Дата документу 17.09.2014
Справа № 320/5953/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Купавської Н.М.,

при секретарі Добровольській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки борг за договором позики в розмірі 35280 грн. 78 коп.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю та пояснила, що 11 жовтня 2009 року вона дала у борг відповідачці грошові кошти у сумі 3000 доларів США, що еквівалентно 35280 грн. 78 коп. Відповідачка зобовязалася виконати грошові зобовязання в строк до 11 жовтня 2012 року, однак до теперішнього часу їй гроші не повернула. На неодноразові вимоги повернути борг вона відповідає, що усієї суми у неї немає, але не заперечує щоб з її пенсії частинами відраховували за рішенням суду. Оскільки їй потрібна вся сума одразу, тому просить стягнути з відповідачки 35280 грн. 78 коп.

Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що вони з позивачкою є родичами. Вона дійсно брала в борг гроші, але віддавала всю суму. В підтвердження цього вона надала суду оригінал розписки, яку позивачка повернула їй тоді, коли вона віддала їй борг.

Представник відповідачки ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що вони не заперечують факт отримання від позивачки грошей в сумі 3000 доларів США та 300 євро, але відповідачка віддавала частину грошей, а саме 300 євро, на підставі чого позивачкою було написано іншу розписку, в якій було вказано лише про суму 3000 доларів США. Коли відповідачка повністю віддала залишок боргу, то позивачка повернула їй оригінал розписки, яку вони надали у судовому засіданні. Вважає не доведеним факт неповернення відповідачкою суми, а тому просить в позові відмовити. Позивачка надала суду лише ксерокопію розписки, що є неналежним доказом у даному випадку.

Суд, вислухавши пояснення сторін, доводи представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 жовтня 2009 року між позивачкою та відповідачкою було укладено договір позики, за яким в цей же день позивачка передала у власність відповідачці грошові кошти в сумі 3000 доларів США, а відповідачка зобов'язалася повернути їй грошові кошти в такій же сумі до 11 жовтня 2012 року. На підтвердження факту отримання грошових коштів відповідачка власноруч написала і передала позивачці відповідну письмову розписку. Дані обставини визнані сторонами, тому згідно ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Позивачка посилається на невиконання відповідачкою взятих на себе зобов'язань по даній розписці.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Аналізуючи норми, які регулюють виниклі між сторонами правовідносини, суд вважає, що належним свідченням повернення позики слід вважати одну із наступних умов: наявність у позичальника оригіналу розписки про позичання грошових коштів; наявність у позичальника оригіналу розписки про повернення грошових коштів, написана позикодавцем; данні про зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позикодавця.

Своє зобовязання по поверненню грошових коштів ОСОБА_2 виконала, що підтверджується наявністю у неї на руках оригіналу розписки від 11 жовтня 2011 року.

Доводи позивачки відносно того, що у неї є відеозапис факту передачі грошей відповідачці та відсутність у ОСОБА_2П її розписки про повернення суми боргу не можуть свідчити про неповернення останньою суми боргу, оскільки у судовому засіданні відповідачка не заперечувала самого факту отримання грошей від ОСОБА_1 А відсутність у відповідачки розписки від позивачки про повернення грошей не є обовязковою умовою, оскільки відповідно до ч.1 ст.545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Судом не приймається копія розписки від 11 жовтня 2009 року /а.с.7,9/, надана позивачкою як доказ позики ОСОБА_2 грошових коштів у ОСОБА_1, з огляду на допустимість такого відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України.

Письмового доказу, зокрема, оригіналу розписки позичальника в розумінні ч.2 ст.1047 ЦК України, позивачка суду не надала.

До слухання справи по суті позивачкою не було заявлено додаткових інших клопотань та доказів.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд, оцінивши належність, допустимість, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, вважає, що заявлені позовні вимоги є не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60, 88, 209, 214, 212-215 ЦПК України, ст.545, 1047 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, судовий збір на користь держави у розмірі 358 грн. 81 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги в Мелітопольський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: