АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/74/14
Справа № 635/2844/13
Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого, судді - Кіся
П.В.,

суддів: - Макарова
Г.О.,

- Кружиліної О.А.,

при секретарі - Прийміч А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 30 липня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про стягнення грошових коштів за
договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з вказаним позовом, який в
подальшому уточнив і просив стягнути з
ОСОБА_3 заборгованість у сумі 635 744 грн. 44
коп. та судовий збір

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказував, що 02.04.2010 року на підставі
договору позики, посвідченого
приватним нотаріусом ОСОБА_6, він
позичив ОСОБА_3 207 296 грн., що є
еквівалентом 26 240 доларів США. Згідно
умов договору ОСОБА_3 зобов'язалась
повернути позику частками до 02.10.2010
року, а у випадку прострочення платежу -
сплачувати штраф у розмірі 50% і пеню у
розмірі 1%. Однак ОСОБА_7, починаючи з
12.11.2010р., перестала платити і таким
чином станом на 20.06.2012р. має
заборгованість, яка, з урахуванням
штрафу та пені, складає 635744 грн. 44 грн.
(а.с.4-5, 31-32).

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 30.07.2013 року
позовну заяву ОСОБА_4 задоволено. Суд
вирішив стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 635 744 грн. 44 коп. за договором
позики та судовий збір у сумі 3441 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати вказане рішення, вважаючи
його необґрунтованим та таким, що
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
і прийняти нове рішення, яким відмовити
у задоволені позову.

В обґрунтування апеляційної скарги
ОСОБА_3 зазначає, що судом першої
інстанції були порушені її права на
захист; що суд не взяв до уваги ту
обставину, що її будинок, розташований
по вул.8-го Березня в с.Васищево
Харківського району Харківської
області, коштує 50 000 доларів США і
фактично був заставним майном за
договором позики від 02.04.2010 року,
формально переоформлений за договором
купівлі-продажу від 02.04.2010 року на
ОСОБА_4, нібито в якості страховки.
Таким чином ОСОБА_4 отримує і гроші в
порядку повернення боргу і намагається
виселити родину ОСОБА_3 з її будинку.

При розгляді справи в суді апеляційної
інстанції ОСОБА_7 і її представник
надали нові докази про часткове
повернення боргу, проте продовжували
наполягати на задоволенні апеляційної
скарги і ухваленні рішення про відмову
у задоволенні позову.

ОСОБА_4, будучи належним чином
повідомленим про час та місце розгляду
справи, в судові засідання апеляційної
інстанції не з'явився, причину неявки
не повідомив.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_9, діюча за
довіреністю від 18.10.2013р., апеляційну
скаргу визнала частково і, з
урахуванням поданих відповідачем та її
представником в суді апеляційної
інстанції нових доказів (розписок) про
часткове повернення боргу, звернулася
з заявою про зменшення позовних вимог і
просила змінити рішення суду першої
інстанції, шляхом зменшення суми
стягнення до 578 881 грн.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, що
з'явилися, дослідивши письмові докази,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволення за
таких підстав.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
правильно визначив фактичні обставини
та норми закону, згідно яких має бути
вирішено спір.

Судом першої інстанції встановлено, що
02 квітня 2010 року ОСОБА_4 і ОСОБА_7 уклали
договір позики, за умовам якого ОСОБА_4
надав ОСОБА_7 позику у сумі 207296 грн. що
еквівалентно 26240 доларам США, а ОСОБА_3
зобов'язалась повернути грошові кошти
в строк до 20.06.2012 року шляхом повернення
їх частками у визначені сторонами
строки.

Також умовами цього договору
передбачено, що у разі порушення
позивальником ОСОБА_7 понад 5
календарних днів зобов'язання в
частині своєчасного платежу у порядку
повернення позики, вона повинна буде
сплачувати штраф у розмірі 50% від
несвоєчасно сплаченої суми, а також
пеню за кожний день несплати у розмірі
1% від суми несплаченого чи несвоєчасно
сплаченого платежу. Факт повернення
коштів позичальником підтверджується
здійсненням напису про це
позикодавцем на обох примірниках
договору позики. (а.с.8).

Факт укладення зазначеного договору
позики підтверджено в суді належними
та допустимими доказами, зокрема,
наданим суду позивачем текстом
укладеного в письмовій формі, як того
вимагає ст.1047 ЦК України, посвідченого
нотаріусом, договору позики. Цей факт
укладення договору позики
відповідачем у передбаченому законом
порядку не оспорений і судом недійсним
не визнано.

Також суд першої інстанції
обґрунтовано, у відповідності з
вимогами ст.1050 та ч.2 ст.625 ЦК України,
дійшов до висновку про необхідність
задоволення позову в частині вимог про
стягнення з відповідача суми боргу,
який залишився після часткового
виконання нею своїх зобов'язань, а
також стягнення передбачених умовами
договору штрафу і пені.

Разом з тим, суд першої інстанції
неповно з'ясував обставини щодо
виконання відповідачем ОСОБА_7
зобов'язання про повернення боргу
шляхом внесення відповідних платежів,
а також обставини, які мають значення
для правильного застосування
наслідків при порушенні зобов'язань за
договором позики.

Як вбачається з наданих відповідачем
та її представником в суді апеляційної
інстанції нових доказів, які надати в
суді першої інстанції вони не змогли
через безпідставне відхилення судом
клопотання ОСОБА_7, позивач при
розрахунках помилково виходив з того,
що 12.11.2010 року ОСОБА_7 повернула лише 800
доларів США, тоді як в дійсності вона
повернула 8 000 доларів США. Крім того,
поза увагою позивача і суду залишився
факт повернення ОСОБА_7 08.06.2010 року 3200
грн. в рахунок погашення
заборгованості за договором позики, що
підтверджується відповідною
розпискою.

Ці обставини не заперечувала в суді
апеляційної інстанції і представник
позивача, яка просила зменшити суму
стягнення за рішенням суду з
урахуванням здійснення відповідачем
вказаних розрахунків.

Представник відповідача, підтримавши
апеляційну скаргу, просила не
застосовувати одночасного стягнення і
штрафу і пені, вважаючи застосування
цих двох санкцій одночасно несумісним,
а у разі, якщо судова колегія не
погодиться з таким твердженням,
просила зменшити розмір пені,
враховуючи виключні обставини,
посилаючись на явно неспівмірний
розмір основного боргу і пені, на тяжкі
наслідки для сім'ї відповідача у
вигляді позбавлення житла,

Крім того, відповідач та її представник
надали суду апеляційної інстанції
письмовий висновок фахівців в галузі
права та бухгалтерського обліку ТОВ
«Лампарус» від 11.02.2014р. про розрахунок
суми заборгованості ОСОБА_7 за
договором позики від 02.04.2010 року і
обчислення штрафних санкцій та пені з
урахуванням розписок сторони позивача
та підтверджених в суді апеляційної
інстанції доводів позивача про
розрахунки 08.06.2010р. і 12.11.2010 року.

Оскільки позивачем та його
представником зазначені факти
часткового повернення боргу ОСОБА_3 не
заперечуються, а надані відповідачем
арифметичні розрахунки фахівцями ТОВ
«Лампарус» не спростовуються, колегія
суддів бере їх за основу і приходить до
висновку про те, що з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 належить стягнути (станом на
20.06.2013року, як просив ОСОБА_4 .в
уточненій позовні заяві) грошові кошти
за договором позики від 02.04.2010р., а саме:
з основного боргу - у розмірі 124464 грн.00
коп., штраф у сумі 72956 грн.00 коп. і пеню у
сумі 22614 грн.32 коп., а всього - 220034 грн.32
коп.

При цьому колегія суддів частково
задовольняє заяву представника
відповідача в суді апеляційної
інстанції в частині застосування
положень частини 3 ст.551 ЦК України про
зменшення неустойки у вигляді пені і
зменшує її до суми у 22614 грн., яка є не
нижчою з розрахунку подвійного розміру
облікової ставки НБУ станом на 20.06.2013
року, виходячи з того, що нарахований
позивачем розмір пені значно перевищує
суму основного боргу, а також
враховуючи тяжкі наслідки для сім'ї
ОСОБА_7, яка залишилась без житла.

З урахуванням зміни розміру суми, яка
підлягає стягненню з боржника ОСОБА_3
за договором позики, колегія суддів
також зменшує суму судових витрат, яку
належить стягнути з неї на користь
позивача відповідно приписів ст..88 ЦПК
України і ст.2 Закону України «Про
судовий збір»,

Доводи апелянтів про незаконність
подвійного стягнення неустойки не
ґрунтуються на положеннях статті 549 ЦК
України, частини 2 і 3 якої відповідно
передбачають можливість застосування
штрафу і пені як різновидів неустойки.
Крім того, застосування цих видів
неустойки сторони передбачили при
укладенні договору позики.

Доводи апелянта і її представника про
те, що ОСОБА_4, шахрайським шляхом,
вчинивши злочин, передбачений ст..190 КК
України, заволодів і житловим будинком
вартістю понад 50000 доларів США, який
фактично був заставним майном, і
вимагає стягнення грошей за цією ж
угодою, колегія суддів не сприймає у
якості обставини, яка має бути
врахована при вирішення спору,
оскільки зазначені ними факти про
заволодіння майном шахрайським шляхом
не підтверджені вироком суду, що набрав
законної сили, і не впливають на
вирішення спору у цій справі.

На підставі викладеного, керуючись
ст..ст.303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.п.1,4 ст.309,
ст..ст.313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Харківського районного суду
Харківської області від 30 липня 2013 року
змінити.

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4
заборгованість за договором позики від
02 квітня 3010 року у сумі 220034 грн.32 коп.,
яка складається з: основного боргу у
сумі 124564 грн.; штрафу у сумі 72956 грн.;
пені у сумі 22614 грн.32 коп.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 2200
грн.34 коп. у якості компенсації судових
витрат.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення, в касаційному порядку
може бути оскаржене безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: