено
на роботу у м. Львів і він почав
проживати з сім"єю у вже обладнаних для
проживання приміщеннях. За
домовленістю, яка була у сім"ї, позивач
на території будинковолодіння № 34
збудував окремий будинок, в якому і
мав проживати зі своєю сім"єю,
звільнивши приміщення, що були
збудовані відповідачем. Проте
новостворене житло, якому було
присвоєно окрему поштову адресу
АДРЕСА_2 , він оформив на прізвище
своєї дочки та відмовився виселятись у
добровільному порядку з займаних
приміщень, хоча на виконання
домовленості знявся з реєстрації за
спірною адресою та зареєструвався за
адресою новозбудованого будинку. Як
позивачу, так і його дочці було відомо
про оформлення документів на прізвище
відповідача щодо його права власності
на будинок по АДРЕСА_2, проте при
зверненні з позовною заявою він не
наводить підстав для поновлення строку
позовної давності, який пропущено без
поважних причин. Просили відмовити в
задоволенні позову.

Представник Шевченківської
райадміністрації Львівської міської
ради в судовому засіданні заперечив
проти позову з тих підстав, що
оспорюване розпорядження прийняте з
дотриманням вимог чинного
законодавства.

В судовому засіданні
представники Львівської міської ради
та Управління комунальної власності
Департаменту економічної політики
Львівської міської ради заперечили
проти позову. В подальшому подали заяву
з клопотанням розглядати справу у їх
відсутності.

Представник Відділу приватизації
Шевченківського району м. Львова в
судове засідання не з"явився повторно,
хоча належним чином повідомлявся про
час та місце судового розгляду.

Заслухавши думку учасників
процесу, показання свідків, дослідивши
зібрані по справі докази, з"ясувавши
дійсні обставини справи, суд приходить
до висновку, що в задоволенні позову
слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.11.98 р.
виконкомом Львівської міської ради
ОСОБА_14., ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на праві
приватної власності, в порядку
приватизації державного житлового
фонду , було передано квартиру у
одноквартирному будинку АДРЕСА_1 у м.
Львові. Рішенням виконкому Львівської
міської ради № 465 від 08.09.00 р. вказаний
будинок було знято з балансу міської
ради. На вказаний період позивач не був
зареєстрований за вказаною адресою, в
зв"язку з перереєстрацією у будинок
АДРЕСА_2 . З матеріалів
інвентаризаційної справи по згаданому
будинку вбачається, що 11.02.97 р. ОСОБА_2
звертався з власноручною заявою в
адресу Львівського МБТІ щодо внесення
змін в зв"язку з проведенням
самовільного будівництва будинку на
території будинковолодіння АДРЕСА_1 у
м. Львові. З наданих в розпорядження
суду квитанції про придбання
будматеріалів вбачається, що такі
могли бути використані і для
будівництва будинку АДРЕСА_2 , оскільки
датовані тим же періодом. В подальшому,
на підставі поданий проектних
пропозицій Шевченківською
райадміністрацією, згідно заяви доньки
позивача - ОСОБА_6 було прийнято
розпорядження за № 970 від 08.08.97 р., яким
затверджено висновок міжвідомчої
комісії від 22.04.97 р. та з врахуванням
Акту Державної комісії про готовність
закінченого будівництвом об"єкта до
експлуатації, розпорядження № 685 від
05.06.98 р. про присвоєння окремого
поштового номера , 08.07.98 р. на ім"я
ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право
власності на новозбудований будинок
АДРЕСА_2 у м. Львові, куди і
зареєструвався позивач з власної
ініціативи. Відтак, жодного відношення
до будинковолодіння АДРЕСА_1 з
вказаного періоду позивач не має.

Як вбачається з Державного акту
про право власності на земельну
ділянку , виданого 20.07.07 р., відповідачу
та членам його сім"ї на праві власності
було передано земельну ділянку пл. 0,0822
га а адресою АДРЕСА_1 у м. Львові. У
вказаний період на території
будинковолодіння знаходився
реконструйований з господарської
будівлі будинок, якому в подальшому на
підставі розпорядження
Шевченківської райадміністрації № 1171
від 29.10.08 р. було присвоєно окрему
поштову адресу м. Львів АДРЕСА_2

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Відповідно до
вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Позивачем не надано в
розпорядження суду жодних доказів на
підтвердження того, що реконструкцію з
надбудовою з господарської будівлі за
адресою м. Львів АДРЕСА_1 проведено
саме ним. Як на підставу для
задоволення позовних вимог позивач
покликається на порушення вимог ст. 321,
393 ЦК України, між тим жодних доказів на
підтвердження того, що відповідачем
порушено його право приватної
власності в процесі розгляду справи не
здобуто.

Так, як вбачається з показань
допитаних в якості свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 , саме
відповідачем проводились роботи по
спорудженню спірного будинку. Так, ним
придбавались будівельні матеріали, він
оплачував працю робітників, які
працювали на будові. Крім того, як
пояснила допитана в якості свідка
ОСОБА_8, що є рідною сестрою позивача,
зі слів батьків їй відомо про те, що
ОСОБА_3 дозволив сім"ї позивача
проживати у побудованих ним
приміщеннях, оскільки іншого житла
вони не мали, при переїзді у м. Львів
позичили у батьків та відповідача
кошти на придбання автомобіля. Також
зі слів самого позивача їй відомо , що
навіть у період, коли він допомагав
своєю працею на спірній будові, ОСОБА_3
платив йому за виконані ним роботи. В
подальшому позивач на території
будинковолодіння АДРЕСА_1 збудував
окремий будинок, який оформив на свою
доньку, та де зареєстрований на даний
час. Йому було відомо про отримання
відповідачем документів, що
стверджують його право власності на
АДРЕСА_2, оскільки неодноразово коли
збиралась вся родина, і при цьому був
присутній позивач, це питання
обговорювалось.

Крім того, саме ОСОБА_3 був
притягнутий до адміністративної
відповідальності за ст. 150 КУпАП та
сплатив штраф за самовільну
реконструкцію сараю в житлове
приміщення за адресою м. Львів АДРЕСА_1.
З відповідачем була укладена також
угода про погодження самочинного
будівництва та ним було сплачено в
місцевий бюджет 3372 грн. 55 коп. , що
стверджується квитанцією, наявною в
матеріалах справи.

Відтак, у відповідності до вимог
Закону України „ Про місцеве
самоврядування", ст.ст. 328, 331,337, 381, 383 ЦК
України Шевченківською рай
адміністрацією було прийняте
розпорядження за № 346 а від 17.03.06 р.
щодо погодження експлуатації
самовільно реконструйованого сараю, що
належав до будинковолодіння АДРЕСА_1 у
м. Львові та Управлінням комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради
видано Наказ за № 572-Ж-23 від 05.03.09 р.
щодо оформлення ОСОБА_3 права
власності на житловий будинок АДРЕСА_2
у м. Львові Відтак, відсутні і підстави
для скасування свідоцтва про право
власності на житловий будинок за
адресою м. Львів АДРЕСА_2 від 05.03.09 р. ,
що було видане на ім"я відповідача.

Рішенням Шевченківського райсуду
м. Львова від 18.02.13 р. , що набрало
законної сили, було задоволено позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_12, ОСОБА_13 про
виселення з будинку АДРЕСА_2 у м. Львові.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57,60, 61, 209 ,
214 ЦПК України , ст.ст. 328, 331,337, 381, 383 ЦК
України, Законом України „ Про місцеве
самоврядування", суд , -

в и р і
ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Управління комунальної власності
Департаменту економічної політики
Львівської міської ради,
Шевченківської райадміністрації
Львівської міської ради , Відділу
приватизації Шевченківського району м.
Львова , третя особа Львівська міська
рада про визнання недійсним
розпорядження Шевченківської
райадміністрації № 346 а від 17.03.06 р. щодо
погодження експлуатації самовільно
реконструйованого сараю, що належав до
будинковолодіння АДРЕСА_1 у м. Львові ;
наказу Управління комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради №
572-Ж-23 від 05.03.09 р. щодо оформлення
ОСОБА_3 права власності на житловий
будинок АДРЕСА_2 у м. Львові ; свідоцтва
про право власності на житловий
будинок за адресою м. Львів АДРЕСА_2 від
05.03.09 р. відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів після
його оголошення через Шевченківський
районний суд м. Львова.

Суддя: І. Є. Зима