Єдиний унікальний номер 725/7574/13-ц
Номер провадження 2/725/1614/13
03.03.2014 року Першотравневий
районний суд м.Чернівців
головуючого судді Піхало Н. В.
при секретарі Верешко В.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Чернівці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
У грудні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики.
В обґрунтування позову вказував на те,
що 28 травня 2010 року між ним та
відповідачем укладено договір позики,
за умовами якого він надав останньому
у позику грошові кошти в сумі 100 000 грн.
терміном на 3 місяці з 28 травня 2010 року
по 28 серпня 2010 року. На
підтвердження укладеного договору та
отримання суми позики відповідачем
ОСОБА_2 складено відповідну розписку.
Разом з тим, відповідач свої
зобов'язання за договором позики не
виконав та у визначений у договорі
строк, а саме до 28 серпня 2010 року кошти
не повернув та у подальшому уникав
зустрічей, у зв'язку з чим він був
змушений 13 липня 2011 року звернутися до
Шевченківського РВУ МВС України в
Чернівецькій області з відповідною
заявою, яка зареєстрована в ЖРЗПЗ за №
6242 від 13 липня 2011 року.
В ході проведення співробітниками
райвідділу міліції за фактами,
вказаними у заяві, відповідач ОСОБА_2
складено 19 липня 2011 року розписку, в
якій останній зобов'язався повернути
суму боргу до кінця вересня 2011 року, що
підтверджується листом
Шевченківського РВУ МВС України в
Чернівецькій області № 31/87 А.з від
2 грудня 2013 року з доданими до неї
копіями постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи від 19
липня 2011 року та вказаної розписки.
Також вказував на те, що відповідач не
зважаючи на написання розписки, в
якій він зобов'язався суму боргу
повернути до кінця вересня 2011 року,
грошових коштів у визначений строк
не повернув й відповідно на час
звернення до суду з позовом свої
зобов'язання не виконав, продовжує
ухилятися від зустрічей та не приймає
ніяких мір по виконання своїх
зобов'язань за договором позики.
Посилаючись на вказане, просив
стягнути з відповідача суму боргу за
договором позики в розмірі 100 000 грн., а
також судові витрати, пов'язані із
сплатою судового збору в розмірі 1000
Позивач та його представник в судове
засідання не з'явилися. Представник
позивача надіслав суду заяву про
розгляд справи у його відсутності,
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі та просив позов задовольнити, а
також вказав на те, що не заперечує
проти винесення заочного рішення по
справі.
Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності.
Справа слухалась у відсутності
відповідача, який не з'явився в судове
засідання незважаючи на те, що належним
чином був повідомлений судом про час
та місце розгляду справ за останнім
відомим місцем реєстрації, а також
шляхом розміщення відповідного
оголошення в пресі (а.с. 24,25, 32-35). Причини
своєї неявки суду не повідомив і не
подав заяви про відкладення розгляду
справи.
У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у
разі повторної неявки в судове
засідання відповідача, повідомленого
належним чином, суд вирішує справу на
підставі наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення).
Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Таким чином, ураховуючи вищевказане,
суд вважає за можливе розглянути
справу у відсутність відповідача та
ухвалити заочне рішення відповідно до
ст. 224 ЦПК України, оскільки представник
позивача не заперечував проти заочного
розгляду справи й відповідно суд на
підставі ст.ст.169,224 ЦПК України вирішує
справу на підставі наявних у ній даних
чи доказів (постановляє заочне
рішення).

Дослідивши матеріали справи у
їх сукупності, з'ясувавши дійсні
обставини справи, суд приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню виходячи з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та
заперечень окрім випадків,
встановлених ст.61 цього Кодексу.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Так, положеннями ст.11 ЦК України
визначено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, тощо. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Як убачається з матеріалів справи, 28
травня 2010 року між сторонами укладено
договір позики, за умовами якого
позивач надав відповідачу у позику
грошові кошти в сумі 100 000 грн.
терміном на 3 місяці з 28 травня 2010 року
по 28 серпня 2010 року.

На підтвердження укладеного договору
та отримання суми позики відповідачем
ОСОБА_2 складено відповідну розписку
(а.с. 4).

Оскільки відповідач свої зобов'язання
за договором позики не виконав та у
визначений у договорі строк , а саме до
28 серпня 2010 року кошти не повернув,
позивач 13 липня 2011 року звернутися до
Шевченківського РВУ МВС України в
Чернівецькій області з відповідною
заявою, яка зареєстрована в ЖРЗПЗ за №
6242 від 13 липня 2011 року (а.с 5).

В ході проведення співробітниками
райвідділу міліції відповідної
перевірки за фактами, вказаними у
заяві, постановою від 19 липня 2011 року
відмовлено у порушенні кримінальної
справи, а також складено розписку про
повернення коштів в сумі 100 000 грн.
позивачу у строк до кінця вересня 2011
року (а.с. 6-7).

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом положень ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у
разі порушення зобов`язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із положеннями ст. 1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої
статті 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

При цьому, за своєю суттю розписка про
отримання в борг грошових коштів є
документом, який видається боржником
кредитору за договором позики,
підтверджуючи як його укладення, так і
умови договору, а також засвідчуючи
отримання боржником від кредитора
певної грошової суми або речей.

Таким чином, досліджуючи боргову
розписку, суд приходить до висновку,
що дана розписка незалежно від
найменування документа, є
підтвердження існування між сторонами
договірних зобов'язань й відповідно
свідчить про існування у відповідача
ОСОБА_2 зобов'язання перед позивачем з
приводу повернення отриманих у позику
коштів.

Крім того, відповідно до ст. 1049 ЦК
України визначено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такого самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи вищевказане, судом
достовірно встановлено факт існуючого
боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 у розмірі 100
000 грн. та відповідач жодними доказами
в розумінні положень ст. ст. 10,60 ЦПК
України даного факту не спростовано, як
й не надано доказів на підтвердження
безгрошовості даної розписки, а також
доказів повернення суми боргу.

Оскільки, в судовому засіданні знайшла
своє підтвердження та обставина, що
відповідачем порушено передбачений
договорами порядок погашення
заборгованості, сума боргу за
договором позики ним у визначений в
договорі строк не повернута, позовні
вимоги про стягнення заборгованості
підлягають задоволенню в межах
заявлених позовних вимог на суму 100 000
грн. основного боргу.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
потрібно стягнути судовий збір у
розмірі 1000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст.526, 536, 610, 611, 1046-1050 ЦК України, ст. ст. 10,
15, 60, 61, 88, 169, 208, 209, 224-226, 212-215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму основного боргу в розмірі 100 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму сплаченого судового збору у
розмірі 1000 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом за письмовою заявою відповідача,
поданою ним протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до апеляційного суду
Чернівецької області через
Першотравневий районний суд м.Чернівці
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці
Н. В. Піхало