Справа № 236/3036/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року Краснолиманський
міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Шавиріної Л.П.

при секретарі - Киркач Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Красний Лиман за участю
позивача, свідків ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права
власності та поділ сумісно нажитого
майна, суд -

ВСТАНОВИВ:

08 листопада 2013 року позивач
звернулася до суду з позовом до
відповідача про визнання права
власності та поділ сумісно нажитого
майна.

В судовому засіданні позивач
свої вимоги підтримав повністю і суду
показав, що з 2004 року до 2010 року
перебував у шлюбі з відповідачем і в
цей час за сумісні кошти в 2009 році вони
придбали жилий будинок з
господарськими спорудами,
розташований по АДРЕСА_1, право
власності на який зареєстровано за
відповідачем. Вважає вказане майно
сумісною власністю подружжя і просить
визнати за ним право власності на 1/2
його частину.

Відповідач ОСОБА_5 та її
представник ОСОБА_6 в судове засідання
не з»явилися, про час та місце розгляду
справи були попереджені належним
чином, у зв»язку з чим на підставі ст.224
ЦПК України справу розглянуто у їх
відсутності в заочному порядку на
підставі наявних у справі доказів, які
свідчать про те, що відповідач позов не
визнає та посилається на те, що спірний
жилий будинок являється її особистою
власністю, бо його було придбано за
рахунок коштів, отриманих нею від
продажу належного їй на праві
власності будинку, розташованого у
АДРЕСА_2.

З"ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд встановив
наступне.

14 вересня 2004 року виконавчим
комітетом Ярівської селищної ради
Краснолиманського району Донецької
області було зареєстровано шлюб між
позивачем та відповідачем(а.с.9).

Від сумісного життя сторони
мають неповнолітню дньку - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.8).

Рішенням Краснолиманського
міського суду Донецької області від 13
квітня 2012 року шлюб між позивачем та
відповідачем розірвано(а.с.8).

В період перебування сторін у
шлюбі 03.11.2009 року державним нотаріусом
Краснолиманської державної
нотаріальної контори по реєстру № 3728
було посвідчено договір
купівлі-продажу жилого будинку, та
зареєстрований у встановленому
порядку 04.11.2009 року, відповідно до якого
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продали, а
відповідача ОСОБА_5 придбала жилий
будинок з господарськими спорудами,
розташований в АДРЕСА_1(а.с.33-35).

Відповідно до ст. 60 СК України(в
редакції 10 січня 2002 року) майно, набуде
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.ст.11,60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. При цьому
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

При винесення рішення
відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достовірність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

При цьому, незважаючи на
заперечення відповідача в тій частині,
що спірний будинок являється її
власністю відповідно до ст. 57 СК
України, бо придбаний за кошти,
отримані нею від продажу належного їй
на праві особисто власності жилого
будинку, розташованого по АДРЕСА_2, суд
приходить до висновку про те, що
вказані заперечення позивача не
знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні, в той час як позовні вимоги
позивача підтверджені повністю
наступними доказами.

Так відповідно до довідки №
92-1/0.83/01 від 15.01.2014 року комунального
підприємства «Бюро технічної
інвентаризації» спершу 03.11.2009 року було
придбано спірний жилий будинок, а вже
після цього 13.11.2009 року було посвідчено
договір купівлі-продажу жилого
будинку, розташованого по АДРЕСА_2, що
належав на праві власності
відповідачу(а.с.44). Тобто на придбання
спірного жилого будинку відповідач не
міг використати кошти, отримані
пізніше від реалізації власного майна.

Будь-які інші докази на
підтвердження своїх заперечень
відповідач суду не надав. В той час, як
його заперечення в судовому засіданні
також спростували позивач та свідки
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, які суду
показали, що на придбання спірного
жилого будинку не використовувалися
кошти від реалізації власності
відповідача, бо їх в той момент ще не
було. А коли вони з»явилися, то були
використані іншими особами та на інші
цілі. Крім того свідки показали, що
сторонам при укладенні договору
купівлі-продажу спірного будинку
надавала безвідплатну допомогу матір
позивача - ОСОБА_3, яка довгий час
працювала за кордоном задля надання
такої допомоги сину(а.с.46-50).

Тому суд приходить до висновку
про те, що позовні вимоги позивача в
частині визнання жилого будинку з
господарськими спорудами,
розташованого по АДРЕСА_1, спільною
сумісною власностю подружжя, являються
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Згідно ст. 70,71 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними і якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом.

Так судом встановлено, що позивач
звернувся до суду з позовом лише про
визнання майна спільною сумісною
власністю та визнання його права на ?
частку сумісно нажитого майна без
виділу його в натурі.

Надані сторонами та досліджені
судом докази свідчать про те, що
позовні вимоги позивача і в частині
поділу майна підлягають задоволенню
повністю у зв»язку з тим, що жилий
будинок з господарськими спорудами,
розташований по АДРЕСА_1, дійсно
являється об"єктом сумісної власності
подружжя. Тому кожний з них має право
на 1/2 його частину.

Керуючись ст.ст. 60,70,71 СК України(в
редакції 10 січня 2002 року)
ст.ст.10,11,60,212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4
задовольнити повністю.

Визнати жилий будинок з
господарськими спорудами,
розташований у АДРЕСА_1, об"єктом
спільної сумісної власності ОСОБА_4 та
ОСОБА_5.

Розділити жилий будинок з
господарськими спорудами,
розташований у АДРЕСА_1, визнавши за
ОСОБА_4, ІНН НОМЕР_1, та ОСОБА_5, ІНН
НОМЕР_2, право власності на 1/2 його
частину за кожним.

Рішення може бути переглянуто за
заявою відповідача, поданою ним до
Краснолиманського міського суду
Донецької області у 10-денний строк з
моменту отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено
позивачем до Апеляційного суду
Донецької області через
Краснолиманський міський суд у
10-денний строк з моменту його
проголошення.

Суддя