РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року Дзержинський міський суд Донецької області в складі: судді Нємиш Н.В., при секретарі Андрієвій Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 1966 року є власником житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Донька позивача ОСОБА_3 уклала свій шлюб з відповідачем та прийняла його прізвище. В 2004 році за проханням доньки позивач прописав відповідача в своєму будинку. З вищезазначеного часу і по теперішній час відповідач в будинку не мешкав, речей, що належать йому на праві приватної власності в будинку не має. Відповідач добровільно відмовляється виписуватись із будинку позивача.

В судовому засіданні позивачі заявлені вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечував, суду пояснив, що він інвалідом І групи, за адресою позивача він не проживає, але для отримання пенсії йому потрібна постійна прописка, а якщо його випишуть, то йому ніде буде приписатись, у нього не має постійного місця проживання. Перешкоди відповідач позивачу у користуванні своїм майном не чинить, комунальні послуги за нього позивач не сплачує. Також зазначив, що рішенням Дзержинського міського суду від 11.04.2012 року ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, тобто з тих самих підстав.

Вислухав пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Судом встановлено, що будинок по АДРЕСА_1, належить на праві власності ОСОБА_1

Відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з донькою позивача. З 2004 року відповідач прописаний за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином з матеріалів справи вбачається, що відповідач вселився в займане ним приміщення в період перебування в шлюбі з донькою позивача на правах члена сім'ї. Вказані факти в судовому засіданні ніким не спростовані.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК України, тобто дружина власника квартири, їхні діти і батьки, а також інші особи.

Як член сім'ї відповідач був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1, а тому він у встановленому законом порядку набув права користування ним.

Незважаючи на те, що шлюб між донькою позивача та відповідачем розірвано, припинення сімейних відносин з власником житла не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користування займаним приміщенням. Особа, яка вселилась в житловий будинок, як член сім'ї власника житлового будинку, не може бути позбавлена права користування цим житлом після припинення сімейних відносин з власником житла на підставі правових норм, якими регулюється право власності.

Суд при вирішенні даного спору враховує, що позивачем не зазначено та не підтверджено жодними доказами, які-саме його права є порушеними внаслідок проживання відповідача на належному позивачу будинку.

Крім того, рішенням Дзержинського міського суду від 11.04.2012 року ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, тобто з тих самих підстав.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 15.10.2012 року вказане рішення від 11.04.2012 року залишено без змін.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,212 ЦПК України, ст.ст. 71,72 ЖК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: