Справа № 344/6113/14-ц
Провадження № 2/344/2917/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді
Шамотайла О.В.,

секретаря
Устинської Н.С.,

з участю представника позивача
ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача
ОСОБА_3,ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду цивільну справу за
позовом Інспекції з питань захисту
прав споживачів в Івано-Франківській
області в інтересах ОСОБА_2 до
комунального підприємства «Єдиний
розрахунковий центр» про визнання
недійсним договору про надання послуг
з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій від 01.04.2012,
зобов'язання скасування
заборгованості ОСОБА_2 за цим
договором, зобов'язання КП «Єдиний
розрахунковий центр» підготувати та
надати ОСОБА_2 проект договору з
врахуванням вимог Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» та
пропозицій споживача щодо умов
договору, зобов'язання КП «Єдиний
розрахунковий центр» відшкодувати
моральну шкоду, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Інспекція з питань захисту
прав споживачів в Івано-Франківській
області звернулась в суд з позовом в
інтересах споживача ОСОБА_2 до
комунального підприємства «Єдиний
розрахунковий центр» про визнання
недійсним договору про надання послуг
з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій від 01.04.2012,
зобов'язання скасування
заборгованості ОСОБА_2 за цим
договором, зобов'язання КП «Єдиний
розрахунковий центр» підготувати та
надати ОСОБА_2 проект договору з
врахуванням пропозицій споживача щодо
умов договору, зобов'язання КП «Єдиний
розрахунковий центр» відшкодувати
моральну шкоду.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 01.04.2012
КП «ЄРЦ» уклало договір про надання
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій без згоди
споживача, про що свідчить відсутність
підпису споживача у договорі. Споживач
письмово заперечував умови договору,
тому даний договір не можна вважати
укладеним, оскільки не було досягнуто
згоди між сторонами, окремі положення
даного договору є несправедливими щодо
споживача та свідчать про нечесну
підприємницьку практику КП «ЄРЦ», а
тому, на думку позивача, договір від
01.04.2012 слід визнати недійсним,
зобов'язати КП «ЄРЦ» скасувати
заборгованість, нараховану споживачу
ОСОБА_2 за цим договором, підготувати та
надати споживачу ОСОБА_2 договір про
надання послуг з врахуванням його
пропозицій, а також відшкодувати
завдану споживачу моральну шкоду в
сумі 44 тис. грн.

Позивач ОСОБА_2 позовні вимоги
Інспекції з питань захисту прав
споживачів в області, заявлені в його
інтересах, підтримав з наведених
мотивів та вказав, що договір укладено
без його згоди та не враховує його
інтереси, а тому є несправедливим.
Просив позов задовольнити.

Представником відповідача у справі
подано письмове заперечення на позовну
заяву, за змістом якого відповідач
позову не визнав та пояснив, що
оскаржуваний договір є типовим
договором приєднання, укладення якого
є обов'язком споживача відповідно до п.1
ч.3 ст.20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги». Не
зважаючи на заперечення споживача щодо
порушення цим договором його прав,
рішенням Івано-Франківського міського
суду від 07.05.2013 договір про надання
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій визнано
укладеним між КП «ЄРЦ» та ОСОБА_2 з
01.04.2012 на підставі нормативного акту
обов'язкової дії. КП «ЄРЦ» споживачу
ОСОБА_2 надавались житлово-комунальні
послуги, а тому він зобов'язаний
оплатити їх вартість. Підстав для
неоплати наданих послуг, внесення змін
до типового договору на вимогу
окремого споживача та відшкодування
моральної шкоди немає.

Суд роз'яснював сторонам їх права та
обов'язки, а також наслідки їх
невиконання і постановляє судове
рішення на підставі тих доказів, що
були надані сторонами.

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши письмові матеріали,
встановивши таким чином фактичні
обставини справи, застосовуючи
загальні засади цивільного
законодавства - справедливість,
добросовісність та розумність,
керуючись конституційним принципом
верховенства права, оцінивши всебічно,
повно та об'єктивно всі наявні у справі
докази окремо та у сукупності,
застосовуючи відповідні норми
матеріального права, утверджуючи та
забезпечуючи права людини і
основоположні свободи сторін,
враховуючи принцип неупередженості,
суд приходить до наступних висновків.

