Справа № 454/1289/13
Головуючий у 1 інстанції: Пахут С.О.
Провадження № 22-ц/783/771/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бойко
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Берези
В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря -
Глинського О.А.,

з участю:
представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідачів: Фарович
Н.В., Хробак Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області та ОСОБА_5 на
рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 26 вересня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_5 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області, державного
підприємства «Львіввугілля» про
відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в
и л а:

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з
позовом, в якому просив стягнути з
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області 20 тисяч гривень, а з
державного підприємства
«Львіввугілля» 10 тисяч гривень
моральної шкоди, завданої ушкодженням
здоров»я при виконанні трудових
обов»язків внаслідок професійного
захворювання.

Рішенням Сокальського районного суду
Львівської області від 26 вересня 2013
року позов ОСОБА_5 задоволено частково.
Стягнуто з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області в користь позивача
1000 гривень моральної шкоди, завданої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків внаслідок
професійного захворювання. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду оскаржили позивач та
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області.

Позивач ОСОБА_5, просить скасувати
рішення суду з підстав неповного
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідності
висновків суду обставинам справи та
ухвалити нове рішення, яким його
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі. Свої доводи обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про покладення на
відповідача обов"язку по відшкодуванню
йому моральної шкоди, завданої
внаслідок отримання трудового
каліцтва в процесі виконання ним
трудових обов"язків, однак, не
погоджується з розміром присудженого у
його користь відшкодування. На думку
апелянта, при визначенні розміру
моральної шкоди суд не врахував
характеру отриманих тілесних
ушкоджень, тривалості та тяжкості його
фізичних і моральних страждань,
істотності вимушених змін у життєвих
стосунках та наслідків, що настали
внаслідок ушкодження здоров"я, не
врахував тієї обставини, що на момент
встановлення йому 26 жовтня 2010 року
вперше 15% втрати працездатності по
професійному захворюванню з діагнозом:
хронічний попереково-крижовий
радикуліт, - відшкодування моральної
шкоди має проводитись роботодавцем, а
саме, державним підприємством ДП
«Львіввугілля».

Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області просить рішення
суду скасувати з підстав порушення
норм матеріального та процесуального
права та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.
Свої доводи обґрунтовує тим, що суд не
взяв до уваги, що позивачем пропущено
тримісячний строк звернення до суду з
позовом про стягнення моральної шкоди.
Окрім того, зазначає, що судом не взято
до уваги положення п. 1 «е» ст. 21, ч. 3 ст. 28
цього ж Закону, яким встановлено, що у
разі настання страхового випадку Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку відшкодувати
моральну шкоду за наявності факту
заподіяння моральної шкоди
потерпілому, підтвердженого висновком
медичних органів. Апелянт звертає
увагу, що позивачем не надано жодного
доказу на підтвердження факту
спричинення йому моральної шкоди та
медичного висновку про те, що саме від
професійного захворювання він терпить
моральні і фізичні страждання, а не від
загальних захворювань.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін апелянтів в підтримання своїх
апеляційних скарг, пояснення
представника ДП «Львіввугілля» в
підтримання апеляційної скарги
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційних скарг та позовних
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення апеляційної
скарги відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Червонограді та часткове задоволення
апеляційної скарги позивача з
наступних підстав.

Судом встановлено, що висновком
Львівської обласної МСЕК від 30.11.2005
року позивачеві встановлено вперше
втрату професійної працездатності 45%
та третю групу інвалідності у зв'язку з
професійним захворюванням з діагнозом:
хронічний обструктивний бронхіт ІІ ст.,
дифузний пневмосклероз, емфізема
легень ДН-ІІ ст. за час роботи на шахті
«Бендюзька» ДП «Львіввугілля»,
відповідно до акту розслідування
хронічного професійного захворювання
від 02.11.2005 року (а.с.30, 34).

В результаті наступних переоглядів
МСЕК позивачеві збільшено ступінь
втрати професійної працездатності до
60%, за рахунок того, що висновком
Львівської обласної МСЕК від 26.10.2006
року йому встановлено вперше втрату
професійної працездатності 15% у зв'язку
з професійним захворюванням з
діагнозом: хронічна попереково-крижова
радикулопатія, за час роботи на
державному підприємстві «Шахта
«Бендюзька», відповідно до акту
розслідування хронічного професійного
захворювання від 19.10.2006 року (а.с.32, 36).

У зв'язку з наявністю вищевказаних
захворювань та наданих позивачем
виписок з історії хвороби, позивач
неодноразово перебував на
стаціонарному та амбулаторному
лікуванні.

При вирішенні питання про право
потерпілого на відшкодування за
рахунок Фонду моральної шкоди, суд
першої інстанції правильно виходив із
норм ст.ст.21, 28, 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», якими передбачено, що
право на отримання потерпілим
страхових виплат у разі настання
стійкої втрати працездатності, у тому
числі й виплати компенсації за
моральну шкоду, виникає у особи з дня
встановлення їй стійкої втрати
працездатності вперше висновком МСЕК.

Враховуючи той факт, що позивачеві
вперше було встановлену стійку втрату
працездатності 30.11.2005 року, тобто до
набрання чинності 01.01.2006 року Законом
України «Про державний бюджет України
на 2006 рік», а також до набрання Законом
України «Про державний бюджет України
на 2007 рік», якими було зупинено дію
норм, що передбачали право потерпілих
на відшкодування моральної шкоди, та до
внесення змін Законом України від
23.02.2007 року до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», позивач має право на
відшкодування моральної шкоди з Фонду
соціального страхування, незалежно від
моменту звернення до суду.

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України, Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на
належні,безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Окремим видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
згідно з абзацом 5 ст.4 Основ
законодавства України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» - є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України
«Про охорону праці», державна політика
в галузі охорони праці базується,
зокрема, на принципах пріоритету життя
і здоров'я працівників, повної
відповідальності роботодавця за
створення належних,безпечних і
здорових умов праці, соціального
захисту працівників, повного
відшкодування шкоди особам, які
потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань.

Частиною першою ст.9 цього ж Закону
передбачено, що відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі
смерті працівника здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасного
випадку на виробництві відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності». У відповідності до
п.п. «є» п.1 ч.1 ст.21 та ч.3 ст.28 цього
Закону, грошову суму за моральну шкоду
за наявності факту заподіяння цієї
шкоди потерпілому виплачує Фонд
соціального страхування.
Відшкодування здійснюється у вигляді
одноразової страхової виплати
незалежно від інших видів страхових
виплат. Сума страхової виплати
визначається в судовому порядку.

Наведене вище, спростовує доводи
апеляційної скарги відповідача про
відсутність підстав для задоволення
позову з мотивів відсутності даних про
звернення позивача безпосередньо до
відповідача з заявою про виплату
моральної шкоди з долученням висновку
МСЕК про встановлення факту
спричинення моральної шкоди.

Згідно з роз'ясненнями постанови
Пленуму Верховного Суду України №4 від
31.03.1995 року «Про судову практику по
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» із змінами,
внесеними Постановою від 25.05.2001 року №5,
моральна шкода може полягати, зокрема,
у моральних переживаннях у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
способу життя, при настанні інших
негативних наслідків .

Рішенням Конституційного Суду від 27
січня 2004 року регламентовано, що
громадяни, яким встановлена постійна
втрата професійної працездатності
мають право на стягнення на їх користь
моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1
цього ж рішення, ушкодження здоров'я,
заподіяне потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
заподіюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
переносить значно більшу моральну
шкоду, чим працівник, що не втрачає
професійної працездатності

Таким чином, з урахуванням
конституційної значимості здоров'я як
невідчужуваного і непорушного блага,
що належить людині від її народження й
охороняється державою, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
заявлена вимога є обґрунтованою і факт
спричинення моральної шкоди
позивачеві ушкодженням здоров"я на
виробництві доведеним.

При цьому, колегія суддів не
погоджується з визначеним судом
розміром відшкодування моральної
шкоди, оскільки він не відповідає
засадам розумності та справедливості
за встановлених обставин справи, і
вважає, що з урахуванням тривалості
роботи позивача в шкідливих умовах (22
роки 11 місяців), встановленого
позивачеві ступеня стійкої втрати
працездатності (45%), встановлення йому
третьої групи інвалідності
безтерміново, характеру отриманого
ушкодження здоров"я та наслідків від
такого ушкодження для позивача,
моральну шкоду, яка підлягає
відшкодуванню позивачеві за рахунок
Фонду соціального страхування, слід
визначити у розмірі 8000 гривень, у
зв»язку з чим, оскаржуване рішення суду
в цій частині необхідно змінити. .

Щодо вимог, заявлених позивачем до
відповідача ДП «Львіввугілля» за
період з 26.10.2006 року, тобто із моменту
встановлення позивачеві вперше втрати
професійної працездатності 15% у зв'язку
з іншим професійним захворюванням під
час виконання трудових обов»язків на
державному підприємстві «Шахта
«Бендюзька» (акт розслідування
хронічного професійного захворювання
від 19.10.2006 року), то суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
відмову у їх задоволенні, оскільки
відповідно до наказу Мінвуглепрому від
19.01.2006 року відокремлений підрозділ
«Шахта «Бендюзька» виділена зі складу
ДП «Львіввугілля» із створенням
окремої юридичної особи - державного
підприємства «Шахта «Бендюзька», яке є
правонаступником майнових прав і
обов»язків ДП «Львіввугілля»,
пов»язаних з діяльністю його
відокремленого підрозділу «Шахта
«Бендюзька» згідно з розподільчим
балансом (а.с.60), а тому в цій частині
оскаржуване рішення суду необхідно
залишити без змін, так як позов
пред»явлено в цій частині до
неналежного відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.3,4, 313,
316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в
и р і ш и л а:

апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області відхилити,
апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 26 вересня 2013
року змінити в частині визначення
розміру моральної шкоди, яка підлягає
стягненню з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області в користь ОСОБА_5,
збільшивши розмір морального
відшкодування з 1000 (однієї тисячі) до 8000
(восьми тисяч) гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
________________ Бойко С.М.

Судді:
________________ Береза В.І.

________________ Штефаніца Ю.Г.