Справа №1416/1359/2012 18.02.2014 18.02.2014 18.02.2014
Провадження №22ц/784/610/14 Головуючий в
першій інстанції Коваленко І.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів: Коломієць В.В., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Яценко Л.В.,

за участю представника позивачів
ОСОБА_3,

прокурора
Добрікової І.В.,

представника ГУЮ та відділу ВДВС
Куліченка Д.О.,

представника ТОВ «Ніконджитбудсервіс»
Нестеренко Т.В.,

відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянула у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_8, ОСОБА_7,
ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11

та апеляційну скаргу відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 06 червня 2012 року по
справі за позовом

ОСОБА_12 і ОСОБА_13

до

спеціалізованого державного
підприємства «Укрспецюст»

(далі - СДП «Укрспецюст»),

Головного управління юстиції у
Миколаївській області

(далі -ГУЮ у Миколаївській області),

відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області

(далі - відділу ДВС),

товариства з обмеженою
відповідальністю Ніконджитбудсервіс»
(далі - ТОВ «Ніконджитбудсервіс»),

ОСОБА_10, ОСОБА_9,

ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_14,

ОСОБА_15,

ОСОБА_7,

ОСОБА_11,

третя особа - ОСОБА_16,

про визнання прилюдних торгів, угод з
продажу приміщень гуртожитку на
прилюдних торгах та протоколів і актів
проведення прилюдних торгів
недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2005 року ОСОБА_12 та ОСОБА_13
звернулися до суду з позовами, які в
подальшому уточнили, до СДП
«Укрспецюст», ГУЮ у Миколаївській
області, відділу ДВС, ТОВ
«Ніконджитбудсервіс», ОСОБА_10, ОСОБА_9,
ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_7,
ОСОБА_11 про визнання недійсними
прилюдних торгів, проведених 29 жовтня
2004 року з реалізації приміщень
гуртожитку, розташованого по АДРЕСА_1,
визнання недійсними угод з продажу
приміщень гуртожитку на цих прилюдних
торгах, а також протоколів та актів
проведення зазначених прилюдних
торгів.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 06 жовтня 2010 року позовні
вимоги ОСОБА_12 та ОСОБА_13 об'єднані в
одне провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивачі
зазначали, що вони понад десять років
мешкають у будинку АДРЕСА_1, який має
статус гуртожитку та 9068/10 000 частки
якого належить на праві власності ТОВ
«Ніконджитбудсервіс». Підставою для
вселення до гуртожитку стало їх
перебування у трудових відносинах із
Миколаївським заводом конденсаторів
на базі якого 24 лютого 1994 року було
створено ТОВ «Ніконд». 29 жовтня 2004 року
в порядку виконання рішення
господарського суду Миколаївської
області про стягнення з ТОВ
«Ніконджитбудсервіс» боргу, були
проведені прилюдні торги з реалізації
майна, належному товариству, житлових
та нежитлових приміщень спірного
гуртожитку. За наслідком проведення
цих торгів було складено протоколи про
їх проведення та відповідні акти про
придбання майна з прилюдних торгів.
Організація та порядок проведення
прилюдних торгів здійснені з
порушенням діючого законодавства, при
цьому були порушені їх житлові права як
мешканців гуртожитку.

Посилаючись на вказане, позивачі
просили позов задовольнити.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Останнім рішенням Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 06
червня 2012 року позов задоволено
частково. Визнано недійсними публічні
торги з продажу частин приміщення
гуртожитку, розташованого по АДРЕСА_1,
які відбулися 29 жовтня 2004 року. Також
визнано недійсними акти проведення
прилюдних торгів складені за
результатами їх проведення. Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.
В задоволенні позовних вимог про
визнання недійсними протоколів
прилюдних торгів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_10, ОСОБА_9,
ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_15, ОСОБА_7, ОСОБА_11
просять рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог. На думку апелянтів оскаржуване
рішення суду є необґрунтованим та
ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального
права.

В апеляційній скарзі відділ ДВС,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в задоволенні позову
в повному обсязі. На думку апелянта
оскаржуване рішення суду ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Крім того, суд
першої інстанції не з'ясував всіх
обставин по справі

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, представника позивачів,
відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
представника ТОВ
«Ніконджитбудсервіс», представника
ГУЮ і відділу ДВС, дослідивши надані
докази та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційних скарг
та вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що рішенням
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради від 28 грудня 1972 року
гуртожиток по АДРЕСА_1 було прийнято в
експлуатацію та передано на баланс
Миколаївського заводу конденсаторів,
на базі якого на підставі наказу
Мінмашпрому України від 24 лютого 1994
року було створено ВАТ «Ніконд».

14 січня 2000 року на добровільних
засадах, шляхом об'єднання вкладів
засновників ВАТ «Ніконд» та фізичних
осіб ОСОБА_17, ОСОБА_18 і ОСОБА_19 було
створено ТОВ «Ніконджитбудсервіс», до
статутного фонду якого передано
указаний гуртожиток.

На підставі рішення виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
від 23 червня 2001 року ТОВ
«Ніконджитбудсервіс» отримало
свідоцтво на право колективної
власності на будинок гуртожитку літ.
А-9, загальною площею 6575,5 кв. м.,
розташований по АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 11 квітня 2005 року та
двома додатковими рішеннями того ж
суду від 18 квітня 2005 року, ухваленими в
цивільній справі № 2-2173/05, визначені
частки власників у праві власності на
вказаний гуртожиток: за ТОВ
«Ніконджитбудсервіс» - 9068/10000, ОСОБА_20 -
53/10000, ОСОБА_21 - 53/10000, ОСОБА_15 - 329/10000, ТОВ
«Дар`я» - 336/10000, ОСОБА_22 - 25/10000, приватним
підприємством Виробничо-комерційною
фірмою «Дизайн Студія» - 64/10000, ОСОБА_23 -
72/10000.

24 березня 2003 року ОСОБА_24 придбала 2/100
частки нежитлових приміщень цього
гуртожитку за нотаріально посвідченим
договором купівлі-продажу.

Матеріалами справи підтверджується, що
позивачі були поселені у вказаний
гуртожиток відповідно до правил ст. 128
ЖК України та Примірного положення про
гуртожитки, затвердженого постановою
Ради Міністрів Української РСР від 03
червня 1986 року (далі - Примірне
положення про гуртожитки), у зв'язку з
трудовими відносинами з Миколаївським
заводом конденсаторів: ОСОБА_12 - з 29
серпня 1985 року у кімнату НОМЕР_1, а
ОСОБА_13 - з 22 лютого 1988 року у кімнату
НОМЕР_2 (довідка ВАТ «Ніконд» від 06
листопада 2006 року).

В подальшому між позивачами та новим
власником гуртожитку ТОВ
«Ніконджитбудсервіс» були укладені
договори найму житлового приміщення:
з ОСОБА_12 від 18 червня 2003 року - щодо
кімнат №№ НОМЕР_3, НОМЕР_4, з ОСОБА_13 від
16 травня 2003 року щодо кімнат №№ НОМЕР_5,
НОМЕР_6.

Положення ч. 2 ст. 1; ч. 2 ст. 2 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду (у редакції, яка була
чинною на час включення гуртожитку до
статутного фонду ТОВ
«Ніконджитбудсервіс»), ч. 2 ст. 3; ч. 1 ст. 5
Закону України «Про приватизацію майна
державних підприємств» (у редакції, яка
була чинною на момент приватизації
державного підприємства) не відносили
гуртожитки до об'єктів державного
житлового фонду, які підлягали
приватизації громадянами України чи
підлягали передачі в комунальну
власність відповідних рад і могли бути
включені до вартості майна
підприємств, які підлягали
приватизації.

Під час примусового виконання
зведеного виконавчого провадження
щодо стягнення боргів з ТОВ
«Ніконджитбудсервіс» державними
виконавцями були описані приміщення
зазначеного гуртожитку та накладено на
них арешт для подальшої реалізації (акт
опису та арешту майна від 02 лютого 2004
року). У процесі проведення виконавчих
дій зведене виконавче провадження
передано на виконання до підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби ГУЮ у
Миколаївській області.

29 жовтня 2004 року відбулися прилюдні
торги з продажу по блоках частин
приміщення зазначеного гуртожитку, за
наслідками чого було складено
протоколи про проведення торгів та
відповідні акти про придбання майна з
прилюдних торгів, які були видані їх
переможцям: ОСОБА_10 - на блок
НОМЕР_3-НОМЕР_4; ОСОБА_6 - на блок
НОМЕР_7-НОМЕР_8; ОСОБА_8 - на блок
НОМЕР_9-НОМЕР_5; ОСОБА_7 - на блоки
НОМЕР_10-НОМЕР_11, НОМЕР_12-НОМЕР_13; ОСОБА_9 -
на блок НОМЕР_14- НОМЕР_15; ОСОБА_15 - на
коридор; ОСОБА_14 - на приміщення
коридору і душу; ОСОБА_21 - на приміщення
коридору.

Спірні прилюдні торги були проведені
на підставі договорів про надання
послуг по організації проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна
боржника, укладених між органом
державної виконавчої служби та СДП
«Укрспецюст», що передбачено ч. 1 ст. 61
Закону України «Про виконавче
провадження» у редакції, чинній на час
проведення прилюдних торгів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 Закону
України «Про виконавче провадження»
реалізація арештованого майна, за
винятком майна, вилученого за законом з
обігу, здійснюється спеціалізованими
організаціями, які залучаються на
тендерній (конкурсній) основі, на
підставі договорів між Державною
виконавчою службою та
спеціалізованими організаціями шляхом
його продажу на прилюдних торгах,
аукціонах та комісійних засадах.

Прилюдні торги - це продаж майна, на яке
звернено стягнення і яке підлягає
реалізації. Під час проведення
прилюдних торгів укладається угода про
передачу майна у власність, сторонами
якої, з одного боку, є покупець - учасник
прилюдних торгів, котрим може бути
фізична чи юридична особа, а з другого -
продавець - відділ ДВС в особі
спеціалізованої організації, яка
організовує та провадить ці прилюдні
торги за договором з Державною
виконавчою службою. Власником цього
майна стає покупець, котрий
запропонував за нього у ході торгів
найвищу ціну.

Тимчасовим положенням про порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 27
жовтня 1999 року № 68/59 (далі - Тимчасове
положення) передбачені певні правила
проведення торгів, а саме: визначення
процедури підготовки проведення
торгів (опублікування інформаційного
повідомлення в неналежному виданні або
порушення строків його опублікування;
невідповідність змісту цього
повідомлення вимогам, встановленим п.
3.6 цього положення); регулювання
порядку їх проведення (відмову в
допуску до участі в торгах учасників,
які виконали умови допуску до торгів;
допуск до участі учасників, які не
виконали умови допуску до торгів;
порушення процедури проведення торгів)
та правила, які стосуються оформлення
кінцевих результатів торгів
(підписання протоколу про проведення
прилюдних торгів особою, яка не є їх
переможцем, або його підписання на
інших умовах, ніж це було запропоновано
переможцем торгів).

Виходячи з аналізу правової природи
процедури реалізації майна на
прилюдних торгах, яка полягає в продажу
майна, тобто в забезпеченні переходу
права власності на майно боржника, на
яке звернуто стягнення до покупця -
учасника прилюдних торгів, та
ураховуючи особливості, передбачені
законодавством щодо проведення
прилюдних торгів, складання за
результатами їх проведення акта про
проведення прилюдних торгів є
оформленням договірних відносин
купівлі-продажу майна на публічних
торгах, а отже, є правочином.

Враховуючи, що відчуження майна з
прилюдних торгів відноситься до угод
купівлі-продажу, така угода може
визнаватись недійсною в судовому
порядку з підстав недодержання в
момент її вчинення вимог, які
встановлені ч. ч. 1-3, 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставами недійсності укладеного за
результатами прилюдних торгів
правочину є недодержання вимог закону
в момент його укладання, тобто
безпосередньо за результатами
прилюдних торгів, то підставами для
визнання прилюдних торгів недійсними є
порушення встановлених законодавством
правил проведення торгів, визначених
саме Тимчасовим положенням.

