АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9076/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бойко О. М. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

12 листопада жовтня 2014 року Колегія
суддів судової палати з цивільних
справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 16 вересня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання договору дійсним, його
розірвання та стягнення грошових
коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року до
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області ОСОБА_2
звернулася з позовом до ОСОБА_3,
посилаючись на те, що між сторонами
було укладено усний договір підряду,
відповідно до якого відповідач взяла
на себе зобов'язання щодо виготовлення
меблів та в свою чергу позивач,
відповідно до умов договору, надала
останній грошові кошти у загальній
сумі 24900 грн. Однак у визначений
сторонами термін умови договору
відповідачем виконані не були у зв'язку
з чим ОСОБА_2 ставить питання про
визнання договору дійсним, його
розірвання та стягнення грошових
коштів з урахуванням 3% річних /а.с.3-5/.

Рішенням Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 16 вересня 2014 року в
задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання договору дійсним,
його розірвання та стягнення грошових
коштів відмовлено /а.с.75/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким позовні вимоги задовольнити
в повному обсязі, судові витрати
покласти на відповідача, посилаючись
на те, що судом неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, та рішення суду ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 травня 2014 року
звернулася до суду з позовом про
визнання договору дійсним, його
розірвання та стягнення грошових
коштів (боргу), обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що позивач та відповідач
уклали усний договір підряду,
відповідно до умов якого, протягом
травня-червня 2008 року передала грошові
кошти ОСОБА_3 на загальну суму 24900 грн.,
за виготовлення комплекту меблів та
встановили строк виконання замовлення
не пізніше 25 серпня 2008 року. Між тим,
позивач зазначила, що відповідач взяті
на себе зобов'язання належним чином не
виконала, грошові кошти, сплачені нею
відповідно до умов договору не
повернула, чим порушила її права за
захистом яких позивач і звернулася до
суду.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач з позов не визнала, та
надала свої заперечення, відповідно до
яких просить суд в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в
повному обсязі, та застосувати позовну
давність /39-40, 65-66/.

Відповідно ст. 256, 257 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Положеннями ст. 267 ЦК України
передбачено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

В своїй апеляційній скарзі позивач
посилається на невідповідність
висновків суду першої інстанції
обставинам справи, оскільки суд при
ухвалені рішення не врахував, що
сторонами не був встановлений строк
виконання зобов'язання, та враховуючи
дану обставину, строк позовної
давності слід рахувати від моменту
пред'явлення письмової вимоги
представника позивача, а саме 17 вересня
2011 року, яку відповідач отримала 07
жовтня 2011 року, але залишила без
відповіді та задоволення.

Однак, з наведеними твердженнями
апелянта колегія суддів не може
погодитись з наступних підстав.

Як вбачається з позовної заяви та
зазначено ОСОБА_2, за умовами
укладеного усного договору підряду
відповідач повинна була забезпечити
виготовлення замовлення у термін не
пізніше 25 серпня 2008 року, однак
порушила встановлений строк і на
момент звернення ОСОБА_2 з позовом до
суду грошові кошти не повернула.
Враховуючи дану обставину колегія
суддів приходить до висновку, що
позивач знала про неналежне виконання
відповідачем умов договору саме з
серпня 2008 року, що також
підтверджується наведеним у позові
розрахунком заборгованості 3% річних за
невиконання зобов'язання за 6 років
починаючи з другого півріччя 2008 року.
Однак за захистом своїх порушених прав
позивач звернулася до суду лише у
травні 2014 року, тобто з пропуском
строків позовної давності,
передбачених ст..257 ЦК України.

За таких обставин, суд першої інстанції
обґрунтованого дійшов висновку про
застосування строків позовної
давності до даних правовідносин та
відмовляючи в задоволені позовних
вимог ОСОБА_2

Також інші доводи позивача викладені в
апеляційній скарзі, щодо незаконності
та необґрунтованості рішення суду,
ухвалення його з порушенням норм
матеріального та процесуального права
не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки не спростовують висновки суду
та встановлені ним обставини, а
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та особистого тлумачення апелянтом
норм права.

Докази та обставини на які посилається
апелянт в апеляційній скарзі, були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні, судом
були дотримані норми матеріального та
процесуального права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Висновки суду підтверджені належними,
дослідженими в судовому засіданні
доказами, яким суд дав правильну оцінку
відповідно до норм ЦПК України та є
такими, що відповідають нормам
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 308 ЦПК України,
колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 16
вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Головуючий:
Куценко Т.Р.

Судді:
Демченко Е.Л.

Волошин М.П.