Справа № 1304/6603/12
Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький
Провадження № 22-ц/783/785/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря:
Брикайло М.В.,

представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Ідея Банк» на рішення Галицького
районного суду м. Львова від 14
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до правонаступника Відкритого
акціонерного товариства «Плюс банк» -
Публічного акціонерного товариства
«Ідея Банк», третя особа - Товариство з
обмеженою відповідальністю «Фінансова
компанія « 1-2-3 кредит» про визнання
недійним договору,-

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 14 листопада 2013 року вище
вказаний позов задоволено. Визнано
недійсним кредитний договір №558000392 від
24.01.2008 року, укладений між ВАТ «Плюс
банк», ТзОВ «Фінансова компанія « 1-2-3
кредит» та ОСОБА_3 Вирішено питання
судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач ПАТ
«Ідея Банк». В апеляційній скарзі
посилається на незаконність,
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, яке постановлено, на думку
апелянта, з порушенням норм
процесуального права та внаслідок
неправильного застосуванням норм
матеріального права, без повного і
всебічного з'ясування обставин справи
без належної оцінки всіх доказів.
Апелянт зазначає, що на момент
укладення кредитного договору, позивач
був вільний у виборі банку з яким мав
намір вступити у правові відносини.
Стверджує, що відсутні правові
підстави визнання недійсності
правочину передбачені ст. 203 ЦПК
України. Крім того зазначає, що
посилання позивача на те, що він не
підписував оспорюваний ним договір є
такими, що вводять суд в оману, оскільки
отримання кредиту з використанням
документів іншої особи є неможливим.
Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позов відмовити в повному
обсязі (а.с. 169-175).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача ОСОБА_2 в
заперечення доводів апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів не знаходить достатніх підстав
для задоволення скарги.

В супереч доводам апелянтів, суд першої
інстанції з достатньою повнотою та
всебічністю дослідив надані сторонами
докази, вірно встановив фактичні
обставини справи, спірні
правовідносини та постановив рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Згідно положень ст.ст.10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які
беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 24.01.2008 між ВАТ «Плюс
Банк», правонаступником якого є ПАТ
«Плюс Банк», ТзОВ «Фінансова компанія «
1-2-3 Кредит» та особою, вказаною в
договорі як ОСОБА_3, було укладено
кредитний договір №558000392 , згідно якого
ця особа отримала кредит в сумі 8076,92
грн. строком на 24 місяці для купівлі в
СПД ФО ОСОБА_4 вікон в кількості 6 шт.
Відсоткова ставка цим договором
встановлена в розмірі 24%. (а.с.14).

Відповідно до постанови головного
державного виконавця відділу ДВС
Яремчанського міського управління
юстиції від 01 червня 2012 року про
відкриття виконавчого провадження на
підставі судового наказу №2н-10809 від
22.07.2009 року з ОСОБА_3 підлягає стягненню
в користь ВАТ «Плюс Банк»
заборгованість за вказаним кредитним
договором в розмірі 11873,66 грн., про що
останньому було направлено
відповідний виклик в органи ДВС для
сплати цього боргу (а.с.24,25).

Судом встановлено, що ОСОБА_3
неодноразово звертався до
правоохоронних органів з приводу
незаконного оформлення на його ім'я
службовими особами ПАТ «Плюс Банк»
кредитного договору. За результатами
розгляду звернень позивача
Івано-Франківським МВ УМВС України
приймались постанови від 19.02.2011р. та від
22.03.2011р. про відмову в порушенні
кримінальної справи, у зв'язку з
відсутністю складу злочину, а також
зазначено, що відносини між ОСОБА_3 та
ПАТ «Плюс Банк» носять
цивільно-правовий характер (а.с.17, 19-20).

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

В липні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, в якому просить визнати
цей кредитний договір недійсним,
посилаючись на те, що оспорюваний
кредитний договір він не укладав та не
підписував, а при укладенні цього
договору було використано його старий
паспорт, який він втратив в 2007 році, у
зв'язку з чим звернувся до органів
міліції та отримав новий паспорт серії
НОМЕР_1, який йому було видано 21.09.2007
року Яремчанським МВ УМВС України в
Івано-Франківській області.

Як видно з висновку
судово-почеркознавчої експертизи №2123
від 28.08.2013 року, підписи від імені
ОСОБА_3 розташовані над словами
«Підпис позичальника» на лицевій
стороні та над словом «підпис» на
зворотній стороні кредитного договору
№558000392 від 24 січня 2008р., укладеного між
ВАТ «Плюс Банк», ТзОВ «Фінансова
компанія « 1-2-3 Кредит» та ОСОБА_3
імовірно виконані не ОСОБА_3 , а іншою
особою. Вирішення питання в
категоричній формі не вдалось (а.с.124-126).

Згідно довідки №2117 від
11.06.2012р., виданої ОСОБА_3 Яремчанським МВ
УМВС України у Івано-Франківській
області, ОСОБА_3 видано паспорт
громадянина України серії НОМЕР_1 від
21.09.2007 року на підставі втраченого
паспорта серії НОМЕР_2 від 21.03.1996 року
(а.с.13).

З матеріалів справи видно та
не заперечено представником
відповідача в судовому засіданні суду
першої інстанції, що оспорюваний
кредитний договір №558000392 від 24 січня
2008р. укладений на підставі вже не
дійсного на час укладення цього
договору паспорта гр., ОСОБА_3 серії
НОМЕР_2 від 21.03.1996 року.

В матеріалах справи відсутні будь-які
достовірні об'єктивні дані про те, що
між ОСОБА_3 та СПД ФО ОСОБА_4 існували
договірні відносини чи будь-яка
домовленість на придбання і
встановлення вікон як і не доведено
того, що відповідач фактично надав
позивачу вказані кредитні кошти чи
такі кошти були перераховані
виконавцю.

У відповідності до ст.3 ЦК України,
загальними засадами цивільного
законодавства, серед іншого, є свобода
договору, що включає добровільне
волевиявлення сторони при укладенні
договору.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до
ст.6 цього кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ч.4 ст.202 ЦК України, дво-
чи багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

З огляду на викладене, беручи до уваги,
що ОСОБА_3 категорично заперечує факт
укладення ним оспорюваного кредитного
договору та стверджує, що у нього не
було жодних намірів на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків, згідно оспрюваного
договору, що відповідачем належно не
спростовано, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про недійсність
оспорюваного договору за відсутності
волевиявлення позивача щодо укладення
такого.

Беручи до уваги викладене,
судова колегія, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильності висновків районного суду
і не вбачає підстав для скасування
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1
ст.308, ст.313, п.1ч.1ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Ідея Банк»
відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 14 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання ухвалою законної
сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Бойко С.М.

Берези В.І.