Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
№ 22-ц/778/340/14 Головуючий у 1
інстанції: Курдюков В.М.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 22» січня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4

на ухвалу Токмацького районного суду
Запорізької області від 28 листопада 2013
року про закриття провадження по
справі

за позовом ОСОБА_3 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«ГОРА-Україна» про стягнення
заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовною заявою до ТОВ
«ГОРА-Україна» про стягнення
заборгованості за договором позики.

Зазначив, що 12 грудня 2008 року між
ОСОБА_5, громадянином Російської
Федерації, та ТОВ «ГОРА-Україна» був
укладений договір позики №19/1410.
Відповідно до умов ст. 2 договору
позикодавець зобов'язався надати
позичальнику позику в розмірі, що не
перевищує 12 мільйонів рублів РФ на
термін до 31 березня 2010 року, а
позичальник зобов'язався сплачувати
проценти за користування позикою в
розмірі 20% річних на залишок фактичної
заборгованості.

Сторонами було укладено додаткові
угоди №1 від 09 березня 2009 року, №2 від 26
березня 2009 року, №3 від 22 червня 2009 року,
№4 від 31 серпня 2009 року, №5 від 08 квітня
2010 року, №5/1 від 22 квітня 2010 року, №6 від
25 квітня 2010 року, №7 від 11 березня 2011
року.

Позичальник отримав позику в повному
обсязі - в сумі 107 мільйонів рублів РФ.

12 липня 2011 року між ним (позивачем),
ОСОБА_5 та ТОВ «ГОРА-Україна» укладено
тристоронню угоду про відступлення
позикодавцем прав та обов'язків за
договором позики №19/1410 від 12 грудня 2008
року. Відповідно до умов угоди
позикодавець ОСОБА_5 передав, а він
прийняв на себе у повному обсязі права
та обов'язки, що належать
правоволодільцю станом на дату
укладання угоди, в обсязі та на умовах
договору позики №19/1410 від 12 грудня 2008
року. Вартість відступлених прав за
договором становить 107 мільйонів
рублів РФ. Всі умови договору є
незмінними.

28 грудня 2011 року позикодавець та
позичальник уклали додаткову угоду №8
до договору, відповідно до якої строк
надання позики продовжений до 31 грудня
2013 року, строк повернення позики - до 31
грудня 2013 року, строк дії договору - до 31
грудня 2013 року.

12 січня 2012 року позикодавець та
позичальник уклали додаткову угоду №9,
якою погодили, що всі спори, які
випливають з договору, вирішуються
сторонами у суді за місцезнаходженням
відповідача.

Пунктом 2.4 договору, в редакції
додаткової угоди №5 встановлено, що
позичальник зобов'язаний сплатити
проценти позикодавцю на протязі 30-и
календарних днів після отримання
письмової вимоги, але не пізніше
закінчення строку договору.

Станом на 01 січня 2013 року проценти за
користування позикою становлять суму в
розмірі 29 091 977,47 рублів РФ, що за
офіційним курсом НБУ на дату складання
позову становить 7 170 590,61 грн. (10 грн. =
2,4648 рублів).

17 січня 2013 року він надав ТОВ
«ГОРА-Україна» письмову вимогу про
сплату процентів за користування
позикою. До теперішнього часу вимога
залишена без відповіді і виконання.

На підставі ст.ст. 307, 309, 314, 382, 389, 420, 422,
807-809 ЦК РФ, Закону України «Про
міжнародне приватне право», ст.ст. 119, 120
ЦПК України, просив стягнути з
відповідача на його користь проценти
за користування позикою в сумі 7 170 590,61
грн., судові витрати покласти на
відповідача.

Ухвалою Токмацького районного суду
Запорізької області від 28 листопада 2013
року закрито провадження на підставі
п.1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4

В апеляційній скарзі, посилаючись на
помилковість висновків суду про
існування між сторонами господарських
відносин, ОСОБА_3 в особі представника
ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду
та направити справу для подальшого
розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_4, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті
307 ЦПК України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на ухвалу суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати ухвалу, що перешкоджає
подальшому провадженню у справі, і
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України
підставою для скасування ухвали суду,
що перешкоджає подальшому провадженню
у справі і направлення справи для
продовження розгляду до суду першої
інстанції є порушення норм
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення питання.

Суд визначив предметну підсудність і
визнав, що справа підлягає розгляду
суду судової системи України, але суду
господарської юрисдикції.

Визначаючи, що спір повинен
вирішуватися в порядку господарського
судочинства, суд керувався ст.12 ГПК
України та виходив з того, що предмет
спору безпосередньо пов'язаний з
господарською діяльністю ТОВ
«ГОРА-Україна», між ОСОБА_3 та
відповідачем виникли та існують
господарські відносини.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України
суд закриває провадження у справі, якщо
справа не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 звернувся з позовом до ТОВ
«ГОРА-Україна» про стягнення
заборгованості. В обґрунтування позову
зазначав,що ТОВ «ГОРА-Україна»
отримало від ОСОБА_5 позику в сумі 107
мільйонів рублів РФ на умовах договору
№19/1410 від 12 грудня 2008 року та
додаткових угод. 12 липня 2011 року між ним
(позивачем), ОСОБА_5 та ТОВ
«ГОРА-Україна» укладено тристоронню
угоду про відступлення позикодавцем
прав та обов'язків за договором позики
№19/1410 від 12 грудня 2008 року. Відповідно
до умов угоди позикодавець ОСОБА_5
передав, а він прийняв на себе у повному
обсязі права та обов'язки, що належать
правоволодільцю станом на дату
укладання угоди, в обсязі та на умовах
договору позики №19/1410 від 12 грудня 2008
року.

Стороною в угодах ОСОБА_3, який є
громадянином Російської Федерації,
зазначений як фізична особа, відсутні
посилання про те, що він набув права за
угодою у зв'язку з його підприємницькою
діяльністю.

Відповідно до ст. 410 ЦПК України
іноземці, особи без громадянства,
іноземні юридичні особи, іноземні
держави (їх органи та посадові особи) та
міжнародні організації (далі-іноземні
особи) мають право звертатися до судів
України для захисту своїх прав, свобод
чи інтересів. Іноземні особи мають
процесуальні права та обов'язки
нарівні з фізичними і юридичними
особами України, за винятками,
встановленими Конституцією та
законами України, а також міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 2 ч. ст. 76 Закону України
«Про міжнародне приватне право» суди
можуть приймати до свого провадження і
розглядати будь-які справи з іноземним
елементом якщо на території України
відповідач у справі має місце
проживання або місцезнаходження, або
рухоме чи нерухоме майно, на яке можна
накласти стягнення, або знаходиться
філія чи представництво іноземної
юридичної особи - відповідача.

Статтею 414 ЦПК України передбачено, що
підсудність судам України цивільних
справ у спорах, в яких беруть участь
іноземці, а також у спорах, в яких хоча б
одна із сторін, які беруть участь у
спорі, проживає за кордоном,
визначається законами України.

Закон України "Про міжнародне приватне
право" встановлює порядок урегулювання
приватноправових відносин, які хоча б
через один із своїх елементів пов'язані
з одним або кількома правопорядками,
іншими, ніж український правопорядок.

Статті 75, 76 Закону України "Про
міжнародне приватне право" визначають
підсудність справи судам України.

Компетенція судів України щодо
розгляду справ (предметна підсудність -
підвідомчість) визначена ст. 15 ЦПК
України, ст.ст. 1, 12 ГПК України.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Частиною 1 статті 1 ГПК України
визначено, що підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Пунктом 1 частини 1 ст. 12 ГПК України
передбачено, що господарським судам
підвідомчі справи у спорах, що
виникають при укладанні, зміні,
розірванні і виконанні господарських
договорів

За таких обставин висновок суду про
належність справи до юрисдикції
господарського суду є необґрунтованим.

З огляду на викладене оскаржувана
ухвала на підставі п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК
України підлягає скасування з
направленням справи для продовження
розгляду по суті до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 311 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Токмацького районного суду
Запорізької області від 28 листопада 2013
року скасувати, справу направити до
суду першої інстанції для подальшого
розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: