АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/3575/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Козленко Г.О.
Доповідач: Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

-
Крижанівської Г.В.

при секретарі - Кучер
Є.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою Комунального
підприємства «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна»

на рішення Дарницького районного суду
м. Києва від 14 листопада 2013 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до Київської
міської ради, Комунального
підприємства «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна» про визнання права
власності на нерухоме майно за
набувальною давністю

в с т а н о в и л а :

У травні 2012 року позивач звернулася в
суд з позовом до відповідачів про
визнання права власності на нерухоме
майно за набувальною давністю.

Свої вимоги мотивувала тим, що нерухоме
майно, зокрема будинок АДРЕСА_1 належав
на праві власності ОСОБА_3, яка була її
рідною бабусею. У ІНФОРМАЦІЯ_1 померла
ОСОБА_3, яка заповіла зазначений
будинок своєму сину та її батькові -
ОСОБА_4. Після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2
та смерті її матері - ОСОБА_5 відповідні
права (право власності) на спірний
будинок оформлені не були.

З 1989 року вона та члени її сім'ї
проживають у зазначеному будинку

В грудні 2009 року вона газифікувала
будинок та провела опалення по всіх
кімнатах, а з 1989 року сплачує рахунки за
спожиту електроенергію.

Земельна ділянка площею 550,56 кв.м., яка
знаходилась у користуванні її померлої
бабусі, зареєстрована в базі даних
земельного кадастру на її ім'я. Право
власності на спірний житловий будинок
після смерті бабусі та батька, ні її
матір'ю, ні будь-ким в судовому порядку
не визнавалось.

Враховуючи те, що вона добросовісно
заволоділа нерухомим майном, а саме
будинком АДРЕСА_1 і продовжує відкрито,
безперервно ним володіти на протязі
більш ніж десяти років, просила суд
визнати за нею право власності на
зазначене майно за набувальною
давністю.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 14 листопада 2013 року позов
ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на
будинок АДРЕСА_1.

Стягнуто солідарно з Київської міської
ради та Комунального підприємства
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»
на користь ОСОБА_2 судовий збір у
розмірі 435,44 грн. та 6 473,28 грн. вартості
проведення експертного дослідження.

Не погоджуючись з рішенням, Комунальне
підприємство «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна» подало апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення в частині солідарного
стягнення з його рахунків та рахунків
КМР судового збору та вартості
проведення експертного дослідження.

Зазначає, що позивач до державних
органів, а саме до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
м. Києві з питання прийняття
самочинного збудованого будинку в
експлуатацію не зверталася,
проектно-дозвільна документація не
виготовлялася, оскільки саме на цей
орган покладена функція щодо прийняття
в експлуатацію нерухомого майна.

Експертний висновок жодним чином не
підтверджує факт введення в
експлуатацію даного будинку і не має
істотного значення для справи.

Отже, враховуючи ту обставину, що
спірний об'єкт нерухомого майна не
прийнятий в експлуатацію, стороною в
даному спорі мала б виступати
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю м.
Києва.

В рішенні суду не зазначено, на якій
правовій підставі судом не були
залучені до розгляду справи органи
влади, на які законодавчо покладено
прийняття в експлуатацію
новоствореного нерухомого майна та
оформлення права власності на нього.

Таким чином, при розгляді даної справи
та винесенні рішення, суд не звернув
уваги на вимоги статті 6, 19 Конституції
України, якою зобов'язано всі державні
органи діяти виключно в межах своїх
повноважень.

Суд не врахував зазначені обставини та
передчасно дійшов висновку про
порушення ним прав позивача та
незрозуміло з яких підстав суд вирішив
стягнути солідарно судові витрати.

Зауважує, що воно є неналежним
відповідачем по даній справі, оскільки
жодним чином не порушувало норм
законодавства, прав та охоронюваних
законом інтересів позивача, оскільки
не претендує, та не оспорює право
власності на зазначений житловий
будинок.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
відповідно до свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1 померла ОСОБА_3, яка була
рідною бабусею позивача (а.с.15).

Відповідно до заповіту, посвідченого
державним нотаріусом 16 Київської
державної нотаріальної контори
Смирновою Є.П., ОСОБА_3 заповідала
будинок АДРЕСА_1 своєму сину та
батькові позивача - ОСОБА_4 (а.с.14).

Після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2 від 28.10.1994 року (а.с.16), та
смерті матері позивача - ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідні права, (право
власності) на спірний будинок
оформлені не були, із заявами про
відкриття спадщини будь-які особи не
зверталися, що також підтверджується
листом 16 Київської державної
нотаріальної контори №1869/01-16 від 24.07.2012
року, в якому зазначено, що спадкова
справа після смерті ОСОБА_3 не
заводилась (а.с.69).

Відповідно до будинкової книги по
будинку АДРЕСА_1, батько позивача
ОСОБА_4 та її мати ОСОБА_5 зняті з
реєстраційного (паспортного) обліку з
даного житлового будинку 11.07.1973 року, у
зв'язку з переїздом на постійне
проживання в житловий будинок АДРЕСА_2.

12 січня 2007 року КП «Київське міське
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права на об'єкти нерухомого
майна» виготовлено технічний паспорт
на індивідуальний житловий будинок
АДРЕСА_1, який зареєстрований на ім'я
ОСОБА_3, як самочинно збудований
замість знесеного (а.с.29-34).

Згідно з інформацією, наданою КП
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права на
об'єкти нерухомого майна» №28156 від
30.07.2012 року, за даними Бюро жилий
будинок АДРЕСА_1 на праві власності не
зареєстрований (а.с.72).

Звертаючись до суду з даним позовом
ОСОБА_2 зазначала, що після смерті
ОСОБА_3, вона до теперішнього часу
продовжує проживати у спірному
житловому будинку, що підтверджується
Актом органу самоорганізації
населення комітету мікрорайону
«Осокорська садиба» за №06 від 22.02.2012
року згідно якого, на підставі
комісійного обстеження даного будинку
підтверджено, що ОСОБА_2 з членами своєї
сім'ї проживають у цьому будинку, який
був збудований позивачем у 1989 році на
земельній ділянці площею 550,56 кв. метрів
взамін старого, в якому проживала
покійна ОСОБА_3 (а.с.41). Також зазначала,
що вона зареєстрована в Акціонерній
компанії «Київенерго» як споживач
електроенергії по житловому будинку
АДРЕСА_1 та сплачує рахунки за спожиту
електроенергію з 1989 року. В грудні 2009
року позивачем газифіковано
зазначений житловий будинок та
проведено водяне опалення по всіх
кімнатах будинку і з цього часу вона
зареєстрована в Бориспільській філії
по експлуатації газового господарства
як споживач природного газу та сплачує
рахунки за спожитий природній газ. Крім
того, вона зареєстрована в Державній
податковій інспекції Дарницького
району м. Києва з 2000 року, як платник
земельного податку з фізичних осіб за
користування земельною ділянкою,
площею 0,0524 га, що знаходиться по
АДРЕСА_1 і сплачує щорічно земельний
податок, що підтверджується
відповідними рахунками та витягом з
бази даних земельного кадастру (а.с.36-39).

Враховуючи наведене та на підставі
ст.344 ЦК України, просила задовольнити
її позовні вимоги та визнати за нею
право власності на будинок АДРЕСА_1 за
набувальною давністю.

Відповідно до ч.1,2 ст. 344 Цивільного
кодексу України особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років, набуває право власності
на це майно (набувальна давність), якщо
інше не встановлено цим Кодексом.
Особа, яка заявляє про давність
володіння, може приєднати до часу свого
володіння увесь час, протягом якого цим
майном володіла особа, чиїм
спадкоємцем (правонаступником) вона є.

За змістом ч. 4 ст. 344 ЦК України право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно, транспортні засоби,
цінні папери набувається за рішенням
суду.

Частиною 8 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України передбачено, що
правила статті 344 Цивільного кодексу
України про набувальну давність
поширюються також на випадки, коли
володіння майном почалося за три роки
до набрання чинності цим Кодексом.

Цивільний кодекс України набрав
чинності 1 січня 2004 року, у зв'язку з чим
стаття 344 цього Кодексу може
застосовуватися до правовідносин, які
виникли після 1 січня 2001 року.

Для набуття права власності на
нерухоме майно, транспортні засоби,
цінні папери перебігу строку
набувальної давності недостатньо.
Умови набувальної давності
підтверджуються судовим рішенням.
Давнісний володілець повинен довести
факти добросовісності, відкритості,
безперервності і тривалості свого
володіння.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач добросовісно заволоділа
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
понад десять років без державної
реєстрації права власності на нього, а
також за відсутності державної
реєстрації у встановленому законом
порядку об'єктів нерухомого майна,
рішення про прийняття чи передачу до
комунальної власності громади,
будь-яких правовстановлюючих
документів, що б підтверджували чи
спростовували право власності інших
суб'єктів на об'єкт нерухомого майна.

Проте з таким висновком суду
погодитися неможливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи,
після смерті батька та матері позивача
ОСОБА_5, які не залишили заповіту щодо
будинку АДРЕСА_1 їх спадкоємцями першої
черги за законом є не лише позивач
ОСОБА_2, але і її рідна сестра ОСОБА_7

З матеріалів справи також вбачається,
що існує конфлікт з приводу
користування спірним будинком між
ОСОБА_2 та ОСОБА_7, що в свою чергу дає
підстави стверджувати про існування
спору про право на спадкове майно, яким
вони вважають будинок АДРЕСА_1.

Зазначене підтверджується рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
19 липня 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_7 до ОСОБА_2, треті особи: Державна
реєстраційна служба України,
Комунальне підприємство «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна» про визнання
права власності на Ѕ частину житлового
будинку та земельної ділянки, яким
відмовлено в задоволенні позову з
підстав порушення позивачем порядку
отримання спадщини, оскільки вона не
зверталася до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини, й
нотаріусом не виносилася постанова про
відмову у вчиненні нотаріальних дій
щодо оформлення права на спадщину
(а.с.158-160).

Разом з тим, судом першої інстанції не
звернуто уваги на існування між ОСОБА_2
та ОСОБА_7 спору з приводу будинку
АДРЕСА_1, й відповідно до ст. 33 ЦПК
України не було вирішено питання про її
залучення до участі у справі, з огляду
на те, що дане рішення суду
безпосередньо зачіпає її права та
інтереси.

Заявляючи позов до Київської міської
ради та Комунального підприємства
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об»єкти нерухомого майна»
позивач не зазначала, що саме ці
відповідачі оспорюють чи невизнають її
право власності на спадкове майно.

Також судом не взято до уваги те, що
спірний будинок має статус об'єкта
самовільного будівництва та
відповідно до ч.3 ст. 376 ЦК України право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.
Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу
власника (користувача) земельної
ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудоване на ній, якщо це не
порушує права інших осіб.

Матеріали справи не містять доказів
про те, коли та кому була надана
земельна ділянка на якій побудований
будинок АДРЕСА_1. На підставі чого
земельна ділянка перейшла у
користування позивача.

ОСОБА_2 не надала суду доказів на
підтвердження того, що вона ставила
питання перед відповідними,
уповноваженими на те, органами
державної влади про здачу в будинку в
експлуатацію і їй в цьому відмовлено.

Апеляційна скарга не містить посилань
на зазначені обставини, проте в силу ч.3
ст.303 ЦПК України апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Крім того, стягуючи солідарно з
Київської міської ради та Комунального
підприємства «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна» на користь ОСОБА_2
судовий збір у розмірі 435,44 грн. та 6 473,28
грн. вартості проведення експертного
дослідження судом не звернуто уваги на
те, що відповідачем за позовами про
визнання права власності за
набувальною давністю є попередній
власник майна або особа, яка вважає
себе власником майна.

Колегія суддів погоджується з доводами
Комунального підприємства «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна», що воно є
неналежним відповідачем у даній
справі, оскільки жодним чином не
порушувало норм закону, прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача, не оспорювало право
власності позивача на житловий
будинок, тому стягнення з нього
судового збору та витрат на проведення
експертизи не ґрунтується на вимогах
закону.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення про відмову в
задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.344,376 ЦК України, ст.ст.
88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна» задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 14 листопада 2013 року скасувати
та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
Київської міської ради, Комунального
підприємства «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна» про визнання права
власності на нерухоме майно за
набувальною давністю відмовити.

Рішення набирає законної сили з часу
його проголошення та може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: