Справа № 404/4437/14-ц
Номер провадження 2/404/2009/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року Кіровський районний
суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді -
Бершадської О.В.

при секретарі -
Вітохіній Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді справу за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Завод-фірма "Ось" про стягнення
заборгованості по заробітній платі,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року позивач звернувся
в суд із позовом, яким просив стягнути з
відповідача на його користь - 1869,42 грн.
заборгованості по заробітній платі; 10
000 грн. моральної шкоди, 8500 грн. -
середньомісячного заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні, 49,74
грн. - компенсації втрати частини
заробітної плати, пов'язаної з
інфляцією, 20,40 грн. індексації
заробітної плати, 476 грн. компенсації за
невикористану відпустку та допустити
негайне виконання рішення в межах
стягнення заборгованості по
заробітній платі за один місяць. Вимоги
мотивував тим, що з 01.04.2009 по 26.08.2013 року
перебував у трудових відносинах із ТОВ
«Завод-фірма «Ось», працюючи на посаді
токаря. Відповідач не виплатив йому
заробітну плату, в зв'язку з чим виникла
заборгованість в розмірі 1869,42 грн. Крім
того, відповідач не провів з ним
розрахунку при звільненні, внаслідок
чого заборгував йому 8500 грн. -
середньомісячного заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні, 49,74
грн. - компенсації втрати частини
заробітної плати, пов'язаної з
інфляцією, 20,40 грн. індексації
заробітної плати, 476 грн. компенсації за
невикористану відпустку. Крім того, в
зв'язку із невиплатою йому заробітної
плати спричинена і моральна шкода в
розмірі -10 000 грн., зокрема йому
доводиться докладати додаткових
зусиль для організації життя, змушений
був пояснювати дружині та родичам чому
не отримує заробітної плати та не може
утримувати свою сім'ю, позичав кошти у
друзів та знайомих.

В судове засідання позивач не з»явився,
повідомлявся, надав, через канцелярію
суду, заяву про розгляд справи у його
відсутності, вимоги підтримав в
повному обсязі.

Відповідач - ТОВ «Завод-фірма «Ось»,
його представник в судове засідання не
з'явився, про день та час розгляду
справи повідомлявся, заперечень на
позов чи заяв на відкладення з поважних
причин не подав.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає необхідним задовольнити вимоги
частково, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 1 Закону України
»Про оплату праці» визначено, що
заробітна плата - це винагорода ,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку за трудовим договором
власник або уповноважений ним орган
виплачує працівникові за виконану
роботу.

Згідно статті 116 КЗпП України, при
звільненні працівника виплата усіх
сум, що належать йому від підприємства
, установи , організації провадиться у
день звільнення.

З'ясовано, що ОСОБА_1 працював на
ТОВ «Завод-фірма «Ось» з 01.04.2009 року
токарем 6-го розряду. Згідно наказу №73
від 26.08.2013 року звільнений з посади, за
власним бажанням ( а.с.20-21 ). Однак, при
його звільненні підприємство перед
ним має заборгованість по заробітній
платі в сумі 1869,42 грн., в тому числі: за
липень 2013 року - 1381,70 грн., серпень 2013
року - 487,72 грн., що підтверджено
довідкою № 90 від 02.04.2014 року (а.с. 7).

Таким чином, оскільки будь-яких
доказів на день розгляду справи
відповідач на спростування наданої
довідки не подав , то суд вважає за
необхідне стягнути заявлену суму на
користь позивача, вимоги в цій частині
є законними та обґрунтованими.

Крім того, суд приходить до висновку і
про наявність передбачених ст. 117 КЗпП
України підстав для покладання на
відповідача відповідальності за
затримку остаточного розрахунку при
звільненні. Позивач просить стягнути
8500 грн. середнього заробітку . Як
зазначалось вище , в судове засідання
не з»явився, тому суд в даній частині
позбавлений можливості виходити за
межі його вимог щодо заявленої ним
суми, розрахунок якої останнім
проведено не вірно. На день
постановлення рішення сума мала б
становити - 12 388, 50 грн. ( 225 р.д. х 55,06 грн.-
середньоденна заробітна плата , яка
зазначена у довідці) - а.с.6.

У відповідності до вимог Постанови
Кабінету Міністрів України від 8 лютого
1995 року N 100 «Про затвердження порядку
обчислення середньої заробітної
плати», нарахування виплат, що
обчислюються із середньої заробітної
плати за останні два місяці роботи,
провадяться шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин, а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Постановою Пленуму Верховного суду
України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
пунктом 20 передбачено, що установивши
при розгляді справи про стягнення
заробітної плати у зв'язку із затримкою
розрахунку при звільненні, що
працівникові не були виплачені належні
йому від підприємства, установи,
організації суми в день звільнення,
коли ж він у цей день не був на роботі, -
наступного дня після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про розрахунок,
суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на
користь працівника середній заробіток
за весь період затримки розрахунку, а
при не проведенні його до розгляду
справи - по день постановлення рішення,
якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини. Сама по
собі відсутність коштів у роботодавця
не виключає його відповідальності.

Підлягають задоволенню і вимоги щодо
стягнення з відповідача на користь
позивача 49, 74 грн. - компенсації
втрати частини заробітної плати, у
зв»язку з порушенням термінів її
виплати та 20 грн. 40 коп. - індексації
заробітної плати. Заявлені позивачем
суми відповідач не спростував.

Згідно статті 2 Закону України
«Про компенсацію громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
термінів їх виплати» №2050-ІІІ від 19.10.2000
року, компенсація громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати (далі - компенсація)
провадиться у разі затримки на один і
більше календарних місяців виплати
доходів, нарахованих громадянам за
період починаючи з дня набрання
чинності цим Законом. Під доходами у
цьому Законі слід розуміти грошові
доходи громадян, які вони одержують на
території України і які не мають
разового характеру: пенсії; соціальні
виплати; стипендії; заробітна плата
(грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статті 3 цього ж
Закону, сума компенсації обчислюється
шляхом множення суми нарахованого, але
не виплаченого громадянину доходу за
відповідний місяць (після утримання
податків і обов'язкових платежів) на
індекс інфляції в період невиплати
доходу (інфляція місяця, за який
виплачується доход, до уваги не
береться).

Порядком проведення компенсації
громадянам втрати частини грошових
доходів у зв'язку з порушенням термінів
їх виплати, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 21
лютого 2001 р. N 159 передбачено, що
компенсації підлягають такі грошові
доходи разом із сумою індексації, які
одержують громадяни в гривнях на
території України і не мають разового
характеру: пенсії (з урахуванням
надбавок, доплат, підвищень до пенсії,
додаткової пенсії, цільової грошової
допомоги на прожиття, щомісячної
державної грошової допомоги та
компенсаційних виплат); соціальні
виплати (допомога сім'ям з дітьми,
державна соціальна допомога інвалідам
з дитинства та дітям-інвалідам,
допомога по безробіттю, матеріальна
допомога у період професійної
підготовки, перепідготовки або
підвищення кваліфікації безробітного,
матеріальна допомога по безробіттю,
допомога по тимчасовій
непрацездатності (включаючи догляд за
хворою дитиною), допомога по вагітності
та пологах, щомісячна грошова сума в
разі часткової чи повної втрати
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку потерпілого внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, допомога
дитині, яка народилася інвалідом
внаслідок травмування на виробництві
або професійного захворювання її
матері під час вагітності, тощо);
стипендії; заробітна плата (грошове
забезпечення). Сума компенсації
обчислюється як добуток нарахованого,
але невиплаченого грошового доходу за
відповідний місяць (після утримання
податків і обов'язкових платежів) і
приросту індексу споживчих цін
(індексу інфляції) у відсотках для
визначення суми компенсації, поділений
на 100. Індекс споживчих цін для
визначення суми компенсації
обчислюється шляхом множення місячних
індексів споживчих цін за період
невиплати грошового доходу. При цьому
індекс споживчих цін у місяці, за який
виплачується дохід, до розрахунку не
включається. Щомісячні індекси
споживчих цін публікуються
Держкомстатом. Сума компенсації
виплачується громадянам у тому ж
місяці, у якому здійснюється виплата
заборгованості за відповідний місяць.
Своєчасно не отриманий з вини
громадянина дохід компенсації не
підлягає. Компенсація проводиться за
рахунок джерел, з яких здійснюються
відповідні виплати, а саме: власних
коштів - підприємствами, установами та
організаціями, які не фінансуються і не
дотуються з бюджету, а також
об'єднаннями громадян.

Згідно ст.33 Закону України "Про
оплату праці", в період між переглядом
розміру мінімальної заробітної плати
індивідуальна заробітна плата
підлягає індексації згідно з чинним
законодавством.

Індексація заробітної плати
здійснюється на підставі Закону
України "Про індексацію грошових
доходів населення" та Порядку
проведення індексації грошових
доходів населення, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 липня 2003 р. № 1078. Індексація
грошових доходів населення -
встановлений законами та іншими
нормативно-правовими актами України
механізм підвищення грошових доходів
населення, що дає можливість частково
або повністю відшкодовувати
подорожчання споживчих товарів і
послуг. Об'єктом індексації грошових
доходів населення є оплата праці
(грошове забезпечення) як грошовий
дохід громадян, одержаний ними в
гривнях на території України і який не
має разового характеру.

У відповідності з положеннями ч. 5
ст. 2 Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення»,
індексації підлягають грошові доходи
громадян, одержані ними в гривнях на
території України і які не мають
разового характеру, в тому числі,
оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього Закону
індексація грошових доходів населення
проводиться в разі, коли величина
індексу споживчих цін перевищила поріг
індексації, який встановлюється в
розмірі 101 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для
індексації грошових доходів населення
провадиться наростаючим підсумком,
починаючи з місяця введення в дію цього
Закону.

Для проведення подальшої
індексації грошових доходів населення
обчислення індексу споживчих цін
починається за місяцем, в якому індекс
споживчих цін не перевищив поріг
індексації, зазначений в частині
першої цієї статті. Підвищення
грошових доходів населення у зв'язку з
індексацією здійснюється з першого
числа місяця, що настає за місяцем, у
якому опубліковано індекс споживчих
цін.

Зазначений порядок індексації,
заробітної плати передбачений і п. 1-1
«Порядку проведення індексації
грошових доходів населення»,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003
року, з наступними змінами та
доповненнями.

Таким чином, індексація є
складовою частиною заробітної плати, є
додатковою заробітною платою і у разі
порушення законодавства про оплату
праці в частині її виплати, працівник
має право звернутися до суду з позовом
про стягнення належної йому індексації
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком, як передбачено ч. 2
ст. 233 КЗпП України.

При цьому, суд відмовляє позивачу
у задоволенні його вимоги про
стягнення компенсації за не
використану відпустку в розмірі 476 грн.,
так як вони є недоведеними в даному
судовому засіданні.

Разом з тим, згідно ст. 237-1 КЗпП
відшкодування власником або
уповноваженим представником моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його прав призвели до
моральних страждань, порушило звичний
порядок та уклад життя, порушило його
репутацію як сумлінного працівника і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Перелік
юридичних фактів, що зазначені у
вказаній статті, знайшли своє
підтвердження та є підставою для
відшкодування моральної шкоди, що
полягає в позбавленні позивача
гарантованого Конституцією України та
КЗпП права на працю, внаслідок чого
позбавлено засобів до існування.

Суд враховує вище викладене, ступінь
вини відповідача та, керуючись
роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду
України, викладеними у постанові від 31
березня 1995 року № 4 „Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди"(зі
змінами, внесеними постановою від 25
травня 2001 року № 5) при з'ясуванні
доказів на підтвердження факту
заподіяння моральних страждань дійшов
висновку, що позов в частині
відшкодування моральної шкоди
підлягає частковому задоволенню в сумі
- 500 грн.

Як роз'яснено у Методичних
рекомендаціях «Відшкодування
моральної шкоди» (Лист Міністерства
юстиції України № 35-13/797 від 13.05.2004 р.)
моральну шкоду не можна відшкодувати в
повному обсязі, так як немає (і не може
бути) точних критеріїв майнового
виразу душевного болю, спокою, честі,
гідності особи; будь-яка компенсація
моральної шкоди не може бути
адекватною дійсним стражданням, тому
будь-який її розмір може мати суто
умовний вираз.

У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК
України, суд стягує з відповідача
судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. на
користь держави.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК
України, суд допускає негайне
виконання рішення, в частині стягнення
заробітної плати у межах суми платежу
за один місяць.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України,
Законом України «Про компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням термінів їх
виплати» №2050-ІІІ від 19.10.2000 року,
Законом України "Про індексацію
грошових доходів населення" та Порядку
проведення індексації грошових
доходів населення, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 липня 2003 р. № 1078, ст. ст. 3, 10, 11, 60, 88,
213-215, 218, 367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути із Товариства з
обмеженою відповідальністю»
Завод-фірма"Ось" (ЄДРПОУ -13749538) на
користь ОСОБА_1,ідентифікаційний
номер- НОМЕР_1 заборгованість по
заробітній платі в розмірі - 1 869,42 грн.,
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в розмірі - 8
500 грн., компенсації втрати частини
заробітної плати у зв'язку з порушенням
термінів її виплати в розмірі - 49,74
грн., індексацію заробітної плати в
розмірі - 20,40 грн. та 500 грн. - на
відшкодування моральної шкоди, а
всього: 10 939 грн. 56 коп.

В частині вимог ОСОБА_1 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Завод-фірма"Ось" про стягнення коштів
за невикористану відпустку в розмірі 476
грн. - відмовити.

Стягнути із Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Завод-фірма"Ось" (ЄДРПОУ -13749538) на
користь держави - 243, 60 грн. судового
збору.

Рішення суду, в частині стягнення
заборгованої заробітної плати
підлягає негайному виконанню, але не
більш як за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з
дня його проголошення до
апеляційного суду Кіровоградської
області, через суд першої інстанції.

Суддя Кіровського
О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда