Справа № 442/3284/13
Головуючий у 1 інстанції: Медведик
Провадження № 22-ц/783/482/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

Головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі: Олексів О.А.

за участю:
представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 08 жовтня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до
Дрогобицької міської ради, виконкому
Дрогобицької міської ради, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6., за участю третьої особи
відділу Держземагенства у м.Дрогобичі
Львівської області про скасування
рішення виконкому Дрогобицької
міської ради, визнання недійсним
Державного акта серії 1-ЛВ №072954 на
право власності на землю та визначення
порядку користування земельною
ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом, в
якому зазначила, що вона проживає в
АДРЕСА_1. В квартирах АДРЕСА_2
проживають відповідачі: батько та
донька. При попередньому розгляді
цивільної справи, з якої даний
зустрічний позов був виділений судом в
самостійне провадження (ухвала від
30.11.2012 року) їй стало відомо, що
відповідач ОСОБА_6 згідно рішення
виконкому Дрогобицької міської ради
від 25.09.1997 року №301 приватизував 0,0614
кв.м. земельної ділянки по АДРЕСА_3, яка
надана йому для обслуговування
житлового будинку і господарських
споруд. На підставі вказаного рішення
йому видано Державний акт на право
приватної власності на землю від 26
грудня 1997 року серії 1-ЛВ №072954. Окрім
того, після ознайомлення з матеріалами
справи їй стало відомо, що 26.05.1994
року виконком Дрогобицької міської
ради прийняв рішення №135, яким дозволив
закріпити за частиною житлового
будинку АДРЕСА_3 земельну ділянку
площею 440 кв.м. та дозволити її власнику
ОСОБА_6 побудувати гараж розміром 5,0 х
на 7,0м. Також, згідно генерального плану
(із матеріалів МБТІ) за вказаним
будинком (колишнього АДРЕСА_3)
закріплена земельна ділянка розміром
1804.25кв.м. Відповідно у фактичному
користуванні співвласників трьох
квартир будинку АДРЕСА_3 перебуває
земельна ділянка розміром 2204кв.м.,
відносно якої ставиться питання про
визначення порядку користування.

З посиланням на ст.ст. 42, 118 Земельного
кодексу України позивач вказує на
незаконність дій відповідача -
виконкому Дрогобицької міської ради,
щодо безоплатної передачі у приватну
власність земельної ділянки площею 614
кв.м. по АДРЕСА_3, яка фактично
закріплена за їх будинком та видачі
Державного акта, оскільки у їх будинку
є три приватизовані квартири, то
земельна ділянка повинна передаватися
у спільну сумісну власність всім
власникам квартир і виконком не мав
права виділяти частину земельної
ділянки і передавати її у приватну
власність. А тому просить скасувати
рішення виконкому Дрогобицької
міської ради від 25.09.1997 року №301,
визнати недійсним Державний акт серії
1-ЛВ №072954 на право власності на землю
площею 0,0614га по АДРЕСА_3 виданий 26
грудня 1976 року та визначити порядок
користування земельною ділянкою
розміром 2204 кв.м. по АДРЕСА_3 між
власниками трьох приватизованих
квартир.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 08 жовтня 2013
року в позові відмовлено.

Дане рішення оскаржила представник
ОСОБА_4 - ОСОБА_2 подавши апеляційну
скаргу, у якій зазначає, що рішення є
незаконним, оскільки постановлено з
порушенням вимог матеріального та
процесуального права, висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи, недоведено обставини, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими. Покликається на те, що
нормами земельного законодавства, яке
діяло на момент виникнення спірних
правовідносин (1997 рік), не
передбачалося право власника квартири
у багатоквартирному жилому будинку
отримати у приватну власність частину
земельної ділянки для обслуговування
квартири. Таким чином, приймаючи
оскаржуване рішення виконком
Дрогобицької ради вийшов за межі
повноважень, наданих йому законом.

Просить скасувати рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 08 жовтня 2013
року та ухвалити нове рішення, яким
позов задоволити в повному об'ємі та
скасувати рішення виконкому
Дрогобицької міської ради від 25.09.1997
року №301, визнати недійсним Державний
акт серії 1-ЛВ №072954 на право власності
на земельну ділянку розміром 0,0614 га. по
АДРЕСА_3 у м. Дрогобичі виданий 26 грудня
1976 року та визначити порядок
користування земельною ділянкою
розміром 2204 кв.м. по АДРЕСА_3 між
власниками трьох приватизованих
квартир.

25.02.2014 р. ОСОБА_6 подав Апеляційному суду
Львівської області заяву у якій
зазначає, що підтримує заяву про
застосування строків позовної
давності і просить апеляційну скаргу
відхилити, а рішення районного суду
залишити без змін та проводити
слухання справи без його участі.

Представники Дрогобицької міської
ради, виконкому Дрогобицької міської
ради, відділу Держземагенства у м.
Дрогобичі в судове засідання не
з'явилися хоча, про розгляд справи були
повідомленні, про що свідчать
повідомлення про вручення поштового
відправлення (а.с. 171-173), про причини
неявки суд не повідомлено та з
клопотанням про відкладення розгляду
справи не звертались, тому розгляд
справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК
України здійснюється колегією суддів
за відсутності осіб, які беруть участь
у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників ОСОБА_2, ОСОБА_3,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. На
підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам.

Районним судом встановлено, що ОСОБА_4
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають в одному
АДРЕСА_3.

ОСОБА_6 отримав дозвіл на купівлю свого
житла згідно рішення виконкому
Дрогобицької міської ради народних
депутатів №156 від 21.05.1992 року та 10.07.1992
року уклав договір купівлі-продажу.

На підставі договору купівлі-продажу
від 20.10.1999 року власницею свого житла
стала ОСОБА_5

Згідно копії договору купівлі-продажу
від 24 січня 2000 року ОСОБА_4 купила свою
квартиру у ОСОБА_7 (а.с. 51).

Матеріалами справи встановлено, що
згідно рішення №135 від 26.05.1994 року
виконкому Дрогобицької міської ради
закріплено за частиною житлового
будинку по АДРЕСА_3 земельну ділянку
площею 440 кв.м. та дозволено її власнику
ОСОБА_6 побудувати гараж розміром 5,0 х
7,0м. Окрім того, зобов`язано його проект
прив`язки гаража і дорізки землі
погодити у встановленому порядку (а.с.
56).

Окрім того, рішенням №301 від 25.09.1997 року
виконавчим комітетом Дрогобицької
міської ради, було вирішено передати
безкоштовно у приватну власність
ОСОБА_6 земельну ділянку площею 573 кв.м.
для обслуговування житлового будинку і
господарських споруд з наступною
видачею Державного акта на право
приватної власності (а.с. 57).

Ухвалою ХХХІІ сесії Дрогобицької
міської ради Львівської області від
20 грудня 2005 року №582 «Про
безоплатну передачу у спільну сумісну
власність громадянам земельних
ділянок» надано безоплатно у спільну
сумісну власність для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд (присадибна ділянка)
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (АДРЕСА_4)
земельну ділянку площею 836 кв.м. на
АДРЕСА_4 та складено (розроблено)
кадастровий план цієї земельної
ділянки (а.с. 62).

Зазначене рішення міської ради не
скасоване та є чинним, як встановлено
рішенням колегії суддів судової палати
в цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області від 05 серпня 2013 року
по справі №1306/1592/11. Окрім того даним
рішенням було встановлено між
згаданими громадянами порядок
користування земельною ділянкою (а.с.
125-126).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно ст.3 Земельного кодексу України
редакції 1990 року, власність на землю в
Україні має такі форми: державну,
колективну, приватну. Розпоряджаються
землею Ради народних депутатів, які в
межах своєї компетенції передають
землі у власність або надають у
користування та вилучають їх.
Повноваження щодо передачі, надання та
вилучення земельних ділянок місцеві
Ради народних депутатів можуть
передавати відповідно органам
державної виконавчої влади або
виконавчим органам місцевого
самоврядування. Згідно ст.6 цього ж
Кодексу, громадяни України мають право
на одержання у власність земельних
ділянок.

У відповідності до ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 року
«Про судове рішення у цивільній
справі» №14 встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_4
суд першої інстанції виходив з того, що
позовні вимоги є безпідставними.

Матеріалами справи встановлено, що
представник ОСОБА_5 - ОСОБА_3 подав до
Дрогобицького міськрайонного суду
клопотання про застосування строку
позовної давності до позовної заяви
ОСОБА_4 (а.с. 113). Районний суд
застосовуючи строк позовної давності
прийшов до висновку, що позивач з 04
листопада 2005 року знала про розмір
(площу) земельної ділянки, на яку можуть
претендувати сторони і свідомо
реалізовували своє право, а тому саме з
цього часу і розпочався перебіг строку
позовної давності (щодо першої та
другої вимог позову), який в даному
випадку сплив.

Окрім того, позивачці було відомо у 2005
р. про рішення виконавчого комітету
Дрогобицької міської ради від 25.09.1997
року № 301 «Про передачу у приватну
власність громадянам земельних
ділянок, що знаходяться в їх постійному
користуванні», підтверджується
матеріалами справи, а саме ухвалою
ХХХІІ сесії Дрогобицької міської ради
Львівської області від 20 грудня 2005 року
№ 582 «Про безоплатну передачу у спільну
сумісну власність громадянам
земельних ділянок», якою надано
позивачці ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що
проживають на АДРЕСА_4 земельну ділянку
площею 836 кв.м. безоплатно у спільну
сумісну власність для обслуговування
житлового будинку, господарських
споруд.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком районного суду, оскільки
такий є обґрунтованим та відповідає
матеріалам справи, а доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому підстав для
скасування рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 08 жовтня 2013 року колегія
суддів не вбачає.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що районний суд повно та
всебічно дослідив та оцінив обставини
у справі, подані сторонами докази та
правильно визначив характер спірних
правовідносин.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і зібраним
по справі доказам, тому підстав для
задоволення апеляційної скарги
колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Отже, оскільки при апеляційному
розгляді справи порушень норм
матеріального і процесуального права,
які є підставою для скасування
судового рішення в справі не виявлено,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення районного суду без
змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст..ст.308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 08 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
Струс Л.Б.

Судді
Шандра М.М.

Шумська Н.Л.