Згідно до рішення Івано-Франківської
міської ради «Про організацію та
забезпечення роботи комунального
підприємства «Єдиний розрахунковий
центр» від 02.06.2011 №212-Х, КП «ЄРЦ»
визначено виконавцем послуг з 01.11.2011: з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій; з управління
будинком, спорудою або групою будинків;
з ремонту приміщень, будинків, споруд.
(а.с.86).

Рішенням Івано-Франківської міської
ради від 15.09.2011 №383-14 затверджено
структуру, періодичність та строки
надання, а також основні умови надання
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій в м.
Івано-Франківську (а.с.87-93).

В подальшому рішенням
Івано-Франківської міської ради від
27.12.2011 №842 затверджено побудинкові
тарифи на послуги з утримання будинків
і споруд та прибудинкових територій в
м. Івано-Франківську (а.с.96-97).

Будинок, який знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, у якому проживає споживач
ОСОБА_2, віднесено до переліку будинків,
щодо яких КП «ЄРЦ» надає послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, що
підтверджується актом
прийняття-передачі об'єкта в
управління з управління (з балансу) від
01.04.2012 (а.с.112).

Питання наявності договірних відносин
між КП «ЄРЦ» та споживачем ОСОБА_2 вже
були предметом судового розгляду.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 07.05.2013, залишеним у силі
ухвалою Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 17.06.2013,
задоволено позов КП «ЄРЦ» до ОСОБА_2,
визнано договір про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій укладеним між
КП «Єдиний розрахунковий центр» та
ОСОБА_2 з 01.04.2012 на підставі
нормативного акту обов'язкової дії.

Судом установлено, що перед початком
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій КП
«ЄРЦ» здійснено усі залежні від
підприємства дії, які полягали в
укладенні договору про надання послуг
з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій у спосіб,
передбачений ст.634 ЦК України, як
договір приєднання, а саме здійснив
публікацію суті житлово-комунальної
реформи та даного договору в
офіційному виданні «Західний кур'єр»
від 29.09.2911 та на сайті www.domivka.if.ua.

ОСОБА_2 з моменту взяття будинку КП
«ЄРЦ» в управління отримує від нього
послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій, тобто
сторони знаходяться у фактичних
договірних відносинах. Отже, обидві
сторони у цих відносинах мають певні
права та обов'язки, а саме КП «ЄРЦ»
зобов'язаний надавати споживачеві
вказані послуги, а споживач ОСОБА_2
зобов'язаний сплачувати кошти за
отримані послуги.

Пунктом 1 ч.3 ст.20 та підпунктом 3 п.2 ст.21
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» передбачено, що споживач
зобов'язаний укласти договір на
виконавців житлово-комунальних послуг,
виготовлений виконавцем на основі
типового договору.

З аналізу змісту ч.3 ст.6, ч.1 ст.630 ЦК
України, ст.ст.19-21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», постанови
Кабінету Міністрів України від 20.05.2009
№529 «Про затвердження типового
договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій» вбачається,
що умови типового договору, що набули
юридично обов'язкового значення в силу
актів цивільного законодавства, є
обов'язковими для сторін договору, які
не мають права відступити від їх
положень і врегулювати свої відносини
на власний розсуд.

Дослідивши вищевказаний договір, суд
прийшов до висновку, що він відповідає
типовому договору, а тому відмова від
споживача послуг в такому разі
суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.ст.627,630 ЦК
України та ст.ст. 19, 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги».

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, вказані обставини, які
встановлені рішенням
Івано-Франківського міського суду від
07.05.2013 у справі за позовом КП «ЄРЦ» до
ОСОБА_2 про визнання договору про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій
укладеним на підставі нормативного
акту обов'язкової дії, що набрало
законної сили, у силу ст.61 ЦПК України
не підлягають доказуванню у даній
цивільній справі.

