Справа № 428/2636/14-ц
Провадження № 2/428/183/2015
21 листопада 2014 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:
головуючого судді Олійник В.М.,
при секретарі Андрусишин Н.Т.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сєвєродонецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «Статус» про стягнення страхового відшкодування в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -
Позивач звернулась до Сєвєродонецького міського суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «Статус» про стягнення страхового відшкодування в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 21.11.2010 року ОСОБА_3, як власником автомобіля «ЗАЗ 110307-42», державний номер НОМЕР_1, з одного боку, та ПрАТ «Страхова компанія «Статус», з другого боку, відповідно до приписів Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом Закон) був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №ВЕ/5764386).
Вироком Микитівського районного суду міста Горлівки від 14.01.2013 pоку, який ухвалою апеляційного суду Донецької області від 03.09.2013 року залишено без змін, ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і йому призначено покарання у вигляді семи років позбавлення волі. Як вбачається з вироку Микитівського районного суду міста Горлівки від 14.01.2013р., під час настання дорожньо-транспортної пригоди в забезпеченому транспортному засобі знаходилася його власниця - ОСОБА_3.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу були заподіяні важкі тілесні ушкодження, у зв'язку з чим визнано інвалідом II групи, а тому відповідач повинен відшкодувати 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку тобто 17730 грн. (18 х 985=17730 грн.).

Загальний розмір шкоди складає - 17661,24 грн. + 17730 грн. =35391,24 грн. (17661,24 грн. витрати на лікування, 17730 грн. шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності). Отже, розмір моральної шкоди, який з точки зору позивача згідно із ст.26-1 Закону має відшкодувати страхова компанія, складає (17661,24 грн. + 17730 грн.) х 5%=1769,56 грн.

На підставі вищевикладеного позивач був змушений звернутися з даним позовом до суду і просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «Статус» на її користь в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, страхове відшкодування: за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю, яка пов'язана з лікуванням, в сумі 17661 грн. 24 коп.; за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю, яка пов'язана із стійкою втратою працездатності, в сумі 17730 грн.; за шкоду, пов'язану зі знищенням майна, в сумі 6104 грн.; в рахунок відшкодування моральної шкоди 1769,56 грн.

Позивач в судове засідання не зявилась причини неявки суду не повідомила, надала заяву, в якій зазначила, що просить позов розглянути у її відсутність, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.

Представники позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не зявились причини неявки суду не повідомили, надали заяви, в яких зазначили, що просять позов розглянути у їх відсутність, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. У зв'язку з вищевикладеним суд, визнає причину неявки представника відповідача в судове засідання неповажною, вважає за можливе розглянути справу за його відсутності, а матеріали, які є в справі, достатніми для цього, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заперечень від позивача, представників позивача щодо заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не надходило.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Микитівського районного суду міста Горлівки від 14.01.2013 pоку по справі № 252/128/13-к, який ухвалою апеляційного суду Донецької області від 03.09.2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2014 року залишено без змін, встановлено, що 21.10.2011 року приблизно о 13-55 год. на ділянці «83 км.+500 м.» автошляху «Червоний Лиман-Артемівськ-Горлівка» Микитівського району м.Горлівки Донецької області водій ОСОБА_4, керуючи технічно справним легковим автомобілем ЗАЗ-110307-42, реєстраційний номер НОМЕР_2, порушивши Правила дорожнього руху України, не справившись із керуванням вказаного автомобілю, виїхав вліво за межі проїжджої частини, де скоїв наїзд на пішоходів, в тому числі і на ОСОБА_1.

В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 були заподіяні важкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, зокрема: політравма, розрив лівої частки печінки, внутрішньочеревна кровотеча, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій нирок із тромбозом правої ниркової артерії, інфаркт правої нирки, забій грудної клітини, забій правої гомілки, зачеревинна гематома справа.

Вказаним вироком ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і йому призначено покарання у вигляді семи років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також: шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 , 2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.).

Таким чином, судом на підставі вироку Микитівського районного суду міста Горлівки від 14.01.2013 pоку по справі № 252/128/13-к встановлено, що дії ОСОБА_7 під час дорожньо-транспортної пригоди 21.10.2011 року за участю транспортного засобу, який знаходився під його керуванням, були неправомірними, між ними і шкодою, яка завдана ОСОБА_1, є безпосередній причинний зв'язок та наявна вина ОСОБА_7 у заподіянні такої шкоди.

Згідно із п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і далі в редакції, яка була чинною на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди 21.10.2011 року за участю транспортного засобу ЗАЗ-110307-42, який знаходився під керуванням ОСОБА_4А.) відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно із п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які експлуатують забезпечений транспортний засіб на законних підставах.

Відповідно до п. 2.2 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (в редакції, яка була чинною на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди 21.10.2011 року за участю транспортного засобу ЗАЗ-110307-42, який знаходився під керуванням ОСОБА_4А.) власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

З копії полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/5764386 вбачається, що за цим Полісом застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 в період з 23.11.2010 року по 22.11.2011 року включно, при цьому в якості страховика вказано Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Статус», а в якості забезпеченого транспортного засобу вказано ЗАЗ-110307-42, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_3.

Вироком Микитівського районного суду міста Горлівки від 14.01.2013 pоку по справі № 252/128/13-к встановлено, що ОСОБА_3 21.10.2011 р. під час дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу ЗАЗ-110307-42 знаходилася у вказаному транспортному засобі. Також, із абзацу 7 резолютивної частини вказаного вироку вбачається, що законним володільцем транспортного засобу ЗАЗ-110307-42, реєстраційний номер НОМЕР_2, є ОСОБА_8

Таким чином, судом встановлено, що в момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди 21.10.2011 року за участю транспортного засобу ЗАЗ-110307-42, вказаний транспортний засіб знаходився під керуванням ОСОБА_8, який експлуатував транспортний засіб на законних підставах та цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у розумінні п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Отже, транспортний засіб ЗАЗ-110307-42 був забезпеченим в розумінні п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було заподіяно шкоду позивачу, є страховим випадком в розумінні ст.6 вищевказаного Закону.

З копії звернення ОСОБА_1 до Голови правління ПрАТ «Страхова компанія «Статус» та копії відповіді на вказане звернення вих. № 891 від 08.07.2013 року вбачається, що Головою правління ПрАТ «Страхова компанія «Статус» було повідомлено ОСОБА_1 про відсутність підстав для виплати їй страхового відшкодування за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/5764386.

Згідно із п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана: з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим; із смертю потерпілого.

Згідно із пунктами 24.1, 24.3 ст. 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів. Зазначені витрати мають бути підтверджені документально відповідним медичним закладом.

Копіями епікризу по травматологічному відділенню ЦРЛ м.Артемівська, переводних епікризів та виписного епікризу Комунальної установи «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня», виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 07.02.2012 року, виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 15238 від 18.11.2013 року підтверджується, що ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні в наступних медичних закладах:

- з 21.10.2011 р. по 22.10.2011 р. в травматологічному відділенні ЦРЛ м. Артемівська з діагнозами: струс головного мозку, забій грудної клітини, забій правої гомілки, тупа травма черева;

- з 22.10.2011 р. по 12.11.2011 р. в Комунальній установі «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» з діагнозами: політравма, закрита тупа травма черева з травматичним розривом лівої частки печінки, зачеревинна гематома справа, забій обох нирок і сечового міхура, гематома передньої стінки та лівої передньобокової стінки сечового міхура, посттравматичний тромбоз правої ниркової артерії з наявністю інфаркту нирки, забій грудної клітини, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, консолідовані переломи поперечних відростків позвонків зліва;

- з 26.01.2012 р. по 07.02.2012 р. в Комунальному закладі охорони здоров'я «Обласний клінічний центр урології і нефрології ім. В.І.Шаповала» з діагнозами: посттравматичний тромбоз правої ниркової артерії, вторинно зморщена права нирка, гіпертензія, стан після нефректомії;

- з 04.11.2013р. по 18.11.2013р. в ДУ «Інститут невідкладної та відновної хірургії імені ОСОБА_9» ОСОБА_10 Медичних наук України у відділенні пластичної та реконструктивної хірургії голови та шиї з діагнозами: викривлення носової перегородки, вазомоторний риніт.

Витрати ОСОБА_1, які пов'язані з її розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією у відповідних закладах охорони здоров'я, медичним піклуванням та купівлею лікарських препаратів протягом періодів її перебування на стаціонарному лікуванні у вищенаведених медичних закладах в загальній сумі 17661 грн. 24 коп. підтверджуються наступними документами:

- копіями фіскальних чеків від 21.10.2011 року, від 22.10.2011 року;

- копіями товарних чеків та фіскальних чеків від 22.10.2011 року, від 23.10.2011 року, від 24.10.2011 року, від 25.10.2011 року, 26.10.2011 року, від 27.10.2011 року, від 28.10.2011 року, від 29.10.2011 року, від 30.10.2011 року, від 31.10.2011 року, від 01.11.2011 року, 02.11.2011 року, 04.11.2011 року, 05.11.2011 року, 07.11.2011 року, 09.11.2011 року, квитанцій від 24.10.2011 року, чеків від 08.11.2011 року, від 18.01.2012 року;

- копіями листа Голови правління громадської організації «Харківська лікарняна каса» № 11 від 15.03.2012 року, листа Комунального закладу охорони здоровя «Обласний клінічний центр урології і нефрології ім. В.І.Шаповала» № 01/249 від 12.03.2012 року, видаткових накладних № БК-000166 від 31.01.2012 року та № БК-000139 від 27.01.2012 року, членського квитка № 0689 із відмітками про сплату членських внесків, квитанції до прибуткового касового ордеру № 074974 від 26.01.2012 року;

- копіями фіскальних чеків від 04.11.20134 року, від 05.11.2013 року, від 06.11.2013 року, від 08.11.2013 року, від 09.11.2013 року, від 10.11.2013 року.

З огляду на викладене, суд вважає встановленими обставини щодо понесення позивачем ОСОБА_1 витрат на розміщення, утримання, діагностику, лікування та реабілітацією у відповідних закладах охорони здоров'я, медичним піклуванням та купівлею лікарських препаратів протягом періодів її перебування на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні ЦРЛ м.Артемівська, Комунальній установі «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня», Комунальному закладі охорони здоров'я «Обласний клінічний центр урології і нефрології ім. В.І.Шаповала», ДУ «Інститут невідкладної та відновної хірургії імені ОСОБА_9» ОСОБА_10 Медичних наук України в загальному розмірі 17661 грн. 24 коп., у звязку із чим позовні вимоги про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Статус» вказаної суми витрат в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю позивача у результаті дорожньо-транспортної пригоди, повязаної з лікуванням потерпілого, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Згідно із ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

З копії висновку експерта № 110/49/19 від 20.01.2012 року вбачається, що залишкова вартість обєктів, які надані на дослідження, на момент скоєння злочину (21.10.2011 року), із урахуванням нормативного зношування по строку експлуатації, а також розмір матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1 в результаті пошкодження належного їй майна, наданого на дослідження, за умови вільного ціноутворення на території України може складати 6104 (шість тисяч сто чотири) грн.

При дослідженні вказаного висновку експерта суд враховує, що для дослідження експерту були надані наступні обєкти:

- ноутбук марки «SAMSUNG» модель SA 31 серійний номер ZT5E93AZ600585, вартість якого та сума матеріальної шкоди внаслідок пошкодження якого склала 4104 грн.;

- електронна книга марки «POCKETBOOK» модель IQ 701 серійний номер EPD43000, вартість якої та сума матеріальної шкоди внаслідок пошкодження якої склала 1425 грн.;

- дорожній чемодан фірми «DERBY», вартість якого та сума матеріальної шкоди внаслідок пошкодження якого склала 485 грн.

При цьому, експертом в якості загальної суми матеріальної шкоди вказано суму в розмірі 6104 (шість тисяч сто чотири) грн., що на думку суду є арифметичною помилкою, яка також була допущена позивачем при визначенні розміру позовних вимог, адже 485 грн. + 1425 грн. + 4104 грн. = 6014 (шість тисяч чотирнадцять) грн.

Враховуючи викладене, суд вважає частково обґрунтованою позовну вимогу про стягнення з відповідача в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну позивача, повязаної з пошкодженням чи фізичним знищенням майна позивача, суми в розмірі 6104 (шість тисяч сто чотири) грн. і вважає необхідним частково задовольнити вказану позовну вимогу та стягнути з відповідача на користь позивача суму в розмірі 6014 (шість тисяч чотирнадцять) грн.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю, яка пов'язана із стійкою втратою працездатності, в розмірі 17730 грн., суд зазначає наступне.

Згідно із пунктами 26.1, 26.2 статті 26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку із стійкою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються доходи, не отримані потерпілим у результаті стійкої втрати потерпілим працездатності (інвалідності), які не відшкодовуються за рахунок іншого обов'язкового виду страхування. Страхове відшкодування за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності, виплачується не рідше одного разу на місяць до відновлення працездатності потерпілого. За умовами договору або за поданням потерпілого до страховика та за погодженням із страховиком страхове відшкодування може бути виплачене у вигляді одноразової компенсації.

Згідно із копією посвідчення серії ААБ № 070484, виданого УПСЗН м. Сєвєродонецька 21.06.2012 року на термін з 16.01.2012 року по 31.01.2013 року, ОСОБА_1 є інвалідом 2-ї групи.

Згідно із копією довідки до акта огляду МСЕК серії ААБ № 332676, виданої 29.01.2013 року, ОСОБА_1 встановлена 2-а група інвалідності на строк до 14.02.2014 року.

Суд зазначає, що позивачем належним чином обґрунтовано факт стійкої втрати працездатності (інвалідності) внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 21.10.2011 року за участю транспортного засобу ЗАЗ-110307-42, який знаходився під керуванням ОСОБА_7

Разом з тим, позивачем не обґрунтовано розмір суми, який належить стягнути з відповідача в якості відшкодування за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю, яка пов'язана із стійкою втратою працездатності, а саме не наведено доказів одержання або неодержання ОСОБА_1 доходів на момент настання страхового випадку, навчання на денному (очному) відділенні закладу освіти та необхідності продовження навчання на заочному відділенні акредитованого закладу освіти України, можливості освоїти одночасно нову професію з метою отримання доходів від праці, яка сумісна з теперішнім станом здоров'я позивача.

Суд вважає безпідставним посилання позивача на норми ст. 26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, яка є чинною станом на час розгляду цієї справи, адже станом на момент настання страхового випадку 21.10.2011 року норми вказаної статті були викладені в іншій редакції, яка не передбачає мінімального розміру страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи викладене, суд вважає позовну вимогу про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Статус» на користь позивача суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю, яка пов'язана із стійкою втратою працездатності позивачем, в розмірі 17730 грн. необґрунтованою та такою, у задоволенні якої належить відмовити.

Також, суд вважає необґрунтованою та такою, у задоволенні якої належить відмовити, позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача суми в якості відшкодування моральної шкоди в розмірі 1769,56 грн., з огляду на таке.

Згідно із ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Не заперечуючи факту ушкодження здоровя, стійкої втрати працездатності, пошкодження майна позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 21.10.2011 року, суд зазначає, що з позовної заяви та доданих до неї документів не вбачається в чому саме у розумінні пунктів 1-4 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України полягає моральна шкода, яка завдана позивачу та яку він просить відшкодувати.

При цьому, суд вважає безпідставним посилання позивача на норми ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, яка є чинною станом на час розгляду цієї справи, адже станом на момент настання страхового випадку 21.10.2011 року норми вказаної статті були відсутні у тексті вищевказаного Закону.

Також, суд враховує, що вироком Микитівського районного суду міста Горлівки від 14.01.2013 pоку по справі № 252/128/13-к ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 50000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, у звязку із чим при відшкодуванні моральної шкоди за позовною вимогою в цій справі, із урахуванням невизначеності позивача щодо характеру такої шкоди, може бути порушений принцип одноразового відшкодування моральної шкоди, який закріплений в ч. 5 ст. 23 Цивільного кодексу України.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми в якості відшкодування моральної шкоди в розмірі 1769,56 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

У звязку із викладеним, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн. за подання до суду позовної заяви майнового характеру пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.22, 23, 1166, 1187 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 224, 225 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_11 Романівни до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «Статус» про стягнення страхового відшкодування в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «Статус» (02160, м. Київ, проспект Воззєднання, 15) на користь ОСОБА_1 (93400, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул.Вілєсова, 6/60, ідентифікаційний номер НОМЕР_4) наступні суми:

- в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, повязаної з лікуванням потерпілого, суму в розмірі 17661,24 грн. (сімнадцять тисяч шістсот шістдесят одна) грн. 24 коп.;

- в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, повязаної з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого, суму в розмірі 6014 (шість тисяч чотирнадцять) грн.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Страхова компанія «Статус» (02160, м. Київ, проспект Воззєднання, 15) на користь держави судовий збір по справі в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Харківської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. М. Олійник