АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/300/2014
Головуючий у І інстанції Новак
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі
:

головуючого судді
Рубан С.М.

суддів
Кабанченко О.А., Іванченко М.М.

при секретарі
Онищенко О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського
районного суду м. Києва від 04 червня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Вищого адміністративного суду України
про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И
Л А :

Ухвалою Печерського районного
суду м. Києва від 04 червня 2013 року
відмовлено у відкритті провадження у
справі за позовом ОСОБА_1 до Вищого
адміністративного суду України про
відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з ухвалою суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в
якій просить ухвалу суду скасувати і
передати справу до суду першої
інстанції,посилаючись на порушення
судом норм процесуального права.

В судове засідання позивач не
з'явився, про час і місце розгляду
справи повідомленийналежно, тому в
порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, його
неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду та
матеріали справи в межах апеляційного
оскарження, дійшла наступного
висновку.

Позивач звернувся з позовом до
суду про відшкодування моральної
шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що
відповідач створив перепону
позивачеві у доступі до правосуддя,
чим порушив вимоги Законодавства
України та вимоги Міжнародного
законодавства.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 13 червня 2007
року № 8 «Про незалежність судової
влади» виключне право перевірки
законності та обґрунтованості судових
рішень має відповідний суд згідно з
процесуальним законодавством.
Оскарження у будь-який спосіб судових
рішень, діяльності судів і суддів щодо
розгляду та вирішення справи поза
передбаченим процесуальним законом
порядком у справі не допускається, і
суди повинні відмовляти у прийнятті
позовів та заяв із таким предметом.

Згідно з роз'ясненнями постанови
Пленуму Верховного Суду України від
12 червня 2009 року № 6 «Про деякі
питання, що виникають у судовій
практиці при прийнятті до провадження
адміністративних судів та розгляді
ними адміністративних позовів до судів
і суддів» у розумінні положень частини
першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3,
статті 17, частини третьої статті 50
Кодексу адміністративного судочинства
України суди та судді при розгляді ними
цивільних, господарських,
кримінальних, адміністративних справ
та справ про адміністративні
правопорушення не є суб'єктами владних
повноважень, які здійснюють владні
управлінські функції, і не можуть бути
відповідачами у справах про оскарження
їх рішень, дій чи бездіяльності,
вчинених у зв'язку з розглядом судових
справ.

Зазначені роз'яснення є відтворенням
положень статей 62, 126 і 129 Конституції
України, відповідно до яких
матеріальна та моральна шкода,
заподіяна при здійсненні правосуддя,
відшкодовується державою лише
безпідставно засудженій особі в разі
скасування вироку як неправосудного;
судді при здійсненні правосуддя
незалежні і підкоряються лише закону,
вплив на них у будь-який спосіб
забороняється, а однією з основних
засад судочинства є забезпечення
апеляційного та касаційного
оскарження рішення суду, крім випадків,
встановлених законом.

Тобто, зазначеними положеннями
Конституції України визначено, що
рішення суду і відповідно до цього дії
або бездіяльність судів у питаннях
здійснення правосуддя, пов'язаних з
підготовкою, розглядом справ у судових
інстанціях тощо, можуть оскаржуватись
у порядку, передбаченому
процесуальними законами, а не шляхом
оскарження їх дій (чи визнання права на
отримання від суду (судді)
обґрунтованої відповідіна звернення;
на оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності суддів; на відшкодування
за рахунок держави матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
судів (суддів) при здійсненні ними
своїх повноважень, гарантованих
Конституцією України) до іншого суду,
оскільки це порушуватиме принцип
незалежності суддів і заборону
втручання у вирішення справи належним
судом.

З підстав наведеного, колегія
суддів вважає, що заявлені позовні
вимоги не можуть розглядатися в
порядку цивільного судочинства, тому
відповідно до п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України
суд першої інстанції вірно відмовив
позивачу у відкритті провадження у
справі.

Доводи апеляційної скарги про те,
що вказана ухвала не відноситься до
позивача ОСОБА_1 колегія суддів не
приймає до уваги, оскільки ухвалою
Печерського районного суду м. Києва
від 22 липня 2013 року внесено
виправлення описки, допущеної в ухвалі
суду від 04.06.2013 року у справі за
позовною заявою ОСОБА_1 до Вищого
адміністративного суду України про
відшкодування моральної шкоди.

Оскільки ухвала суду постановлена
з дотриманням норм процесуального
права, висновки суду обґрунтовані,
відповідають обставинам справи,
колегія суддів не вбачає підстав для
скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,312,313-315
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м.
Києва від 04 червня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді: