Коростенський міськрайонний суд
Житомирської області
Справа № 279/9170/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 березня 2014 року

Коростенський міськрайонний суд
Житомирської області у складі судді
Шульги О.М., з секретарем Башинською
Н.М., розглянувши в приміщенні суду в
м.Коростені цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до територіальної громади
Шершнівської сільської ради
Коростенського району про визнання
права власності на спадкове майно за
заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом в
якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла
його тітка ОСОБА_2, яка проживала в
АДРЕСА_1. Даний будинок був побудований
тіткою, але за життя вона не
зареєструвала своє право власності в
органах БТІ та не отримала
відповідного свідоцтва. Із-за
відсутності правовстановлюючих
документів, він, як спадкоємець за
заповітом, позбавлений можливості
отримати свідоцтво про право на
спадщину на вказаний будинок у органах
нотаріату, що стверджується відповіддю
державного нотаріуса. Крім зазначеного
будинку спадкодавцю належали земельні
ділянки, площею 0, 25 га для
обслуговування житлового будинку та 0,
35 га для ведення особистого підсобного
господарства. В зв"язку з наведеним
просить рішенням суду визнати за ним
право власності в порядку спадкування
на спадкове майно, а саме житловий
будинок АДРЕСА_1 та на земельні ділянки
площею, 2, 25 га для обслуговування
житлового будинку та 0, 35 га для ведення
особистого підсобного господарства,
яке залишилось після смерті ОСОБА_2,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судове засідання сторони не
з"явились, письмово повідомили про
можливість розгляду справи у їх
відсутності.

За таких обставин фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного запису
не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи суд
дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в
с.Старики, Коростенського району,
Житомирської області померла ОСОБА_2.

23.04.2002 року секретарем Шершнівської
сільської ради Коростенського району,
Житомирської області посвідчено
заповіт, яким ОСОБА_2 на випадок
своєї смерті все належне їй на праві
власності майно заповіла ОСОБА_1
- позивачу по справі. Даний заповіт
зареєстровано в реєстрі № 7. Згідно
довідки Шершнівської сільської ради
Коростенського району від 10.02.2014 року
даний заповіт не скасовувався та не
змінювався.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК
України спадкоємець за заповітом
чи за законом має право
прийняти спадщину або не
прийняти її.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України
передбачено, що спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини.

Згідно вимог частини 1 ст. 1270 ЦК України
для прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Позивач в установлений законом строк, а
саме 27.09.2002 року подав в Коростенську
районну державну нотаріальну контору
заяву про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_2, що стверджується
інформаційною довідкою зі Спадкового
реєстру та листом №141/01-16 від 13.02.2014
року. На підставі поданої позивачем
заяви було заведено заведено спадкову
№275/2002 рік та видано ОСОБА_1 свідоцтво
про право на спадщину за заповітом на
право на земельну частку (пай) та
грошові вклади.

Отримати свідоцтво про право на
спадщину за заповітом на житловий
будинок позивач позбавлений
можливості, оскільки відсутні
правовстановлюючі документи, які
підтверджують належність житлового
будинку померлій, що стверджується
листом завідувача районної ДНК №418/02-17
від 17.12.2013 року.

З технічного паспорту на житловий
будинок слідує, що інвентаризація
будинку проводилась Коростенським
МБТІ 28.03.2013 року. З довідки
Коростенського МБТІ слідує, що
державна реєстрація права власності на
даний будинок не проводилась.

З довідки № 27/02-20 від 10.02.2014 року,
виданої Шершнівською сільською
радою Коростенського району, слідує, що
померлій ОСОБА_2 згідно запису в
погосподарській книзі №4 за 2001-2005
року, особовий рахунок № 24/250
належав житловий будинок з надвірними
будівлями розташований за адресою:
АДРЕСА_1. В даному будинку
ОСОБА_2проживала та була зареєстрована
одна.

На час набуття спадкодавцем права
власності на житловий будинок записи в
погосподарських книгах визнавались в
якості актів органів влади, що
підтверджують право власності на таке
нерухоме майно. Відповідно до
положень ст.ст. 100, 101 ЦК УРСР 1963 року,
громадяни могли мати у власності
житловий будинок, причому глава 10
"Особиста власність" цього ж кодексу не
пов"язувала наявність такого права з
його обов"язковою державною
реєстрацією.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України
незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

Оскільки право власності спадковдавця
ОСОБА_2 на житловий будинок
підтверджений належними
правовстановлюючими документами -
записами в погосподарських книгах, цей
будинок не є самовільним будівництвом,
а також, що позивач підтвердив
належними доказами неможливість
отримання свідоцтва про право на
спадщину на нього в органах нотаріату,
тому позов в частині визнання права
власності на житловий будинок за
спадкоємцем підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині
визнання за позивачем права
власності на земельні ділянки
розмірами 0, 25 га та 0, 35 га, то дані
вимоги задоволенню не підлягають,
виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 1225 ЦК України визначено,
що право власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємця на загальних
підставах із збереженням її цільового
призначення.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008
року № 7 "Про судову практику у справах
про спадкування" право власності на
земельну ділянку переходить до
спадкоємця при підтвердженні цього
права спадкодавця державним актом про
право власності на землю або іншим
правовстановлюючим документом.

Відповідно ст. 125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають із
моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 ЗК України в редакції, яка
діяла на час смерті спадкодавця,
визначалось, що право власності на
земельну ділянку посвідчувалось
державними актами.

Таким чином, набуття права власності на
земельну ділянку та перехід права
власності на земельну ділянку в
порядку спадкування має місце за
наявності наступних юридичних фактів:
ухвалення рішення компетентного
органу про передачу у власність
земельної ділянки спадкодавцю;
виготовлення технічної документації
на земельну ділянку; визначення меж
земельної ділянки в натурі; погодження
із суміжними землевласниками та
землекористувачами; одержання у
встановленому порядку Державного акта
на землю; реєстрація права власності на
земельну ділянку.

Позивачем не надано доказів того, що
спадкодавцем ОСОБА_2 дотримано
зазначених вимог, а тому суд вважає, що
у спадкодаця не виникло право
власності на конкретні земельні
ділянки та, відповідно до ст. 1216 ЦК
України, таке право не перейшло до
позивача в порядку спадкування.

В зв"язку з цим позовні вимоги про
визнання за позивачем права власності
на земельну ділянку є безпідставними.
Визнання позову в цій частині
відповідачем не може бути підставою
для задоволення позовних вимог,
оскільки це суперечить закону.

З наданого позивачем витягу з рішення
виконкому Шершнівської сільської ради
Коростенського району № 32 від 27.08.1999
року слідує, що ОСОБА_2 передано
безкоштовно у приватну власність
земельну ділянку площею 0,60 га, в тому
числі 0,25 га для обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель та 0, 35 га для ведення
особистого селянського господарства.
Отже, спадкодавцем ОСОБА_2 була
розпочата процедура приватизації
земельних ділянок, однак завершена
вона не була.

На підставі абз. 2 п. 1 розділу Х
"Перехідні положення" Земельного
Кодексу України рішення про передачу
громадянам України безоплатно у
приватну власність земельних ділянок,
прийняті органами місцевого
самоврядування відповідно до Декрету
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992 року "Про приватизацію
земельних ділянок" є підставою для
виготовлення та видачі цим громадянам
та їх спадкоємцям державних актів
на право власності на земельну ділянку
за технічною документацією щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку.

Таким чином, до спадкоємців переходить
право отримати
правовстановлюючий документ на
земельну ділянку. В разі відмови
органами місцевого самоврядування
позивачу у завершенні процедури
приватизації, останній не позбавлений
можливості звернутись до суду з
позовом про визнання відповідного
права в порядку спадкування.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. 213 - 218 ЦПК України,
1217, 1223, 1225, 1268, 1296, ст.ст. 100, 101 ЦК
України ( в редакції 1963 року), ст.
125, 126 ЗК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок з господарськими
спорудами, що розташований АДРЕСА_1
за правом спадкування за заповітом
після смерті ОСОБА_2, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В решті позову відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

Звільнити сторони від сплати судового
збору оскільки судовий збір сплачений
при подачі позовної заяви.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Житомирської області через
Коростенський міськрайонний суд
шляхом подачі протягом десяти днів
апеляційної скарги.

Суддя :