АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/444/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 79 Матвієнко М. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Демченко В. А. УХВАЛА
26 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Демченко В. А. суддів
Подорога В. М. , Василенко Л. І. при
секретаріВолвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу заступника Дніпровського
екологічного прокурора на рішення
Золотоніського міськрайонного суду
Черкаської області від 10 грудня 2013
року по справі за позовом
Кременчуцького міжрайонного
екологічного прокурора Дніпровської
екологічної прокуратури, в інтересах
держави, в особі Державного агентства
земельних ресурсів України, Державної
інспекції сільського господарства
України до Золотоніської районної
державної адміністрації Черкаської
області, ОСОБА_6 про визнання
незаконним розпорядження
Золотоніської районної державної
адміністрації та недійсним державного
акту на право власності на землю,
повернення земельної ділянки до
власності держави, -
в с т а н о в и л а :
Позивач, Кременчуцька міжрайонна
екологічна прокуратура, в інтересах
держави, в особі Державного агентства
земельних ресурсів України, Державної
інспекції сільського господарства
України звернулася у суд із позовом до
Золотоніської районної державної
адміністрації Черкаської області,
ОСОБА_6 про визнання незаконним
розпорядження Золотоніської районної
адміністрації та недійсним
державного акту на право власності на
землю, повернення земельної ділянки
до власності держави.
В обґрунтування своїх позовних вимог
прокурор зазначав, що розпорядженням
Золотоніської РДА від 24.10.2008 року за №
547 затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею 1,21
га у власність ОСОБА_6 для ведення
особистого селянського господарства в
адміністративних межах Дмитрівської
сільської ради Золотоніського району
Черкаської області та на її ім'я видано
Державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку серії ЯЗ
№ 199519, зареєстрований Державним
земельним кадастром 18.11.2008 року.
Проект із землеустрою щодо відведення
земельних ділянок у власність
громадянам для ведення особистого
селянського господарства за рахунок
земель запасу Дмитрівської сільської
ради Золотоніського району Черкаської
області загальною площею 11,6209 га
пройшов державну експертизу
землевпорядної документації, що
стверджується висновком № 604 від 24.10.2008
року, який затверджений начальником
головного управління Держкомзему в
Черкаській області 24.10.2008 року.
Відповідно до вищевказаного
розпорядження Золотоніської РДА
земельна ділянка ОСОБА_6 ввійшла в
склад до земельної ділянки, загальною
площею 11,6209 га, щодо якої був
розроблений та затверджений проект із
землеустрою, який пройшов державну
землевпорядну експертизу № 604 від
У 2012 році Кременчуцький міжрайонний
екологічний прокурор в інтересах
держави в особі Державного агентства
земельних ресурсів України та
Державної інспекції сільського
господарства України звернувся до суду
із позовом до Золотоніської районної
державної адміністрації Черкаської
області, ОСОБА_6 про визнання
незаконним розпорядження
Золотоніської районної державної
адміністрації та недійсним державного
акту на право власності на землю,
повернення земельної ділянки до
В обґрунтування позовних вимог
прокурор посилався на матеріали
перевірки Кременчуцької міжрайонної
екологічної прокуратури, згідно яких
було встановлено, що земельна ділянка,
що перебуває у власності ОСОБА_6, площею
1,2101 га знаходиться в межах 100-метрової
зони від берегової лінії з відміткою 81
м в Балтійській системі висот, тобто в
межах прибережної захисної смуги, що
встановлюється по берегах великих
річок, що стверджується актом від 04.05.2012
р., а також актом від 27.03.2012 р., згідно
якого водний об'єкт, який межує із
земельною ділянкою ОСОБА_6 є затокою
річки Дніпро Кременчуцького
водосховища, прибережна захисна смуга
якого становить 100м та даний водний
об'єкт не відноситься до штучно
створених, в тому числі до осушувальних
каналів. Зазначена перевірка проведена
державною екологічною інспекцією в
Черкаській області. Даний факт також
стверджується схемою розміщення
земельної ділянки, належної ОСОБА_6,
згідно локальної автоматизованої
А тому, прокурор вважає, що
розпорядження Золотоніської РДА за №
547 від 24.10.2008 р. щодо затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки площею 1,21 га у
власність ОСОБА_6 для ведення
особистого селянського господарства в
адміністративних межах Дмитрівської
сільської ради, Золотоніського району,
Черкаської області, за межами
населеного пункту є таким, що видано
всупереч вимогам ст. 60, 61, 83, 84 ЗК України
та ст. 88 ВК України, оскільки земельна
ділянка розташована у прибережній
захисній смузі Кременчуцького
водосховища та відноситься до земель
водного фонду, передача якої у
власність громадянам заборонена, а
тому підлягає до скасування як
незаконне, державний акт серії ЯЗ № 199519
виданий ОСОБА_6 від 18.11.2008р. до визнання
недійсним, а земельна ділянка площею 1,21
га поверненню до власності державне
особі Золотоніської РДА.
Рішенням Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 10 грудня 2013 року у
задоволенні позову Кременчуцького
міжрайонного екологічного прокурора, в
інтересах держави, в особі Державного
агентства земельних ресурсів України,
Державної інспекції сільського
господарства України до Золотоніської
районної державної адміністрації
Черкаської області, ОСОБА_6 про
визнання незаконним розпорядження
Золотоніської районної державної
адміністрації та недійсним державного
акту на право власності на землю та
повернення земельної ділянки до
власності держави - відмовлено
внаслідок його недоведеності.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, заступник
Дніпровського екологічного прокурора
подав апеляційну скаргу на дане
рішення, в якій просить скасувати
рішення суду, оскільки вважає його
ухваленим із порушенням норм
матеріального права, ухваливши нове
рішення про задоволення позовних
вимог Кременчуцького міжрайонного
екологічного прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони
по справі, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення.

Так, відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив із того,
що прокурор не надав доказів, що на
момент передачі спірної земельної
ділянки у власність ОСОБА_6 у
встановленому законом порядку були
визначені розміри та межі
водоохоронної зони та прибережних
захисних смуг навколо Кременчуцького
водосховища та що спірна земельна
ділянка відносяться до земель водного
фонду.

Такі висновки суду є правильними,
основані на доказах, поданих сторонами,
які належним чином оцінені, до
встановлених правовідносин вірно
застосовані норми матеріального права.

За матеріалами справи установлено, що
розпорядженням Золотоніської РДА від
24.10.2008 року за № 547 затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 1,21 га у власність ОСОБА_6
для ведення особистого селянського
господарства в адміністративних межах
Дмитрівської сільської ради
Золотоніського району Черкаської
області та на її ім'я видано Державний
акт на право приватної власності на
земельну ділянку серії ЯЗ № 199519,
зареєстрований Державним земельним
кадастром 18.11.2008 року.

Проект із землеустрою щодо відведення
земельних ділянок у власність
громадянам для ведення особистого
селянського господарства за рахунок
земель запасу Дмитрівської сільської
ради Золотоніського району Черкаської
області загальною площею 11,6209 га
пройшов державну експертизу
землевпорядної документації, що
стверджується висновком № 604 від 24.10.2008
року, який затверджений начальником
головного управління Держкомзему в
Черкаській області 24.10.2008 року.

Відповідно до вищевказаного
розпорядження Золотоніської РДА
земельна ділянка ОСОБА_6 ввійшла в
склад до земельної ділянки, загальною
площею 11,6209 га, щодо якої був
розроблений та затверджений проект із
землеустрою, який пройшов державну
землевпорядну експертизу № 604 від
24.10.2008 року.

Згідно зі ст. 58 ЗК України до земель
водного фонду належать землі, зайняті:
морями, річками, озерами,
водосховищами, іншими водними
об'єктами, болотами, а також островами,
не зайнятими лісами; прибережними
захисними смугами вздовж морів, річок
та навколо водойм, крім земель,
зайнятих лісами; гідротехнічними,
іншими водогосподарськими спорудами
та каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них; береговими
смугами водних шляхів.

Статтею 59 ЗК України передбачено, що
землі водного фонду можуть перебувати
у державній, комунальній та приватній
власності.

Стаття 60 ЗК України в редакції, що була
чинна на момент виникнення спірних
правовідносин, передбачала, що вздовж
річок, морів і навколо озер, водосховищ
та інших водойм з метою охорони
поверхневих водних об'єктів від
забруднення і засмічення та збереження
їх водності у межах водоохоронних зон
виділяються земельні ділянки під
прибережні захисні смуги. Аналогічні
положення визначалися у ст. 88 ВК
України - з метою охорони поверхневих
водних об'єктів від забруднення і
засмічення та збереження їх водності
вздовж річок, морів і навколо озер,
водосховищ та інших водойм в межах
водоохоронних зон виділяються
земельні ділянки під прибережні
захисні смуги.

Частинами 5-6 ст. 87 ВК України
передбачено, що зовнішні межі
водоохоронних зон визначаються за
спеціально розробленими проектами.
Порядок визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режим ведення
господарської діяльності в них
встановлюються Кабінетом Міністрів
України.

Прибережні захисні смуги
встановлюються за окремими проектами
землеустрою. Межі встановлених
прибережних захисних смуг і пляжних
зон зазначаються в документації з
землеустрою, кадастрових планах
земельних ділянок, а також у
містобудівній документації.

Прибережні захисні смуги
встановлюються на земельних ділянках
усіх категорій земель, крім земель
морського транспорту.

Згідно зі ст. 88 ВК України прибережні
захисні смуги встановлюються по
берегах річок та навколо водойм уздовж
урізу води (у меженний період) шириною:
для малих річок, струмків і потічків, а
також ставків площею менше 3 гектарів -
25 метрів; для середніх річок,
водосховищ на них та ставків площею
більше 3 гектарів - 50 метрів; для великих
річок, водосховищ на них та озер - 100
метрів. Якщо крутизна схилів перевищує
три градуси, мінімальна ширина
прибережної захисної смуги
подвоюється. Прибережні захисні смуги
встановлюються на земельних ділянках
всіх категорій земель, крім земель
морського транспорту. У межах існуючих
населених пунктів прибережна захисна
смуга встановлюється з урахуванням
містобудівної документації.
Прибережні захисні смуги
встановлюються за окремими проектами
землеустрою. Проекти землеустрою щодо
встановлення меж прибережних захисних
смуг (з установленою в них пляжною
зоною) розробляються в порядку,
передбаченому законом.

Згідно пункту 2 ст. 58 ЗК України: для
створення сприятливого режиму водних
об'єктів уздовж морів, навколо озер,
водосховищ та інших водойм
встановлюються водоохоронні зони,
розміри яких визначаються за проектами
землеустрою.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 8 травня 1996 року №486
затверджено Порядок визначення
розмірів і меж водоохоронних зон та
режиму ведення господарської
діяльності в них, яким визначено, що цей
Порядок встановлює єдиний правовий
механізм визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режим ведення
господарської діяльності в них. У межах
водоохоронних зон виділяються землі
прибережних захисних смуг та смуги
відведення з особливим режимом їх
використання відповідно до статей 88 - 91
Водного кодексу України. Розміри і межі
водоохоронних зон визначаються
проектом на основі
нормативно-технічної документації.

Відповідно до наведених вимог
законодавства водоохоронна зона із
прибережною захисною смугою, як об'єкт
права, існує з моменту її визначення як
такого в порядку, передбаченому
законом чи іншим нормативно-правовим
актом.

Враховуючи принцип допустимості
засобів доказування, допустимим
засобом доказування наявності
водоохоронної зони та/або прибережної
захисної смуги, в якості складової
водоохоронної зони, має бути проект
встановлення водоохоронної зони
(прибережної захисної смуги), або
кадастровий план земельної ділянки, на
якій відображено таку зону (смугу), або
містобудівна документація, яка
передбачає зазначене вище.

Віднесення земель до відповідної
категорії, здійснюється на підставі
рішень органів державної влади та
органів місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень (ч. 1 ст.20
ЗК України).

При цьому встановлено, що рішенням
Черкаської обласної ради №17-21 від
10.02.1994 року було затверджено тільки
розмір прибережних водоохоронних смуг
на каналах осушувальних систем (а.с.78),
який становить 10м для магістральних
каналів, а згідно земельно-облікових
даних спірна земельна ділянка
відноситься до земель державної
власності (запасу) і межує з дренажним
(магістральним) каналом.

Статтею 87 ВК України контроль за
створенням водоохоронних зон
прибережних захисних смуг, а також за
додержанням режиму використання їх
територій покладено на місцеві органи
державної виконавчої влади, виконавчі
комітети рад, органи охорони
навколишнього природного середовища.
Проекти цих зон розробляються на
замовлення органів водного
господарства та інших спеціально
уповноважених організацій за рахунок
різних джерел фінансування,
узгоджуються з органами охорони
навколишнього природного середовища,
використання земельних ресурсів,
власниками землі, землекористувачами
та затверджуються відповідними
місцевими органами державної
виконавчої влади та виконавчими
комітетами рад.

Межі земельних ділянок, на які
розповсюджуються права будь-яких
фізичних чи юридичних осіб або органів
місцевого самоврядування, у тому числі,
зони спеціальних обмежень щодо
використання земель, повинні бути
визначені у відповідності до існуючих
вимог. За відсутності встановлених меж
земельних ділянок спеціального
обмеження (меж прибережних захисних
смуг) порушення або перетин таких меж є
неможливим.

Відповідно до ч. 7 ст. 87 Водного кодексу
України саме виконавчі комітети
місцевих рад зобов'язані доводити до
відома населення, всіх заінтересованих
організацій рішення щодо меж
водоохоронних зон і прибережних
захисних смуг, а також водоохоронного
режиму, який діє на цих територіях.

У матеріалах справи відсутні
відомості, які б свідчили, що на дату
прийняття рішень Золотоніською
районною державною адміністрацією та
Дмитрівською сільською радою
Золотоніського району Черкаської
області були визначені розмір та межі
водоохоронної зони з прибережною
захисною смугою.

Отже, позивачем не доведено факту
порушення прибережної захисної смуги
саме відповідачкою та не доведено
факту, що спірна земельна ділянка була
виділена з порушенням вимог земельного
законодавства, чинного на той час.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені, зокрема, частиною
першою ст. 203 ЦК України.

Згідно із ч. 3 ст. 215 ЦК України вимога
про визнання правочину недійсним може
бути заявлена як однією із сторін
правочину, так і іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Статтею 216 ЦК України передбачено
загальні наслідки недійсності
правочину - недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю, а
згідно зі статтею 236 ЦК України
правочин є недійсним з моменту його
вчинення та не породжує тих юридичних
наслідків, задля яких укладався, у тому
числі не породжує переходу права
власності до набувача.

Нормами ЦК України передбачені засади
захисту права власності. Зокрема,
статтею 387 ЦК України власнику надано
право витребувати майно із чужого
незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником
майна, не підлягають захисту шляхом
задоволення позову до добросовісного
набувача з використанням правового
механізму, передбаченого ст. ст. 215, 216 ЦК
України.

А тому, при розгляді спірних
правовідносин, суд першої інстанції
дав належну оцінку наявним доказам у
справі та відповідність вимогам ст. 88
ВК України про те, що прибережні
захисні смуги встановлюються за
окремими проектами землеустрою, а
також постанові Кабінету Міністрів
України від 8 травня 1996 року № 486 про
затвердження порядку визначення
розмірів і меж водоохоронних зон та
режиму ведення господарської
діяльності в них.

До таких правових висновків дійшов і
Верховний Суд України у постанові від 22
травня 2013 року № 6-25цс13, яка згідно зі
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

З врахуванням доводів сторін, наданих
сторонами доказів, положень норм
матеріального права, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції і не
впливають на законність ухваленого
рішення, у зв'язку з чим апеляційна
скарга підлягає до відхилення, а
рішення суду першої інстанції до
залишення без змін, відповідно до вимог
ст.308 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 303, ст.304, ст.307, ст.308, ст.314, ст.315, ст.317,
ст.319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника
Дніпровського екологічного прокурора
відхилити.

Рішення Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 10 грудня 2013 року по справі
за позовом Кременчуцького
міжрайонного екологічного прокурора
Дніпровської екологічної прокуратури,
в інтересах держави, в особі
Державного агентства земельних
ресурсів України, Державної інспекції
сільського господарства України до
Золотоніської районної державної
адміністрації Черкаської області,
ОСОБА_6 про визнання незаконним
розпорядження Золотоніської районної
державної адміністрації та недійсним
державного акту на право власності на
землю, повернення земельної ділянки
до власності держави, - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :