________________________________________________________________________
_________________________________________________
Провадження № 2/520/1444/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа Київська районна адміністрація
Одеської міської ради в особі органу
опіки та піклування Київської районної
адміністрації Одеської міської ради,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "ОТП Факторинг
Україна" про визнання недійсним
договору купівлі-продажу та договору
дарування,

ВСТАНОВИВ:

02.10.2013 року позивач звернулася до суду
з позовом та просила ухвалити рішення,
яким поновити строк для звернення до
суду з позовом, визнати недійсним
договір купівлі-продажу, укладений 30
серпня 2005 року між ОСОБА_1, що діяла за
згодою батька ОСОБА_3 та матері -
ОСОБА_2, з однієї сторони, та ОСОБА_2, з
іншої, стосовно 1/3 частини квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 65, 8кв.м.;
визнати недійсним договір дарування,
укладений 30 серпня 2005 року між ОСОБА_2
та ОСОБА_1 стосовно 9/25 частини
житлового будинку з надвірними
спорудами під АДРЕСА_2; повернути у
власність ОСОБА_1 1/3 частини квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 65,8 кв.м.

Роз'яснити, що визнання договору
купівлі-продажу, укладений 30 серпня 2005
року між ОСОБА_1, яка діяла за згодою
батька ОСОБА_3, га маги. ОСОБА_2, з однієї
сторони, та ОСОБА_2, з іншої, стосовно 1/3
частини квартири АДРЕСА_1, загальною
площею 65.8 кв.м., в тому числі житлової
площі 39.0 кв.м., недійсним є підставою
для скасування реєстрації права
власності на 1/3 частини квартири
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, а також для
реєстрації права власності на цю
частину квартиру за ОСОБА_1 за цим
рішенням.

Роз'яснити, що визнання договору
дарування, укладеного 30 серпня 2005 року
між ОСОБА_2, з однієї сторони, та ОСОБА_1,
з іншої, стосовно 9/25 частини житлового
будинку з надвірними спорудами
АДРЕСА_2, що складається в цілому з
одного кам'яного житлового будинку під
літ. «А». житловою площею 30.1 кв.м., та
надвірних споруд: «В» - вбиральня. «Б» -
літня кухня. «З». «Ж», «Д»- сараї. «Г» -
льох. №, 1,3 - огорожа;. І - мостіння. №2-
цистерна, розташованих па земельній
ділянці мірою 709 кв.м., яка знаходиться у
власності ОСОБА_2, згідно державного
акту на право власності на земельну
ділянку, виданого Одеським міським
управлінням земельних ресурсів 06
квітня 2005 року (серія ОД №062721), на
підставі рішення Одеської міської ради
№2587-ХХІV від 20.04.2005 року, і
зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та па право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №93,
недійсним є підставою для скасування
реєстрації права власності на 9/25
частини житлового будинку з надвірними
спорудами АДРЕСА_2 за ОСОБА_1, а також
для реєстрації права власності на цю
частину квартири за зОСОБА_2 цим
рішенням.

Свої вимоги мотивувала тим, що згідно
Свідоцтва про право власності на житло,
виданого Управлінням
житлово-комунального господарства
Одеської міської ради від 10 листопада
2003 року їй та відповідачам на праві
спільної часткової власності належала
квартира АДРЕСА_1.

Позивач стверджує, що за даною адресою
вона мешкає з 1992 року по теперішній час.
Однак, з січня 2013 року між нею
відповідачами склалися неприязні
стосунки, які стали причиною того, що
вона мешкає окремо від відповідачів та
займає житлову кімнату площею 12,7 кв.м.

Позивач вказує на те, що у серпні 2013
року вона звернулась до відповідачів з
проханням викупити у неї належну їй 13
частину квартири, але відповідачі
відмовились, мотивуючи це тим, що у
власності позивачки не має 1/3 частини
квартири АДРЕСА_1, надавши при цьому
договір купівлі-продажу від 30 серпня 2005
року та договір дарування від 30 серпня
2005 року.

Позивач вважає, що дані договори
повинні бути визнані недійсними,
оскільки при їх укладанні порушенні її
права, так як на той час вона була
неповнолітньою.

Вказані обставини і стали підставою
для звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про
час і місце судового засідання
сповіщені належним чином у порядку
ст.74,76,77 ЦПК України.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав в повному
обсязі, посилаючись на обставини,
викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явилась, про час, дату та місце
розгляду справи сповіщалась належним
чином, надала до суду заяву в якій проти
задоволення позову не заперечує, та
просить провести розгляд справи у її
відсутність.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явився, про час, дату та місце
розгляду справи сповіщався належним
чином, причини неявки суду не
повідомив.

Представник третьої особи Органу опіки
та піклування КРА ОМР - Гладкова О.Ю. у
судовому засіданні залишила позов на
розсуд суду, однак, вказала на те, що
позивач на теперішній час є
повнолітньою і Київська районна
адміністрація як орган опіки та
піклування не може захищати її права.

Представник третьої особи ТОВ "ОТП
Факторинг Україна" у судове засідання
не з'явився, про час, дату та місце
розгляду справи сповіщався належним
чином, причини неявки суду не
повідомив.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи та надані докази,
вважає, що позов є необгрунтованим,
безпідставним а у зв'язку з чим
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

У судовому засіданні встановлено, що
згідно Свідоцтва про право власності
на житло, виданого Управлінням
житлово-комунального господарства
Одеської міської ради від 10 листопада
2003 року позивачці ОСОБА_1 та
відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3 на праві
спільної часткової власності належала
квартира АДРЕСА_1, та складається в
цілому з трьох житлових кімнат
загальною площею - 65,8 кв.м., в тому числі
житлова площа - 39,0 кв.м. (а.с.8).

30 серпня 2005 року приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 було посвідчено договір
купівлі-продажу, відповідно до якого
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка діяла за
згодою батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
передала, а ОСОБА_2 прийняла у власність
нерухоме майно, а саме 1/3 частину в
спільній частковій власності квартири
АДРЕСА_1 , та складається в цілому з
трьох житлових кімнат загальною площею
65,8 кв.м., в тому числі житлова площа - 39,0
кв.м.

Відповідно до п. 2.1 Договору ціна
нерухомого майна, що купується за цим
Договором становить 10 718 гривень.

Згідно п. 2.3. Продавець одержав від
Покупця в розмірі, вказаному в п.2.1
цього Договору, повністю до підписання
цього Договору.

Як вбачається з п. 1.4, під час укладання
вищевказаного договору сторони
підтвердили, що цей договір не носить
характеру мнимої та удаваної угоди.

Того ж дня, 30 серпня 2005 року приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 було
посвідчено Договір дарування, згідно
умов якого ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняла безоплатно у
власність 9/25 частин житлового будинку
з надвірними спорудами АДРЕСА_2, що
складається в цілому з одного кам'яного
житлового будинку під літерою «А»,
житловою площею 30,1 кв.м. та надвірних
спору «В» - вбиральня, «Б» - літня кухня,
«З», «Ж», «Д» - сараї, «Г» - льох, № 1,3 -
огорожа, І - мостіння, № 2 - цистерна,
розташованих на земельній ділянці
мірою 709 кв.м., яка знаходиться у
власності.

Згідно п. 3 Договору цей дар сторони
оцінили в сумі 8 013 гривень.

З п.5 вбачається, що під час укладання
вищевказаного договору сторони
підтвердили, що цей договір не носить
характеру мнимої та удаваної угоди.

З вказаного вбачається, що на момент
укладання вищевказаних договорів
позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, була
неповнолітньою.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 32 ЦК України на
вчинення неповнолітньою особою
правочину щодо транспортних засобів
або нерухомого майна повинна бути
письмова нотаріально посвідчена згода
батьків (усиновлювачів) або
піклувальника і дозвіл органу опіки та
піклування.

Крім того відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону
України «Про охорону дитинства» батьки
або особи, які їх замінюють, не мають
права без дозволу органів опіки і
піклування укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Для вчинення будь-яких правочинів щодо
нерухомого майна, право власності на
яке або право користування яким мають
діти, необхідний попередній дозвіл
органів опіки та піклування. Посадові
особи органів опіки та піклування
несуть персональну відповідальність
за захист прав та інтересів дітей при
наданні дозволу на вчинення правочинів
щодо нерухомого майна, яке належить
дітям.

Частинами 1, 4 ст.177 Сімейного кодексу
України визначено, що батьки
управляють майном, належним малолітній
дитині, без спеціального на те
повноваження. Батьки зобов'язані дбати
про збереження та використання майна
дитини в її інтересах. Дозвіл органу
опіки та піклування на вчинення
правочинів щодо нерухомого майна
дитини надається в разі гарантування
збереження її права на житло.

Згідно з частиною четвертою ст. 12
Закону України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей» від 02 червня 2005
року з подальшими змінами для
здійснення будь-яких правочинів
стосовно нерухомого майна, право
власності на яке або право
користування яким мають діти,
потрібна попередня згода органів
опіки та піклування. Посадові особи
органів опіки та піклування несуть
персональну відповідальність за
захист прав і охоронюваних законом
інтересів дітей при наданні згоди на
вчинення правочинів щодо належного
дітям нерухомого майна.

Таким чином, батьки управляють майном,
майновими правами, які належать дитині,
з обов'язковим врахуванням потреб та
інтересів дитини, зокрема, з
додержанням відповідних правил про
опіку та піклування (з дозволу органу
опіки та піклування), а тому отримання
батьками дозволу органів опіки та
піклування на укладення договорів, які
підлягають нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації, є
необхідним не тільки тоді, коли ці
договори стосуються майна дитини, але й
тоді, коли вони стосуються її майнових
прав, зокрема, права на користування
жилим приміщенням. Отримання такого
дозволу є необхідною умовою законності
відповідного правочину.

Пунктом 1.3. Правил опіки та піклування,
затверджених наказом Державного
комітету України у справах сім'ї та
молоді Міністерства охорони здоров'я
України, Міністерства освіти України,
Міністерства праці та соціальної
політики України від 26.05.1999р. №34/166/131/88,
визначено, що органами, які приймають
рішення щодо опіки і піклування, є
районні, районні в містах Києві та
Севастополі державні адміністрації,
виконавчі комітети міських, районних у
містах, сільських, селищних рад.

Пунктом 6.1. передбачено, що органи опіки
та піклування вирішують питання щодо
збереження за неповнолітніми житла, а
також щодо забезпечення житлом
дітей-сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування, які
закінчили навчально - виховні заклади і
не мають житла.

Згідно з розпорядження Київської
районної адміністрації Одеської
міської ради № 1734 від 05 серпня 2005 року
«Про надання дозволу на вчинення
правочину щодо продажу 1/3 частини
квартири неповнолітньої ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1» було дозволено
неповнолітній ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за
згодою батька ОСОБА_3 вчинити правочин,
щодо продажу 1/3 частини квартири
АДРЕСА_1, загальною площею - 21,9 кв.м., яка
їй належить. Правочин вчинити за умови
одночасного дарування 9/25 частини
будинку за адресою АДРЕСА_2 загальною
площею 28,7 кв.м., на ім'я неповнолітньої
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судовому засіданні представник
позивача стверджував, що розпорядження
Київської районної адміністрації
Одеської міської ради № 1734 від 05 серпня
2005 року на відчуження частки квартири
не можна брати до уваги, оскільки
згідно відповіді Департаменту
архівної справи та діловодства від
05.11.2013 року, наданої судді Калашніковій
О.І., в перевірених документах вказане
рішення не знайдено (а.с.74).

Також зазначене підтверджується
постановою Київського районного суду
м. Одеси від 17.12.2013 року, в якій
встановлено, що дане питання Київською
районною адміністрацією не
розглядалось (а.с.81).

Однак, на думку суду, дана обставина, не
може бути взята до уваги під час
вирішення спору, виходячи з наступного.

Загальні положення про правочин
містяться у параграфі 1 глави 16
Цивільного Кодексу України. Зі змісту
цієї норми закону вбачається, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним
і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним. Вказані обставини
передбачені у статті 203 ЦК України.

В статті 215 ЦК зазначені конкретні
умови визнання правочину недійсним.
Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Частиною 6 зазначеної статті
передбачено, що правочин, що вчиняється
батьками (усиновлювачами), не може
суперечити правам та інтересам
малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

На думку суду, позивач не довела, чим
оспорювані правочини порушують її
права та інтереси, так як за договором
купівлі-продажу вона отримала 10 718
гривень та, крім того, стала власником
9/25 частини житлового будинку з
надвірними спорудами під АДРЕСА_2 та
розташований на земельній ділянці
площею 709 кв.м., а її твердження про те,
що вартість отриманого дарунку є
нижчою, ніж вартість 1/3 частини
належної їй квартири, матеріалами
справи не підтверджені.

Крім того, слід зазначити, що питання
переходу права на земельну ділянку при
переході права на будівлю і споруду
врегульовано Земельним Кодексом
України і позивач не позбавлена права
звернутися до суду з позовом за
захистом порушеного права на частину
земельної ділянки, яка пропорційна
належній їй частці в домоволодінні.

Крім того, суд бере до уваги, що позивач
є донькою відповідачів, найближчою до
них людиною, та не довела суду, що саме у
теперішній час їй стало відомо про те,
що вона вже не є власником 1/3 частини
квартири АДРЕСА_1.

Отже судом встановлено, що жодних
підстав, передбачених законом, для
визнання договорів недійсним
позивачем наведено не було так як і не
було доведено порушення її прав та
охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.
ст. 3,6,11,61, 213,214,215,218 ЦПК України, ст. ст.
11, 12, 14, 203, 215, 216, 234, 317, 319, 321, 379, 382, 383 ЦК
України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа Київська районна
адміністрація Одеської міської ради в
особі органу опіки та піклування
Київської районної адміністрації
Одеської міської ради, Товариство з
обмеженою відповідальністю "ОТП
Факторинг Україна" про визнання
недійсним договору купівлі-продажу та
договору дарування- відмовити в
повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку шляхом подачі в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги через
Київський районний суд м. Одеси.

Суддя
Куриленко О. М.