При цьому суд звертає увагу, що
позивачем Інспекцією з питань захисту
прав споживачів, що діє в інтересах
ОСОБА_2, як підставу для визнання
договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій між КП «ЄРЦ»
та ОСОБА_2 вказано тільки те, що даний
договір укладено без згоди споживача,
так як останній вважав окремі умови
договору несправедливими.

В той же час, рішенням суду від 07.05.2013, що
набрало законної сили, щодо сторін КП
«ЄРЦ» та ОСОБА_2 вже встановлено
обставини, згідно яких укладення
вказаного договору на підставі
типового є обов'язковим для сторін
договору, які не мають права відступити
від їх положень і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог Інспекції з
питань захисту прав споживачів в
інтересах ОСОБА_2 суд виходить з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України установлено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину. Так,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

При цьому, згідно ст.204 ЦК України,
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до змісту ч.3 ст.215 ЦК
України, якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Крім того, як вбачається зі змісту ч.3
ст.215 ЦК України, заперечення дійсності
правочину повинно ґрунтуватись на
підставах, установлених законом. Однак
позивачами ні у позовній заяві, ні під
час розгляду справи по суті не наведено
жодної установленої законом підстави
для визнання правочину договору про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій від
01.04.2012 недійсним.

Оцінку доводам про недійсність даного
правочину як такого, що не відповідає
волі споживача, надано при ухваленні
рішення Івано-Франківського міського
суду від 07.05.2013.

Норми ст.ст. 626, 627, 628, 638, 640, 646 ЦК України,
ст.ст.18,19, 21, 22 Закону України «Про
захист прав споживачів», на які
посилається позивач, не установлюють
підстав для визнання правочину
недійсним.

Частинами 5 і 6 ст.18 Закону України «Про
захист прав споживачів» передбачено,
що якщо положення договору визнано
несправедливим, то таке положення може
бути змінено або визнано недійсним, а у
разі, коли зміна положення або визнання
його недійсним зумовлює зміну інших
положень договору, на вимогу споживача
такі положення також підлягають зміні
або договір може бути визнаний
недійсним у цілому.

Однак позивачами не наведено, які саме
положення договору, на їх думку, є
несправедливими, чи зумовлює зміна чи
визнання таких положень
несправедливими інших положень
договору, що потребує визнання
договору недійсним у цілому, а також не
враховано, що оспорюваний договір є
договором приєднання з притаманними
йому особливостями.

Відповідно до ст.634 ЦК України,
договором приєднання є договір, умови
якого встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору.

Договір приєднання може бути змінений
або розірваний на вимогу сторони, яка
приєдналася, якщо вона позбавляється
прав, які звичайно мала, а також якщо
договір виключає чи обмежує
відповідальність другої сторони за
порушення зобов'язання або містить
інші умови, явно обтяжливі для сторони,
яка приєдналася. Сторона, яка
приєдналася, має довести, що вона,
виходячи зі своїх інтересів, не
прийняла б цих умов за наявності у неї
можливості брати участь у визначенні
умов договору.

Таким чином, спеціальною нормою ст.634 ЦК
України передбачено можливість зміни
або розірвання договору приєднання за
умови наявності та доведення вказаних
підстав, а не визнання такого договору
приєднання недійсним.

Також відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України,
у разі визнання недійсності правочину
кожна із сторін зобов'язана повернути
другій стороні у натурі все, що вона
одержала на виконання цього правочину,
а в разі неможливості такого
повернення, зокрема тоді, коли одержане
полягає у користуванні майном,
виконаній роботі, наданій послузі, -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, що існують на
момент відшкодування.

За таких обставин вимога позивача про
зобов'язання КП «ЄРЦ» скасувати
заборгованість ОСОБА_2 як наслідок
недійсності правочину (договору про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій від
01.04.2014) не відповідає нормам цивільного
права та не підлягає задоволенню.

Як встановлено рішенням
Івано-Франківського міського суду від
07.05.2013, ОСОБА_2 з моменту взяття будинку
КП «ЄРЦ» в управління отримує від нього
послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій. КП «ЄРЦ»
зобов'язаний надавати споживачеві
вказані послуги, а споживач ОСОБА_2 -
сплачувати кошти за отримані послуги.

Також безпідставною є вимога позивача
про зобов'язання КП «ЄРЦ» підготувати
та надати для погодження ОСОБА_2 проект
договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, оформленого у
відповідності до Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» та чинного
законодавства України та з врахуванням
пропозицій споживача щодо умов
договору.

Судом установлено, в тому числі і з
позовної заяви позивача, що КП «ЄРЦ»
надсилало ОСОБА_2 двічі проекти
договорів про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, до яких
споживач мав зауваження та не
погоджувався і не підписував їх, про що
письмово було повідомлено КП «ЄРЦ»
листами від 05.03.2013 та 17.04.2013. На дані
зауваження до проекту договору КП
«ЄРЦ» зміни не внесено.

Відповідно до рішення
Івано-Франківського міського суду від
07.05.2013, вказаний договір визнано
укладеним між КП «ЄРЦ» і ОСОБА_2 з 01.04.2012
як такий, що відповідає типовому
договору, по своїй суті є договором
приєднання, а відмова споживача від
його укладення суперечить вимогам ч.3
ст.6, ст.ст.627, 630 ЦК України та ст.ст. 19,20
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги».

Як вже зазначалося, договором
приєднання є договір, умови якого
встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору (ч.1 ст.634 ЦК
України).

При цьому у позовній заяві позивачем не
вказано та не доведено у судовому
засіданні, у чому саме полягає
невідповідність оспорюваного договору
вимогам Закону України «Про
житлово-комунальні послуги».

За таких обставин у задоволенні
вказаної вимоги слід відмовити.

Стосовно вимоги про зобов'язання
КП «ЄРЦ» відшкодувати моральну шкоду
ОСОБА_2 у сумі 44 тис. грн. установлено
наступне.

Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного
суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»,
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи яким
діями вони заподіяні, в якій грошовій
сумі чи в якій матеріальній формі
позивач оцінює заподіяну йому шкоду та
з чого він при цьому виходить, а також
інші обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Оскільки позивачі Інспекція з питань
захисту прав споживачів в
Івано-Франківській області та ОСОБА_2
усупереч ст.60 ЦПК України не надали
даних про те, у чому виразилось
заподіяння моральної шкоди ОСОБА_2, з
чого позивачі виходять при оцінці
заподіяної ОСОБА_2 моральної шкоди та
не довели ті обставини, на які
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, вимога про відшкодування
моральної шкоди не підлягає
задоволенню.

За таких обставин у задоволенні позову
Інспекції з питань захисту прав
споживачів в Івано-Франківській
області в інтересах ОСОБА_2 до
комунального підприємства «Єдиний
розрахунковий центр» про визнання
недійсним договору про надання послуг
з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій від 01.04.2012,
зобов'язання скасування
заборгованості ОСОБА_2 за цим
договором, зобов'язання КП «Єдиний
розрахунковий центр» підготувати та
надати ОСОБА_2 проект договору з
врахуванням Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» та
пропозицій споживача щодо умов
договору, зобов'язання КП «Єдиний
розрахунковий центр» відшкодувати
моральну шкоду слід відмовити.

На підставі викладеного,
ст.ст.202-204, 215-216, 627, 630, 634, 1167 ЦК України,
ст.ст.19-21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», ст.ст.18,19,
21, 22 Закону України «Про захист прав
споживачів», постановою Кабінету
Міністрів України від 20.05.2009 №529 «Про
затвердження типового договору про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій»,
керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57-61, 208, 212-218, 223 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Інспекції
з питань захисту прав споживачів в
Івано-Франківській області в інтересах
ОСОБА_2 до комунального підприємства
«Єдиний розрахунковий центр» про
визнання недійсним договору про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій від
01.04.2012, зобов'язання скасування
заборгованості ОСОБА_2 за цим
договором, зобов'язання КП «Єдиний
розрахунковий центр» підготувати та
надати ОСОБА_2 проект договору з
врахуванням Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» та
пропозицій споживача щодо умов
договору, зобов'язання КП «Єдиний
розрахунковий центр» відшкодувати
моральну шкоду - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених
статтею 294 ЦПК України, залишається без
розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала

Повний текст рішення виготовлений
23.10.2014 року

Суддя

О.Шамотайло