Як вбачається з матеріалів справи,
державним виконавцем, під час
примусового виконання судових рішень
про стягнення боргу з ТОВ
«Ніконджитбудсервіс», описано всю
дев'ятиповерхову будівлю гуртожитку
загальною площею 6 575,5 кв.м. і накладено
арешт для подальшої її реалізації.

Тимчасове положення визначає поняття
лота як одиниці майна, що виставляється
для продажу на публічних торгах (п. п.
2.1; 2.5;.3.7; 3.10). Тобто, цим лотом повинна
бути будівля гуртожитку як одиниця
нерухомого майна, загальною площею 6575,5
кв.м.

При цьому, відділом ДВС було передано
СДП «Укрспецюст» на реалізацію не
будівля гуртожитку, як об'єкт
нерухомості, а окремі приміщення
гуртожитку (окремі кімнати, приміщення
загального користування, коридорів,
душових), які в установленому законом
порядку не набували статусу об'єктів
права власності.

Згідно актів проведення прилюдних
торгів, з торгів 29 жовтня 2004 року були
реалізовані саме окремі кімнати,
приміщення загального користування,
коридори та душові кімнати.

Проте, об'єктом реалізації з прилюдних
торгів може бути нерухоме майно, яке є
об'єктом цивільних прав (будівля,
споруда, інші приміщення, земельні
ділянка, підприємство як цілісний
майновий комплекс (або його частина,
виділена у встановленому законом
порядку в окремий самостійний об'єкт
власності), а не його частина, яка не
набула статусу об'єкта нерухомості в
передбаченому законом порядку.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що
реалізація з прилюдних торгів окремими
об'єктами кімнат гуртожитку та
приміщень загального користування,
зокрема: коридорів, душових, без
виділення їх в окремий об'єкт власності
здійснено всупереч вимогам закону, у
зв'язку із чим підлягають визнанню
недійсними як самі прилюдні торги так і
акти проведення прилюдних торгів,
оскільки вони є фактично юридичними
угодами щодо нерухомого майна, на
підставі яких нотаріусом видається
правовстановлюючий документ.

Що стосується порушень, допущених
державним виконавцем при здійсненні
своїх повноважень, передбачених ЗУ
«Про виконавче провадження», до
призначення прилюдних торгів, у тому
числі щодо відкриття виконавчого
провадження, накладання арешту на
майно, визначення вартості чи оцінки
майна тощо, то такі дії (бездіяльність)
державного виконавця підлягають
оскарженню в порядку, передбаченому
цим Законом (зокрема, ч. 7 ст. 24, ч. 4 ст. 26,
ч. 3 ст. 32, ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст. 57, ст. ст. 55, 85
Закону у редакції, яка була чинною на
момент виконання державним виконавцем
дій).

Так, ЗУ «Про виконавче провадження»
визначено загальні правові основи
організації та діяльності державної
виконавчої служби, її завдання та
компетенцію, а також визначено
учасників виконавчого провадження,
закріплено їхнє права та обов'язки, у
тому числі право стягувачів і
боржників та інших учасників
виконавчого провадження на оскарження
дій (бездіяльності) державного
виконавця та порядок цього оскарження.

Зміст цього Закону не встановлює
порядок та правила проведення
публічних торгів, а лише закріплює
такий спосіб реалізації майна, як його
продаж на прилюдних торгах.

Тобто, державний виконавець здійснює
лише підготовчі дії з метою проведення
прилюдних торгів, а самі прилюдні торги
з реалізації нерухомого майна
організовують і проводять
спеціалізовані організації, з якими
державною виконавчою службою
укладається відповідний договір.

Доводи апеляційних скарг, що рішення
суду є необґрунтованим та ухваленим з
порушенням норм матеріального і
процесуального права та, крім того,
судом першої інстанції не з'ясувано
всіх обставин по справі безпідставні
та спростовуються вищезазначеним і
матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним,
обґрунтованим, ухваленим з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, а тому відсутні підстави для
його скасування.

Керуючись статтями 303, 308, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8, ОСОБА_7,
ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та
апеляційну скаргу відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області відхилити, а рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 06 червня 2012 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді