Справа № 461/5837/13-ц
Провадження № 22-ц/779/295/2014
Головуючий у 1 інстанції Государський
Суддя-доповідач Шишко А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів:
Беркій О.Ю., Пнівчук О.В.,

секретаря
Яковин М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області про визнання
незаконним акту розслідування
нещасного випадку в частині, акту про
нещасний випадок в частині та внесення
відповідних змін до актів за
апеляційною скаргою представника
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області - Здинянчина Романа
Тимофійовича на рішення Галицького
районного суду міста Львова від 12
серпня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Галицького районного суду
міста Львова від 12.08.2013 року задоволено
позов ОСОБА_2 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області про визнання
незаконним акту розслідування
нещасного випадку в частині, акту про
нещасний випадок в частині та внесення
відповідних змін до актів.

Визнано незаконним зазначення в акті
розслідування нещасного випадку
(поранення), що стався (сталося) 23.07.1996
року близько 21:00 з потерпілим ОСОБА_2,
від 02.04.2011 року (форма Н-5), та в акті №62
про нещасний випадок (у тому числі
поранення) капітана міліції ОСОБА_2, від
18.04.2011 року (форма Н-1), причини нещасного
випадку "порушення вимог безпеки під
час експлуатації транспортних
засобів".

Внесено зміни до акту розслідування
нещасного випадку (поранення), що
стався (сталося) 23.07.1996 року близько 21:00
з потерпілим ОСОБА_2, від 02.04.2011 року
(форма Н-5), та в акті №62 про нещасний
випадок (у тому числі поранення)
капітана міліції ОСОБА_2, від 18.04.2011 року
(форма Н-1), шляхом зазначення причиною
нещасного випадку "незадовільний
технічний стан території
(автомобільних доріг)".

Стягнуто з Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області на користь
держави 114 грн. 70 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі представник
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області - Здинянчин Р.Т. посилається на
неповне з'ясування судом обставин
справи, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають для
справи, які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, грубе порушення
норм матеріального та процесуального
права. У зв'язку з цим, представник
апелянта просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовити.

Представник апелянта свої вимоги
обґрунтовує тим, що, звертаючись з
позовом до суду з цивільним позовом,
ОСОБА_2 порушив юрисдикцію судів, адже
предметом позову є публічно-правовий
спір фізичної особи із УМВС, як
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень (дій,
бездіяльності). Предмет позову аж ніяк
не стосується здоров'я фізичної особи,
що є її особистим немайновим правом,
захист якого здійснюється, зокрема, за
нормами цивільного законодавства, або
виникає із трудових правовідносин, як
зазначено у роз'ясненні ВССУ з розгляду
цивільних і кримінальних справ. Даний
спір не виник із трудових
правовідносин та не спрямований на
захист особистих немайнових прав.
Справа, що розглядається, це спір
фізичної особи щодо законності рішень
органу державної влади - суб'єкта
владних повноважень при здійсненні
владних управлінських функцій.

Розслідування нещасного випадку,
що трапився з ОСОБА_2 в 1996 році,
проводилось посадовими особами УМВС у
відповідності до Порядку,
затвердженого наказом МВС України від
27.12.2002 року №1346. Всі дії посадових осіб
УМВС стосовно розслідування нещасного
випадку були здійснені на підставі, в
межах повноважень та у спосіб
передбачений чинним законодавством
України.

Позивач подав позов з метою зміни
причини нещасного випадку на
формулювання "незадовільний технічний
стан території (автомобільних доріг)".
Дана причина відноситься до "технічних
причин" і закономірно, що вона не може
базуватися виключно на бажанні і
припущенні потерпілого. Станом на
грудень 1997 року, час коли проведено
первинне службове розслідування не
було констатовано такої "технічної
причини" і такі обставини нічим не
підтверджуються. На думку представника
апелянта, єдиним аргументом позивача
для задоволення позову та зміни
причини нещасного випадку є його
спогади, що не підтверджені жодними
документальними доказами. Незалежно
від причин нещасного випадку з
позивачем, висновок резолютивної
частини актів форми Н-5 та форми Н-1
залишається незмінним, а саме, що
нещасний випадок трапився в період
проходження служби при виконанні
службових обов'язків.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи
представника позивача, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам щодо законності та
обґрунтованості.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив з того, що
в матеріалах справи відсутнє
підтвердження факту порушення
позивачем безпеки експлуатації
транспортного засобу, що не
спростовано представником
відповідача, який не зміг пояснити
причини наявності різних примірників
актів.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Як встановив суд першої інстанції та
вбачається з матеріалів справи, 23.07.1996
року слідчий в ОВС СВ РЗОГ СУ УМВС
України у Львівській області ОСОБА_2,
повертаючись із відрядження на
приватному автомобілі "Опель Аскона",
потрапив у дорожньо-транспортну
пригоду та отримав тілесні ушкодження.

З метою розслідування даного нещасного
випадку, згідно "Порядку розслідування
та обліку нещасних випадків,
професійних захворювань та аварій, що
сталися в органах і підрозділах
системи МВС України" від 27.12.2002 року
№1346, 31.03.2011 року розпорядженням
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області було створено відповідну
комісію.

Відповідно до вимог вищенаведеного
Порядку, комісія зобов'язана скласти
акт розслідування нещасного випадку (у
тому числі поранення) за формою Н-5 у
трьох примірниках, а також акт за
формою Н-1 у п'яти примірниках і
передати їх на затвердження керівнику
підрозділу, який призначив комісію.
Після чого, один акт за формою Н-5 та
формою Н-1 видається потерпілому або
його довіреній особі.

Як вбачається з матеріалів справи №62
про розслідування пригоди, яка
трапилась 27.07.1996 року із ОСОБА_2, акт за
формою Н-5 був складений відповідною
комісією 02.04.2011 року, а акт за формою Н-1 -
18.04.2011 року та затверджені т.в.о
начальника ГУМВС України у Львівській
області Нагачевським С.В. 20.04.2011 року
(а.с.2-7 матеріалів розслідування).

ОСОБА_2 подаючи позов, долучив до
позовної заяви акт розслідування
нещасного випадку (поранення), що
стався 23.07.1996 року з ОСОБА_2 форми Н-5 від
02.04.2011 року та акт №62 про нещасний
випадок капітана міліції ОСОБА_2 форми
Н-1 від 18.04.2011 року (а.с.6-10). В пункті 4 акту
форми Н-5 вказано, що причиною нещасного
випадку став: "незадовільний технічний
стан території (автомобільних доріг)".
Аналогічні причини нещасного випадку,
вказані в пункті 7 акту за формою Н-1.

В той час, як в матеріалах справи №62 про
розслідування пригоди, що трапилась
27.07.1996 року із слідчим ОВС СВ РЗОГ СУ
УМВС України у Львівській області
ОСОБА_2, знаходяться вищенаведені акти
форми Н-5 та Н-1 іншого змісту. В пункті 4
та пункті 7 спірних актів причиною
нещасного випадку вказано: "порушення
вимог безпеки під час експлуатації
транспортних засобів" (а.с.4, 6
матеріалів розслідування).

Таким чином, існують різні варіанти
одного і того самого акту стосовно
нещасного випадку, який трапився з
ОСОБА_2 23.07.1996 року, що суперечить
вимогам "Порядку розслідування та
обліку нещасних випадків, професійних
захворювань та аварій, що сталися в
органах і підрозділах системи МВС
України" від 27.12.2002 року, хоча всі акти,
як форми Н-5 (три примірника) так і форми
Н-1 (п'ять примірників) мають
відповідати один одному та бути
однакового змісту.

Крім того, з висновку за матеріалами
службової перевірки по факту отримання
тілесних ушкоджень слідчим в ОВС СВ
РЗОГ СУ УМВС у Львівській області
капітаном міліції ОСОБА_2 від 12.12.1997
року не вбачається, що
дорожньо-транспортна пригода
трапилась внаслідок порушення ОСОБА_2
вимог безпеки під час експлуатації
транспортних засобів, про що вказано в
актах Н-5 та Н-1. У даному висновку,
зазначено, що позивач не справився з
управлінням і з'їхав з дороги в кювет,
однак причина внаслідок, якої ОСОБА_2 не
впорався з керуванням, у даному
висновку не вказана (а.с.8-9 матеріалів
розслідування).

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції дійшов законного та
обґрунтованого висновку, визнаючи
незаконними зазначення в акті
розслідування нещасного випадку
(поранення), що стався (сталося) 23.07.1996
року близько 21:00 з потерпілим ОСОБА_2,
від 02.04.2011 року (форма Н-5), та в акті №62
про нещасний випадок (у тому числі
поранення) капітана міліції ОСОБА_2, від
18.04.2011 року (форма Н-1), причини нещасного
випадку "порушення вимог безпеки під
час експлуатації транспортних
засобів".

Не заслуговують на увагу доводи
представника апелянта про те, що ОСОБА_2
порушив юрисдикцію судів, адже
предметом позову є публічно-правовий
спір фізичної особи із УМВС, як
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень (дій,
бездіяльності).

Згідно п.10 постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №3 від 01.03.2013 року "Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ", справи про оскарження рішень
медико-соціальної експертної комісії,
повідомлень медичних установ і актів
розслідування нещасних випадків й
хронічних професійних захворювань
підлягають розгляду в порядку
цивільного судочинства, оскільки спір
стосується здоров'я фізичної особи, що
є її особистим немайновим правом,
захист якого здійснюється, зокрема, за
нормами цивільного законодавства, або
виникають із трудових правовідносин.

На думку колегії суддів, даний спір
стосується здоров'я фізичної особи, тим
більше, що вищенаведений пункт
постанови стосується всіх актів
розслідування нещасних випадків,
незалежно від того до повноважень
якого органу було віднесено обов'язок
по проведенню розслідування та
складенню акту.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції обставини справи з'ясовано
всесторонньо і повно та ухвалено
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
обґрунтованості якого доводи
апеляційної скарги не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області - Здинянчина Романа
Тимофійовича відхилити.

Рішення Галицького районного суду
міста Львова від 12 серпня 2013 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
А.І. Шишко

Судді:
О.Ю. Беркій

О.В. Пнівчук