Справа №475/1739/13-ц 24.02.2014 24.02.2014 24.02.2014
Провадження №22-ц/784/748/14
Головуюча першої інстанції:
Доповідач апеляційної інстанції:
У Х В А Л А

Іменем
України

24 лютого 2014 р.
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого: Галущенка
О.І.

суддів:
Самчишиної Н.В.

Серебрякової Т.В.

із секретарем

судового засідання: Романенко
Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за

апеляційною
скаргою

публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приватбанк» ( далі - ПАТ КБ
«Приватбанк» на ухвалу судді
Доманівського районного суду
Миколаївської області від 16.01.2014 р. , у
справі за

позовом

ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

встановила:

13.12. 2013 р. ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся з позовом до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Ухвалою судді Доманівського
районного суду Миколаївської області
від 20.12.2013 р. постановлено про
залишення позовної заяви Банку без
руху для виправлення її недоліків, а
наступною ухвалою від 16.01.2014 р.
постановлено про повернення позовної
заяви як неподаної, внаслідок
наявності недоліків, пов'язаних з
порушеннями вимог ст. 119 ЦПК України.

В апеляційній скарзі відповідач
ставить питання про скасування ухвали,
посилаючись на необгрунтованність
висновків суду, викладених в
оскаржуваній ухвалі.

Перевіряючи законність та
обгрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах оскарження,
передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню виходячи з таких
підстав.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 312
ЦПК України, ухвала суду першої
інстанції підлягає скасуванню, якщо її
постановлено з порушенням норм
судочинства чи судом порушено
встановлений порядок вирішення
процесуального питання.

Повертаючи позовну заяву ПАТ
«Приватбанк» як неподану, суддя
виходила з того, що вона містить
недоліки, які унеможливлюють відкриття
провадження у справі.

Але з таким висновком повністю
погодитись неможливо, оскільки він
суперечить дійсному змісту позовної
заяви, доданим до неї матеріалам та
вимогам процесуального закону.

Так, вимоги до змісту та форми
позовної заяви вичерпно визначені ст.
119 ЦПК України.

Зокрема п.п. 1-5 ч.2 зазначеної
статті вимагають від позивача
зазначення імен позивача та
відповідача викладення змісту
позовних вимог, зазначення обставини,
якими він обгрунтовує свої вимоги та
докази, якими, на його думку,
підтверджуються позовні вимоги.

При цьому, встановлення фактів
укладення угоди, на підставі якої
виникли спірні правовідносини,
порушення, невизнання чи оспорювання
права, визнання чи поновлення якого
вимагає позивач, обгрунтованність
вимог чи достовірність наданих
доказів, у тому числі, письмових
розрахунків, відомостей, які складають
зміст та інші суттєві умови кредитного
договору, згідно з приписами п. 3 ч. 6 ст.
130, ст. ст. 214-215 ЦПК України, є предметом
доказування при судовому розгляді
справи і не входить до переліку
обставин, які мають з'ясовуватися
суддею при вирішенні питання щодо
відкриття провадження у справі.

Закон не вимагає від позивача
детальної конкретизації у позовній
заяві змісту кредитної угоди, прав та
обов'язків сторін, адже зазначені
питання, як і питання щодо зрозумілості
розрахунків та інших письмових доказів
мають вирішуватися судом підчас
судового розгляду.

З тексту позовної заяви
вбачається, що в ній викладено
обставини справи, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги, зміст
позовних вимог та вимога про
застосування судом наслідків
порушення кредитної угоди, містяться
посилання на угоду, на підставі якої
виникли спірні правовідносини,
долучений сам кредитний договір, інші
письмові документи, які на думку
позивача, є невід'ємними складовими
кредитної угоди, розрахунки
заборгованості та інші докази, якими на
думку позивача, підтверджуються
позовні вимоги та є достатніми.

Крім того, надані докази сплати
судового збору.

Залишаючи позовну заяву без руху,
а згодом повертаючи її як неподану у
зв'язку з наявністю недоліків, суддя не
врахувала цих вимог закону та
безпідставно посилалася на
відсутність необхідних доказів, які не
дають змоги визначити дотримання
строків позовної давності та
обгрунтованність нарахування
кредитної заборгованості і штрафних
санкцій.

Зазначене є неприпустимим, адже
зазначені питання підлягають
з'ясуванню підчас судового розгляду, а
не на стадії відкриття провадження у
справі.

Інших недоліків, які б
унеможливлювали відкриття провадження
у справі, суддею не зазначено.

Встановлене свідчить про
необгрунтованність оскаржуваної
ухвали та необхідність її скасування, у
відповідності до вимог ст. 312 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315
ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» - задовольнити.

Ухвалу судді Доманівського
районного суду Миколаївської області
від 16.01.2014 р. - скасувати, а матеріали
справи повернути до того ж суду для
вирішення питання про відкриття
провадження у справі.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але оскарженню у касаційному порядку
не підлягає, оскільки не перешкоджає
подальшому провадженню у справі.

Головуючий:
О.І. Галущенко

Судді:
Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова