Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0605/980/2012
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Житомирської області в складі:

головуючого судді
Григорусь Н.Й.

суддів
Талько О.Б., Косигіної Л.М.

секретаря судового засідання
Трохимчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Брусилівського районного суду
Житомирської області від 12 грудня 2013
року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року ОСОБА_1 звернувся з
позовом до ОСОБА_2, в якому просив
зобов'язати відповідача усунути
перешкоди у користуванні і
розпорядженні його майном шляхом
зобов'язання відповідача: демонтувати
туалет; перемістити будівлю гаража на
відстань від межі з його земельною
ділянкою на 1 м; облаштувати покрівлю
гаража необхідними
інженерно-технічними засобами для
запобігання стікання атмосферних
опадів з покрівлі на територію його
присадибної ділянки. Позовні вимоги
обґрунтовував тим, що він є власником
житлового будинку АДРЕСА_1 На сусідній
земельній ділянці ОСОБА_2 здійснив
самочинне будівництво гаража, покрівля
якого на 0,5 м виступає на його
територію, а дощові води стікають на
його ділянку. Крім того, відповідач
розташував туалет менше ніж за 15 м від
його земельної ділянки, що є порушенням
санітарних та будівельних норм.

Рішенням Брусилівського районного
суду Житомирської області від 12 грудня
2013 року позовні вимоги задоволено
частково, зобов'язано відповідача
ОСОБА_2 усунути перешкоди у
користуванні і розпорядженні належним
ОСОБА_1 майном шляхом облаштування
покрівлі гаража, належного ОСОБА_2, що
розташований за адресою: АДРЕСА_2
необхідними інженерно-технічними
засобами для запобігання стікання
атмосферних опадів з покрівлі на
присадибну ділянку ОСОБА_1

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення районного суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог в повному обсязі. Доводи
апеляційної скарги обґрунтовував тим,
що при вирішенні спору судом порушені
норми матеріального та процесуального
права, вважає, що висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи. Судом помилково не було
прийнято до уваги, що здійснене
відповідачем будівництво є самочинним.
Крім того, суд при ухваленні рішення
безпідставно послався на ст. 376 ЦК
України, оскільки свої вимоги він
обґрунтовував ст. 391 ЦК України.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Позивач у відповідності до вимог ст. 391
ЦК України, ст.152 ЗК України звернувся з
вимогою до суду про усунення порушення
його права на користування своїм
майном - земельною ділянкою.

Згідно з ст. 391 ч.1 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

В порядку ст. 78-90 ЗК України власники
земельних ділянок мають право володіти
ними, користуватись ними,
господарювати на них. Ст. 91 ЗК України
передбачає обов'язок інших (суміжних)
землекористувачів не порушувати їх
права.

Судом встановлено, що позивач є
власником житлового будинку АДРЕСА_1 на
підставі договору дарування від 17.02.2009
року та земельної ділянки площею 0,1144 га
за вказаною адресою на підставі
Державного акту про право приватної
власності на землю, виданого на
виконання рішення від 29.06.2010 року
Попільнянської селищної ради (а.с. 7, 8).

Власником сусіднього будинку АДРЕСА_2
та земельної ділянки площею 0,0792 га - є
відповідач ОСОБА_2 на підставі договору
дарування від 26.09.2001 року та Державного
акту про право приватної власності на
землю, виданого на виконання рішення
від 22.11.1999 року Попільнянської селищної
ради (а.с. 112, 113).

На належній ОСОБА_2 земельній ділянці
знаходиться один гараж, збудований
попереднім власником ОСОБА_3, який
розташований на межі земельних ділянок
сторін по справі. Вказана обставина не
заперечувалась сторонами та
підтверджується
довідкою-характеристикою для
відчуження № 2047 від 14.08.2001 року,
відповідно до якої ОСОБА_3 на праві
власності належали: житловий будинок
«А-1», сарай «Б», сарай «В», гараж «Г»,
погріб «Д» та огорожа №1.

Крім того, біля межі земельних ділянок
сторін по справі наявний туалет, який
розташований на відстані більше 15 м від
вікон позивача. Вказана обставина
визнана представником позивача в
судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог щодо зобов'язання відповідача
знести самовільно встановлений гараж
та туалет, суд першої інстанції виходив
з того, що позивачем не надано, а судом
не здобуто доказів на підтвердження
факту здійснення відповідачем
самочинного будівництва гаража на
належній йому земельній ділянці та
розташування туалету.

Такий висновок суду відповідає
встановленим судом обставинам та
підтверджується матеріалами справи,
поясненнями сторін. В обґрунтування
своїх доводів, що здійснене
відповідачем будівництво гаража є
самочинним та порушує право позивача
щодо користування та обслуговування
його частиною земельної ділянки
будь-яких доказів останній не надав, на
що звернув увагу суд першої інстанції
в своєму рішенні.

Крім того, Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у постанові «Про практику
застосування судами статті 376 ЦК
України (про правовий режим
самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012
роз'яснив, що у випадках порушення прав
інших осіб право на звернення до суду
належить і таким особам за умови, що
вони доведуть наявність порушеного
права (ст. 391 ЦК).

У необхідних випадках для
з'ясування питань, що виникають при
розгляді таких справ і потребують
спеціальних знань, суд за заявою осіб,
які беруть участь у справі, може
призначити відповідну експертизу
згідно з вимогами статті 143 ЦПК.

Відсутність відповідної експертизи
у разі необхідності її проведення може
бути підставою для відмови в позові,
при цьому факт відхилення від проекту
та порушення будівельних норм і правил
має довести особа, яка пред'явила позов
про знесення самочинного будівництва
(ч. 7 ст. 376 ЦК, ч.1 ст. 60 ЦПК).

Від проведення відповідної експертизи
на підтвердження своїх позовних вимог
щодо порушення його права власності
позивач в суді апеляційної інстанції
відмовився.

Виходячи із установлених судом
обставин і наведених вимог закону, суд
обґрунтовано дійшов до висновку про
недоведеність вимог позивача щодо
неможливості захисту його майнових
прав іншим шляхом ніж знесення
належних на праві власності
відповідачу гаражу і туалету. Сам по
собі факт наявності вищезазначених
споруд не може бути підставою для їх
знесення.

Разом з тим, задовольняючи частково
позовні вимоги щодо зобов'язання
відповідача ОСОБА_2 облаштувати
покрівлю гаража необхідними
інженерно-технічними засобами для
запобігання стікання атмосферних
опадів з покрівлі на присадибну
ділянку позивача ОСОБА_1, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що ОСОБА_2, як власник
сусідньої з ОСОБА_1 земельної ділянки
та споруд на ній зобов'язаний
утримувати належне йому майно та не
використовувати його на шкоду правам
та інтересам інших громадян, а відтак
таке облаштування є достатнім засобом
для захисту інтересів позивача.

З огляду на викладене, колегія
суддів вважає, що рішення районного
суду є законним і обґрунтованим та
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи, вірно
визначеному характеру правовідносин
із правильним застосуванням норм
матеріального права та з дотриманням
вимог процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не
заслуговують на увагу, оскільки
спростовуються матеріалами справи та є
наслідком помилкового тлумачення
закону, тому підстав для скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Брусилівського районного суду
Житомирської області від 12 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді