Апеляційний суд міста Севастополя
Справа №22-ц/797/144/2014р.
інстанції Дибець І.І.
Доповідач в апеляційній
інстанції Саліхов В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року колегія судової палати
в цивільних справах Апеляційного суду
міста Севастополя в складі:

головуючого - Саліхова В.В.,

суддів - Андрейченко А.А.,
Лівінського С.В.,

за участю секретаря - Григорчук І.О.,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Севастополі
апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення
Балаклавського районного суду міста
Севастополя від 14 листопада 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
Балаклавської районної державної
адміністрації міста Севастополя,
ОСОБА_6, за участю третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, Балаклавської районної у місті
Севастополі Ради, ОСОБА_7, про визнання
незаконним та скасування правового
акту індивідуальної дії,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року позивач ОСОБА_5
звернулась до місцевого суду з позовом
до відповідачів ОСОБА_6, Балаклавської
РДА м. Севастополя, про визнання
незаконним та скасування
Розпорядження Балаклавської районної
державної адміністрації міста
Севастополя № 1095 від 25 грудня 1997 року в
частині передачі ОСОБА_6 у власність
земельної ділянки в районі будинку
АДРЕСА_1.

Вимоги позову мотивовані тим, що
Розпорядженням Балаклавської районної
державної адміністрації міста
Севастополя № 1095 від 25 грудня 1997 року
ОСОБА_6 передано у власність земельну
ділянку з цільовим призначенням для
будівництва та обслуговування
житлових будинків та господарських
будівель за адресою: АДРЕСА_1, проте
остання державний акт на право
власності на земельну ділянку не
оформила, тобто не виконала
вищевказане Розпорядження. На підставі
договору дарування частки житлового
будинку від 07.10.2009 року ОСОБА_6
подарувала ОСОБА_5 та ОСОБА_7 по 1/2
частки житлового будинку з надвірними
спорудами за адресою: АДРЕСА_1. На
теперішній час останні є
співвласниками вказаного будинку,
проте Розпорядженням Балаклавської
районної державної адміністрації
міста Севастополя № 1095 від 25 грудня 1997
року в частині передачі земельної
ділянки порушуються права ОСОБА_5 щодо
користування останньою, на якій
знаходиться зазначений вище будинок.

Рішенням Балаклавського районного
суду м. Севастополя від 14.11.2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить
питання про скасування вказаного
рішення суду та ухвалення нового про
суті позовних вимог. Апелянт вважає, що
оскаржуване рішення є незаконним та
необґрунтованим, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
останнім порушені норми матеріального
та процесуального права.

Сторони належним чином були
повідомлені про час та місце слухання
справи, але позивач та другий
відповідач в судове засідання не
прибули з невідомих для суду обставин,
в зв'язку з чим на підставі ч.2 ст.305 ЦПК
України розгляд справи проведений у їх
відсутності.

Заслухавши доповідь головуючого,
пояснення представника відповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що вона
не підлягає задоволенню за наступних
підстав.

Приймаючі рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що сам позов є
безпідставним.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

Із матеріалів справи вбачається, що 25
грудня 1997 року було видано
Розпорядження Балаклавської районної
державної адміністрації міста № 1095, на
підставі якого ОСОБА_6 передано у
власність земельну ділянку з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування житлових будинків та
господарських будівель за адресою:
АДРЕСА_1,(ар.с.3-5),але своїм правом на
оформлення у приватну власність
вищезгаданої земельної ділянки
остання не скористалася. У подальшому
07.10.2009 року ОСОБА_6 подарувала по 1/2
частки вищезгаданого будинку позивачу
ОСОБА_5 та другому відповідачу
ОСОБА_7(ар.с.6). Позивач вважає, що у разі
її звернення до органу місцевого
самоврядування із заявою про передачу
у її власність спірної земельної
ділянки, на якій знаходиться
зазначений будинок, в порядку,
передбаченому статтею 118 Земельного
кодексу України, вищезгадане
розпорядження буде покладено в
обґрунтування ймовірної відмови у
наданні їй права на його приватизацію.

Відповідно до вимог ст.ст. 16, 21
Цивільного кодексу України, статті 152
Земельного кодексу України і частини 1
статті 43 Закону України «Про місцеві
державні адміністрації» № 586-XIV від 9
квітня 1999 року правовий акт
індивідуальної дії може бути визнано
незаконним у разі наявності одночасно
двох обставин: невідповідність цього
акту актам цивільного (земельного)
законодавства і порушення прав чи
інтересів особи, яка звернулася за їх
захистом.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що у зв'язку з не оформленням ОСОБА_6
права власності на спірну земельну
ділянку Розпорядження Балаклавської
районної державної адміністрації
міста № 1095 від 25 грудня 1997 року
фактично не було реалізоване
відповідно до вимог ст.ст. 22, 23
Земельного кодексу України в редакції,
що діяла на час надання такого
розпорядження.

Також колегія суддів погоджується з
висновком місцевого суду про те, що на
теперішній час реалізація даного
Розпорядження неможлива у зв'язку зі
зміною власників самого будинку та
відсутністю будь-яких заперечень
колишнього власника щодо скасування
зазначеного Розпорядження.

У зв'язку з наведеним колегія суддів
вважає, що у позивача на час звернення з
відповідною позовною заявою до суду,
відсутні будь-які підстави вважати, що
вищезгадане Розпорядження
унеможливлює подальше вирішення
питання щодо приватизації нею спірної
земельної ділянки.

Враховуючи викладені обставини, а
також те, що в суді першої інстанції не
було встановлено факту того, що
вищезгадане Розпорядження було
прийнято з порушеннями діючого
законодавства та при його прийнятті
були порушені будь-які права самої
позивачки, колегія суддів вважає, що
висновки суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позову є
правильними та такими, що
підтверджуються матеріалами справи.

Посилання апелянта на Рішення
Конституційного суду України від 16.04.2009
року №7-рн/2009, як на підставу
задоволення своїх вимог, є
безпідставними, оскільки з тексту
останнього вбачається, що скасування
зазначеного рішення можливе лише у
разі, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. В даному
конкретному випадку, як вже
зазначалося раніше, колишній власник
будинку не заперечує проти припинення
дії цього нормативно-правового акту, а
тому є всі підстави для його скасування
органом, який його видав.

Інші доводи апеляційної скарги були
предметом розгляду в суді першої
інстанції, з висновками якого
погодилася колегія суддів, а тому вони
також не можуть бути підставою для
скасування або зміни оскаржуваного
рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, не дають підстав
для висновку про порушення або
неправильне застосування судом норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело б до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315,317,319 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Балаклавського районного суду
міста Севастополя від 14 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної чинності з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/
В.В.Саліхов

Судді: /підпис/
А.А.Андрейченко

/підпис/
С.В.Лівінський

Згідно оригіналу:

Суддя Апеляційного суду

міста Севастополя В.В.Саліхов