Провадження № 2/522/1799/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року Приморський районний
суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, про визнання факту прийняття
спадщини, про усунення від права на
спадкування, визнання права власності
на майно у порядку спадкування за
законом, за позовом ОСОБА_2, яка діє у
своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3, до
ОСОБА_1 про визнання майна спільною
сумісною власністю подружжя, визнання
права власності в порядку спадкування
за законом, визнання часток у праві
спільної часткової власності рівними, -

ВСТАНОВИВ:

29 серпня 2012 року, позивач ОСОБА_1
звернулася до Приморського районного
суду м. Одеси з позовом, про визнання
факту прийняття спадщини, про усунення
від права на спадкування ОСОБА_2 та
визнання права власності на нерухоме
майно у порядку спадкування за законом.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, який є батьком
позивачки, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, та
залишив заповіт від 23.02.1999 року, яким
заповів належну йому квартиру АДРЕСА_2,
своєму онуку ОСОБА_5.

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, 02.06.2000 року
одружився зі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, яка
після одруження стала ОСОБА_2. В
подальшому ІНФОРМАЦІЯ_5 року у них
народився син, онук позивачки, ОСОБА_3.

При житті, ОСОБА_5, звернувся до Першої
Одеської державної нотаріальної
контори 14.05.2007 року, де за його заявою,
заведена спадкова справа за номером у
спадковому реєстрі - 42396086 та номером у
нотаріуса - 242/2007, де спадкодавцем є -
ОСОБА_4, а спадкоємцем є - ОСОБА_5

ОСОБА_5, у 2005 році захворів,
неодноразово звертався до лікаря, а у
літку 2007 року, стан його здоров'я
погіршився. У 2006 році, ОСОБА_5,
звільнився з роботи за особистим
бажанням, так як із за хвороби не міг у
повному обсязі виконувати свої
обов'язки. Так у період з 2007 по 2011 рік
він тяжко хворів та неодноразово
проходів обслідування та лікування у
різних медичних установах.

19.12.2011 року після тривалої тяжкої
хвороби ОСОБА_5 помер. Належним майном
ОСОБА_5 при житті не розпорядився.

Відповідач ОСОБА_2 постійно ухилялася
від надання допомоги хворому та зовсім
не вела домашнє господарство. З 2008 року
відповідачка проживала невідомо де, а
іноді жила у матері за адресою: АДРЕСА_1.
А у 2009 році ОСОБА_2 зовсім покинула
сім'ю, знаючи, що він отримав групу
інвалідності і знаходиться у
безпорадному стані, та потребує
постійної допомоги.

Так по день смерті ОСОБА_5 його дружина
ОСОБА_2 не повернулась. Участі у
похованні свого чоловіка, ОСОБА_2 не
приймала.

Таким чином позивачка вважає, що
відповідачка ухилялася від надання
спадкодавцеві ОСОБА_5 допомоги, хоча
він перебував в безпорадному стані
через тяжку хворобу, та його потребу в
допомозі, а тому на підставі статті 1224
ЦК України просить усунути позивачку
від спадкування спадщини, що
відкрилась після смерті ОСОБА_5

У зустрічному позові відповідач,
зазначає, що не згодна з позовом, що він
не відповідає дійсності та обставини
що викладені спотворені, та просить
визнати долі у сумісний власності на
спірне майно рівними. Свої посилання,
відповідач обґрунтовує тим, що вона
постійно піклувалася про стан здоров'я
ОСОБА_5 та допомагала матеріально, а
тумо підстав для усунення її від права
на спадкування не має. Крім того, ОСОБА_2
просить суд визначити долі у спільній
сумісній власності подружжя, та
відповідно до визначених долей
поділити спадкове майно у рівних
частинах між трьома спадкоємцями -
позивачкою, її сином та ОСОБА_1

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення сторін та їх представників,
вислухавши свідків, суд приходить до
висновку про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_1 та зустрічного позову
ОСОБА_2, яка діє у своїх інтересах та
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3

У судовому засіданні встановлено, що
19.12.2011 року після ОСОБА_5 помер. До
складу спадкового майна ОСОБА_5 входить
квартира АДРЕСА_2, автомобіль марки
ВАЗ-21061, д/н НОМЕР_1, 1/2 частина квартири
АДРЕСА_3, депозитні вклади у ПАТ «Банк
кредит Дніпро» на загальну суму 1 050,80
грн.

Заповіту ОСОБА_5 не залишив.

Після смерті ОСОБА_5, у березні 2012 року
за заявою спадкоємця, приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округа ОСОБА_8, була
заведена спадкова справа, та в зв'язку з
оформленням спадщини, щодо майна
ОСОБА_5 до КП «Одеське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості» направлено письмо про
надання витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно, щодо
частки у праві спільної власності
квартири АДРЕСА_3, належний ОСОБА_5 на
праві власності.

Згідно зі ст. 1220 ЦК України часом
відкриття спадщини є день смерті особи,
таким чином, спадщина після смерті
ОСОБА_5 відкрилась 19.12.2011 року.

А відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України
спадкоємцями за законом можуть бути
фізичні особи, які є живими на час
відкриття спадщини, отже спадкоємцями
першої черги за законом є дитина
спадкодавця - ОСОБА_3, мати спадкодавця -
ОСОБА_1 та дружина спадкодавця - ОСОБА_2

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за
рішенням суду особа може бути усунена
від право на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Правило абзацу другого частини
третьої статті 1224 ЦК стосується особи,
яка зобов'язана була утримувати
спадкодавця згідно з нормами Сімейного
кодексу України. Факт ухилення особи
від виконання обов'язку щодо утримання
спадкодавця встановлюється судом за
заявою заінтересованої особи (інших
спадкоємців або територіальної
громади). При цьому слід враховувати
поведінку особи, розуміння нею свого
обов'язку щодо надання допомоги, її
необхідність для існування
спадкодавця, наявність можливості для
цього та свідомого невиконання такою
особою встановленого законом
обов'язку, що передбачено постановою
Пленуму Верховного Суду України від
30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у
справах про спадкування». Тобто,
ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребував
допомоги, полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій.

Виходячи з принципу процесуального
рівноправ'я сторін та враховуючи
обов'язок кожної сторони довести ті
обставини, на які вона посилається,
необхідно в судовому засіданні
дослідити кожний доказ, наданий
сторонами на підтвердження своїх вимог
або заперечень, який відповідає
вимогам належності та допустимості
доказів (статті 58, 59 ЦПК) в порядку,
передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК.

Таким чином, матеріалами справи,
наданими сторонами доказами не
виявляється можливим встановити
прямий умисел й загалом уникнення
ОСОБА_2 від надання допомоги померлому
ОСОБА_5

Щодо позовних вимог позову ОСОБА_1 та
зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання
права власності у порядку спадкування
за законом, то суд приходить до
висновку, про відмову в задоволенні цих
позовних вимог на підставі
нижченаведеного.

Відповідно до п. 11 листа Верховного
Суду України від 29.10.2008р. № 19-3767/0/8-08
зазначено, що при розгляді справ про
визнання права власності на спадкове
майно необхідно враховувати, що за
наявності правовстановлюючих
документів на нього, документального
підтвердження місця, часу відкриття
спадщини, підстав закликання до
спадкування та за відсутності спору
між спадкоємцями свідоцтво про право
на спадщину на підставі статей 1296, 1297
Цивільного кодексу України, ст. 34
Закону України від 2 вересня 1993 р. №
3425-ХІІ " Про нотаріат " видається
нотаріусом.

Однак, матеріали справі не містять
відповіді з нотаріальної контори, якою
сторонам по справі було відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом на земельні ділянки.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику у справах про спадкування» у
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Відповідно до п. 32 «Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України» нотаріус на
вимогу особи, якій відмовлено у
вчиненні нотаріальної дії,
зобов'язаний викласти причини відмови
в письмовій формі і роз'яснити порядок
її оскарження. У цих випадках нотаріус
протягом трьох робочих днів виносить
постанову про відмову у вчиненні
нотаріальної дії. У постанові про
відмову вказуються: дата винесення
постанови; прізвище, ініціали
нотаріуса, який виніс постанову,
найменування та адреса державної
нотаріальної контори або найменування
нотаріального округу та адреса
розташування робочого місця
приватного нотаріуса; прізвище, ім'я, по
батькові фізичної особи, яка
звернулася за вчиненням нотаріальної
дії, місце її проживання або
найменування і місцезнаходження
юридичної особи; про вчинення якої
нотаріальної дії просила особа, що
звернулася до нотаріуса (короткий
зміст прохання); мотиви, з яких
відмовлено у вчиненні нотаріальної
дії, з посиланням на чинне
законодавство; порядок і строки
оскарження відмови з посиланням на
цивільне процесуальне законодавство.
Нотаріусу забороняється безпідставно
відмовляти у вчиненні нотаріальної
дії.

Таким чином, у матеріалах справи
відсутня відмова нотаріуса у видачі
свідоцтва на спадщину.

Зазначене свідчить про відсутність
правових підстав для звернення до суду
за визнанням права власності на
спадкове майно.

Крім того, ч.1 ст. 1296 ЦК України
зазначено, що спадкоємець, який прийняв
спадщину, може одержати свідоцтво про
право на спадщину.

Ч.1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що
свідоцтво про право на спадщину
видається спадкоємцям після
закінчення шести місяців з часу
відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 34 Закону
України «Про нотаріат» видача
свідоцтва про право на спадщину
здійснюється державними нотаріальними
конторами.

Діючим ЦК України, до видачі державним
нотаріусом свідоцтва про право на
спадщину не передбачено визнання в
судовому порядку права власності на
спадкове майно. Видача свідоцтв про
право на спадщину є виключною
компетенцією державних нотаріальних
контор. Тільки після отримання
свідоцтва про право на спадщину, особа
яка вважає, що її права порушені може
оскаржити свідоцтво в порядку
передбаченому ст. ст. 1300, 1301 ЦК України.
В разі незгоди з діями нотаріуса
пов'язаними з видачею свідоцтва про
право власності на спадщину особа, яка
вважає, що її права порушені, вправі
звернутися з відповідним позовом до
нотаріуса.

Таким чином, посилаючись на
вищевикладене суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_1, та зустрічного позову
ОСОБА_2, яка в своїх інтересах та
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 -
відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_2, яка діє у
своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області через
Приморський районний суд м. Одеси
шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя:

19.02.2014