Справа № 115/183/13- ц
Провадження № 2/115/6/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

"14" лютого 2014 р.
м. Саки

Сакський міськрайонний суд
Автономної Республіки Крим у складі
судді Смолія А.М., за участю секретаря
Якуніна А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя,

Встановив:

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до відповідача про
визнання спільною сумісною власністю
колишнього подружжя житлового будинку
із господарським будівлями та
спорудами, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1 та автомобілів марок PEUGEOT J5,
реєстраційний номер НОМЕР_1, та PEUGEOT 309,
реєстраційний номер НОМЕР_2; визнання
права власності на ? частину вказаного
майна. Свої вимоги обґрунтувала тим, що
з 08 вересня 1972 року вона із
відповідачем перебувала у
зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу
за спільні кошти ними було придбано
житловий будинок та транспортні
засоби, збудовано новий житловий
будинок. Після розірвання шлюбу у 2003
році, позивач продовжує проживати у
спірному нерухомому майні, проте
відповідач чинить перешкоди у цьому.
Угоди щодо поділу майна у
добровільному порядку не досягнуто. На
зазначених підставах просила
задовольнити її вимоги.

13 березня 2013 року позивач збільшила
розмір позовних вимог та просила суд в
рівних частках поділити житловий
будинок, та передати їй у власність
автомобіль марки PEUGEOT J5, а відповідачу
автомобіль марки PEUGEOT 309, право спільної
сумісної власності на вказані
транспортні засоби припинити.

27 грудня 2013 року позивач зменшила
розмір позовних вимог, а саме просила в
рівних частках поділити житловий
будинок з урахуванням висновку судової
будівельно-технічної експертизи, у
рахунок грошової компенсації
зменшення частки у житловому будинку
передати їй два автомобіля.

22 січня 2014 року позивач уточнила свої
позовні вимоги та просила суд визнати
спільною сумісною власністю об'єкти
нерухомості, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1 провести поділ зазначеного
нерухомого майна відповідно із
варіантом запропонованим експертом у
висновку судової будівельно-технічної
експертизи, частину нерухомого майна
залишити у спільній сумісній
власності; визнати спільною сумісною
власністю автомобілі марок PEUGEOT J5,
реєстраційний номер НОМЕР_1, PEUGEOT 309,
реєстраційний номер НОМЕР_2, у порядку
компенсації за зменшення частки у
житловому будинку визнати за нею право
власності на зазначені транспорті
засоби.

31 січня 2014 року позивач збільшила
розмір позовних вимог, а саме просила
встановити земельний сервітут на право
проходу та проїзду на земельній
ділянці, на якій розташований спірний
житловий будинок.

У судовому засіданні позивач
підтримала свій позов та пояснила, що
спірне нерухоме майно було придбано та
збудовано у період перебування із
відповідачем у зареєстрованому шлюбі.
Із 2012 року позивач почав протиправно
поводитися відносно неї, що стало
підставою для звернення до суду із
даним позовом.

Представник позивача ОСОБА_3 підтримав
позов свого довірителя та зазначив, що
його довіритель має право на частку у
спірному нерухомому та рухомому майні,
як об'єктах спільної сумісної
власності колишнього подружжя. З
огляду на відсутність правової
реєстрації житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
її довіритель просить виділити в
натурі ідеальну частку із нерухомого
майна без визнання права власності.
Після розірвання шлюбу довіритель
продовжувала проживати у спірному
житлі, проте починаючи із 2012 року
відповідач почав перешкоджати у цьому.
Зважаючи на пропущення строку позовної
давності з поважних причин просив його
поновити.

Відповідач проти задоволення позову
заперечував з тих підстав, що новий
будинок він збудував за власні кошти,
позивач не приймала у цьому ніякої
участі. Саме вона ініціює конфліктні
ситуації з приводу користування
спірним житловим будинком. Спору щодо
користування транспортними засобами
між сторонами не було, на сьогодні
автомобіль PEUGEOT 309, реєстраційний номер
НОМЕР_2, зданий на металобрухт, оскільки
вже не придатний до експлуатації.
Тривалий час позивач не користується
спірним житловим будинок, проживає із
іншим чоловіком у м. Євпаторія.

Представник відповідача ОСОБА_4 просив
відмовити у задоволенні позову з тих
підстав, що позивач пропустила строк
для звернення до суду із даним позовом.
Оскільки спірний житловий будинок не
зданий в експлуатацію та не проведена
його держана реєстрація, відповідно із
діючим законодавством, він не може бути
визначний об'єктом спільної сумісної
власності колишнього подружжя та
поділений між ними, оскільки як об'єкт
нерухомості на сьогодні не існує.

|із|Суд, заслухавши пояснення сторін та
їх представників, перевіривши
матеріали справи, прийшов на
наступного.||

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2
і ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому
шлюбі в період з 08 вересня 1972 року. Як
стверджує позивач шлюб було розрізано
в судовому порядку у 2003 році. ОСОБА_1
отримала свідоцтво про розірвання
шлюбу 04 липня 2005 року.

На ім'я ОСОБА_2 зареєстровані наступні
транспортні засоби: автомобіль марки
PEUGEOT J5, реєстраційний номер НОМЕР_1 та
автомобіль марки PEUGEOT 309, реєстраційний
номер НОМЕР_2.

Сторони не заперечували, що вказані
транспортні засоби були придбані
колишнім подружжям у період
перебування у зареєстровано шлюбі, як
наслідок вказані обставини, з огляду на
ст. 61 ЦПК України не підлягають
доказуванню.

21 серпня 1978 року ОСОБА_2 на підставі
договору купівлі-продажу придбав
житловий будинок, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1

Як слідує із довідки № 02-15 від 02
листопада 2012 року, виданої виконкомом
Уютненської сільської ради Сакського
району АР Крим, відповідно договору
купівлі-продажу від 21 серпня 1978 року,
зареєстрованого у виконкомі
Уютненської сільської ради,
домоволодіння належне ОСОБА_2
розташовано за адресою: АДРЕСА_1.
Реєстрація будинку проведена у
погосподарській книзі під № 138 стор. 43
(том № 2 за 1977-1979 роки).

17 липня 2013 року на ім'я ОСОБА_2 видано
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, а саме земельну ділянку
площею 0,0991 га, цільовим призначенням
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд (присадибна ділянка)
розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач зареєстрована у спірному
житловому будинку, що підтверджується
її паспортом та виконавчого комітету
Уютненської сільської ради Сакського
району АР Крим.

Рішенням виконкому Сакської районної
Ради народних депутатів без номеру від
29 вересня 1989 року ОСОБА_2 дозволено
будівництво індивідуального житлового
будинку на п'ять кімнат жилою площею 78,4
кв.м та господарських будівель для
особистого підсобного господарства
площею 100,0 кв.м в с. по АДРЕСА_1 на
земельній ділянці площею 0,12 га.
Зобов'язано ОСОБА_2 забудову ділянки
проводити у строгій відповідності із
будівельним паспортом, після зведення
нового житлового будинку старий знести
у місячний строк.

Із пояснювальної записки до проекту
забудови земельної ділянки слідує, що
на земельній ділянці передбачено
зведення господарських будівель:
госприміщення, госсараю, баня
загальною площею 100,0 кв.м

Відповідно із проектом забудови
земельної ділянки індивідуального
забудовника слідує, що майбутні
споруди повинні мати наступні зовнішні
розміри: житловий будинок 12Х8,5 м.,
господарські будівлі (існ.) 15Х6м., гос.
сараї 21Х2,5.

Із технічного паспорту на садибний
(індивідуальний) житловий будинок
АДРЕСА_1 сторони стверджують, що це саме
спірний житловий будинок, вбачається,
що він складається з: житлового будинку
літ. «А» (жилою площею 111,2 кв.м,
загальною площею 276,3 кв.м), підвалу під
частиною будинку літ. «А-підвал»,
прибудови літ. «а», прибудови літ. «а1»,
гаражу літ. «Б», бані літ. «В», літньої
кухні літ. «Г», воріт № 1, огорожі № 2,
огорожі № 3, огорожі № 4, хвіртки № 5,
вимощення І, вимощення ІІ, рік побудови
1991. Зазначено, що літньої кухні літ. «Г»
є самочинним будівництвом.

У будівельному паспорті на забудову
земельної ділянки, виділеної
індивідуальному забудовнику ОСОБА_2 в
АДРЕСА_1 не було передбачено
будівництво двох прибудов до житлового
будинку та гаражу. Зовнішні розміри
житлового будинку встановленні
проектною документацією є відмінними
із фактичними розмірами зведеного
житлового будинку. Жила площа у
запланованому до будівництва
житловому будинку мала складати 78,4
кв.м, проте фактично становить 111,2 кв.м.
За відомостями технічного паспорту
господарські будівлі (існуючі)
розміром 15Х6м. відсутні.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що знає ОСОБА_2
із 1980 року, вони спочатку жили у строму
будинку, у 1991 році збудували новий.
Після залишення ОСОБА_2 сім'ї у 2002 році
на території домоволодіння ніякого
будівництва не велося.

Свідок ОСОБА_7 зазначила, що подружжя
ОСОБА_2 спільно збудувало новий
житловий будинок у 1991 році, після цього
будівництво не велося.

Свідок ОСОБА_8 ОСОБА_9, кожна окремо,
пояснили, що приятелюють із позивачем,
після розірвання шлюбу тривалий час не
бачили відповідача, з цього часу
будь-яке будівництво не велося.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10
показав, що спірний житловий будинок із
господарсько-побутовими будівлями був
збудований у 1990 роках, у подальшому
проводилися його поточний ремонт та
покращення, у тому числі й за його
рахунок. Батько пішов з дому у 2001-2002
роках.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що одружений на
дочці сторін, із 2001 року разом із своєю
сім'єю прожив за адресою: АДРЕСА_1, у
цьому ж житлі також проживала теща
ОСОБА_1 У 2013 році тимчасово, біля дев'яти
місяців, проживав у м. Євпаторії, у
зв'язку із проведенням у будинку
ремонту. Будівництво та ремонт
вказаного будинку проводилися як за
рахунок відповідача, так і часткового
за його кошти. Йому не відомо чи
виникали конфліктні ситуації між
сторонами у справі. До 1996 року будинок
вже існував, у період із 1996 по 2001 року
були збудовані гараж та частково баня.

Як пояснили сторони, старий житловий
будинок на момент розгляду справи не
знесений.

З огляду на викладене суд приходить до
висновку, що новозбудований спірний
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами зведеній із
відхиленням від проекту, що також
підтверджується висновком № 26 судової
будівельно-технічної експертизи від 20
червня 2013 року (пункт 2).

Відповідно із вказаним висновком
спірний житловий будинок в
домоволодінні АДРЕСА_1 у відповідності
з будівельними нормами вважається
закінченим об'єктом будівництво та
готовим до експлуатації.

Суд самостійно не може вирішити
питання проте, чи є відхилення від
проекту істотними і таким, що створює
небезпеку для осіб при його
експлуатації, оскільки для з'ясування
цього питання потребує спеціальних
знань. Сторони та їх представники не
заявляли клопотання про призначення у
справі відповідної експертизи.

Відповідно до статті 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті
368 ЦК України.

У силу статей 69, 70 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності. У разі поділу такого майна,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними.

Відповідно з ч. 2 ст. ст. 331 ЦК України
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Процедуру прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів
регламентована Порядком прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 13
квітня 2011 р. № 461.

Відповідно з ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» обов'язковій
державній реєстрації підлягають
речові права та обтяження на нерухоме
майно, розміщене на території України,
що належить фізичним та юридичним
особам, державі в особі органів,
уповноважених управляти державним
майном, іноземцям та особам без
громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: право власності на нерухоме
майно.

На момент розгляду даної цивільної
справи, з огляду на ст. 331 ЦК України,
право власності на спірний житловий
будинок не виникло ні у однієї із
сторін, як наслідок суд не може визнати
спірне нерухоме майно спільною
сумісною власністю сторін як об'єкт
нерухомості.

Позовні вимоги щодо виділу частки із
майна, що є у спільній сумісній
власності також не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Так, статтею 370 ЦК України передбачено,
що співвласники мають право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
сумісній власності. У разі виділу
частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду. Виділ частки із майна, що
є у спільній сумісній власності,
здійснюється у порядку, встановленому
статтею 364 цього Кодексу.

З огляду на те, що суд прийшов до
висновку про відсутність підстав
задоволення позову в частині визнання
за позивачем права спільної сумісної
власності не спірне нерухоме майно
позовні вимоги про виділ частки із
майна не можуть бути задоволенні.

Крім того, у випадку визнання спірного
житлового будинку спільною сумісною
власністю колишнього подружжя,
зважаючи на позовні вимоги позивача,
мав би відбутися фактично поділ
нерухомого майна в натурі, що потягнуло
би за собою припинення зазначеного
права. Проте законом не передбачено
припинення права власності, яке ще не
виникло.

Щодо заяви представника відповідача
ОСОБА_4 про застосування наслідків
спливу строку позовної давності.

Відповідно з ч. 2 ст. 72 СК України вимоги
про поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки. Позовна
давність обчислюється від дня, коли
один із співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності.

Аналогічним чином вказане питання
врегульоване ч. 1 ст. 261 ЦК України.

Як слідує із матеріалів справи лише у
2012 році між сторонами почали виникати
непорозуміння з приводу користування
спірним нерухомим майном.

З огляду на викладене позивач не
пропустила строк позовної давності для
звернення до суду із вимогами щодо
визнання об'єктом спільної сумісної
власності спірного нерухомого майна та
виділення його часки.

Позовні вимоги щодо визнання об'єктом
спільної сумісної власності спірних
транспортних засобів заявлені за
межами строку позовної давності.

Суд не знаходить підстав для
задоволення клопотання позивача про
поновлення строку позовної давності
щодо об'єктів рухомого майна -
транспортних засобів, оскільки вона та
її представник не довели поважності
пропуску зазначеного строку.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Таким чином, у задоволенні позову
ОСОБА_1 в частині визнання спільною
сумісною власність автомобілів слід
відмовити у зв'язку зі спливом строку
позовної давності.

Позовні вимоги, щодо встановлення
земельного сервітуту не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно з ч. 1 ст. 98, ч. 1 ст. 99 ЗК
України право земельного сервітуту - це
право власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).
Власники або землекористувачі
земельних ділянок можуть вимагати
встановлення таких земельних
сервітутів: право проходу та проїзду на
велосипеді; право проїзду на
транспортному засобі по наявному
шляху.

Частинами 1,2 ст. 100 ЗК України
передбачено, що сервітут може бути
встановлений договором, законом,
заповітом або рішенням суду. Сервітут
може належати власникові
(володільцеві) сусідньої земельної
ділянки, а також іншій конкретно
визначеній особі (особистий сервітут).
Земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки. Земельний сервітут підлягає
державній реєстрації в порядку,
встановленому для державної
реєстрації прав на нерухоме майно.

Враховуючи, що позивач не є власником
земельної ділянки або
землекористувачем, суд не знайшов
правових підстав для задоволення її
позовних вимог щодо визнання спільною
сумісною власністю спірного житлового
будинку із господарсько-побутовими
спорудами та проведення його поділу,
відсутні правові підстави для
встановлення земельного сервітуту.

На підставі викладеного,
відповідно зі ст.ст. 69-72 СК України, ст.
372 ЦК України, ст. 98-100 ЗК України,
керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК
України, суд

Вирішив:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим через
Сакський міськрайонний суд Автономної
Республіки Крим протягом десяти днів з
дня його проголошення.

Суддя
Смолій А. М.