Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 лютого 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - Ігнатюк Б.Ю.

суддів - Куштана Б.П., Панька В.Ф.

при секретарі - Голінко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційними скаргами дочірнього
підприємства «Ужгородський
туристично-оздоровчий комплекс
«Світанок» приватного Закарпатського
обласного акціонерного товариства по
туризму та екскурсіях
«Закарпаттурист» та ОСОБА_1 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду 21
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до приватного Закарпатського
обласного акціонерного товариства по
туризму та екскурсіям
«Закарпаттурист», дочірнього
підприємства «Ужгородський
туристично-оздоровчий комплекс
«Світанок» приватного Закарпатського
обласного акціонерного товариства по
туризму та екскурсіях
«Закарпаттурист» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, стягнення
моральної шкоди ,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
приватного Закарпатського обласного
акціонерного товариства по туризму та
екскурсіях «Закарпаттурист» та його
дочірнього підприємства «Ужгородський
туристично-оздоровчий комплекс
«Світанок» /надалі - ДП «Світанок»/ про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що вона
працювала головним бухгалтером в ДП
«Світанок», звідки була звільнена з
роботи 13 квітня 2013 року по ч.1 ст.40 КЗпПУ.
В день звільнення з нею не було
проведено розрахунку і такий було
здійснено лише 09.07.2013 р. і то лише по
виплаті зарплати.

Її звільненню передувало зупинення
діяльності ДП «Світанок», яке мало
місце 29 січня 2013 року і з цього часу
вона не була забезпечена робочим
місцем по місцю знаходження ДП
«Світанок» і свою роботу вона
проводила в себе вдома, на квартирі.
Фінансово її робота не забезпечувалась
і на необхідні канцтовари вона
витрачувала свої особисті кошти, сума
на придбання яких становила 553 грн.76
коп. Ці гроші повинні були бути їй
виплачені також при звільненні, чого не
зроблено. Тому вважала, що з
відповідача слід стягнути середній
заробіток за затримку розрахунку при
звільненні з 13.04. та 553 грн.76 коп.
перевитрат по авансових звітах.

Крім цього, позивачка просила стягнути
моральну шкоду в сумі 10 тис. грн.
Конкретно ці вимоги в позовній заяві не
мотивовано, але зі змісту останньої
вбачається, що цю шкоду позивачка
обґрунтовує її роботою на дому, куди до
неї приходили працівники ДП «Світанок»
як до головного бухгалтера,
зберіганням на дому документів ДП
«Світанок», відсутністю комп'ютера.

В процесі розгляду справи позивачка
збільшила свої вимоги в частині
стягнення матеріальної шкоди до 26 283
грн.76 коп.

Рішенням суду позовні вимоги
задоволено частково: з ДП «Світанок» в
корись позивачки стягнуто 8030 грн.
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, 2000 грн.
моральної шкоди та судові витрати по
справі. В задоволенні решти позову
відмовлено.

ДП «Світанок» та ОСОБА_1 не погодились з
прийнятим рішенням.

ДП «Світанок» просило скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову. Апеляційна скарга
мотивована невідповідністю висновків
суду обставинам справи та порушенням
норм матеріального права.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1
вбачається, що нею рішення суду першої
інстанції оскаржено в частині відмови
у задоволенні її частини позовних
вимог.

В судовому засіданні представник ДП
«Світанок» свою апеляційну скаргу
підтримав, апеляційну скаргу ОСОБА_1 не
визнав.

ОСОБА_1 підтримала свою апеляційну
скаргу, а скаргу ДП «Світанок» не
визнала.

В останнє судове засідання сторони не
явились: ОСОБА_1 подала заяву про
закінчення розгляду справи у її
відсутності, а представник апелянта
яких-небудь заяв не подавав і про
причину неявки не повідомив. Тому
останнє судове засідання проведено без
сторін та без фіксації судового
процесу відповідно до ст.197, ч.2 ст.305 ЦПК
України.

Заслухавши доповідача, осіб, які
приймали участь у судовому засіданні
та дослідивши матеріали справи колегія
суддів вважає за необхідне зробити
наступні висновки.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення,
суд першої інстанції виходив з того, що
позовні вимоги позивачки щодо
відсутності повного розрахунку при її
звільненні на період з 13.04 по 09.07.2013 р. є
доведеними; моральні страждання їй
завдано і сума моральної шкоди
становить 2 тис. грн. Інші позовні
вимоги не доведено.

З таким висновком апеляційний суд
погоджується частково на підставі
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпПУ в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Апеляційна скарга ДП «Світанок» в
частині стягнення заборгованості у
зв'язку з невиплатою повного
розрахунку мотивована тим, що ним
надана суду відомість про виплату
грошей від 01.07.2013 р., відповідно,
позивачка отримала суму
заборгованості у вказаний час і
нарахування за період з 01.07. по 31.07.2013 р.
заборгованості є невірним, що
потягнуто стягнення зайво 2400 грн.

В матеріалах справи є лише одна
копія відомості про виплату грошей по
заборгованості по зарплаті від 1.07.2013 р.
і знаходиться вона на а.с.54,55.
Відповідно до цієї відомості 02.07.2013 р.
ОСОБА_1 отримала 4954.05 грн. В судовому
засіданні також встановлено, що решта
заборгованості по зарплаті виплачено
9.07.2013 р. Зазначена відомість стосується
виплати зарплати, а не заборгованості у
зв'язку з невиплатою повного
розрахунку при звільненні. Тому
зазначений довід до уваги не
приймається.

Доводи апеляційної скарги ДП
«Світанок» відносно стягнення
моральної шкоди мотивовано не
доведеністю факту завдання такої
шкоди, відсутністю протиправності дій
/бездіяльності/ або рішень заподіювача
шкоди, вини останнього та
причинно-наслідкового зв'язку між
шкодою та діями /бездіяльністю/ або
рішеннями заподіювача шкоди. Ці доводи
мотивовано вимогами відповідних норм
ЦК України.

Але ці мотиви не можуть бути
прийнятими до уваги, як не можуть бути
застосовані для вирішення даного спору
норми ЦК України: даний спір
відноситься до трудових спорів, які
регулюються нормами КЗпПУ. Зокрема,
спір про моральну шкоду повинен
вирішуватись на підставі ст.237-1 КЗпПУ,
відповідно до якої відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Моральна шкода позивачці дійсно
спричинена і спричинена вона тим, що
після припинення діяльності ДП
«Світанок» 29.01.2013 р. до часу звільнення
позивачки, якій більше 90 років, остання
не була забезпечена робочим місцем у ДП
«Світанок» і проводила певну роботу в
інтересах ДП «Світанок» у себе вдома,
що підтверджено відповідними
бухгалтерськими документами /а.с.38-43/.

Інших доводів апеляційна скарга
ДП «Світанок» не містить.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 містить
лише такий довід як неврахування судом
першої інстанції неповернення їй суми
по авансових звітах, яка становить 553.76
коп., які по її твердженню були нею
використані при виконанні нею
обов'язків головного бухгалтера по
місцю її проживання для придбання нею
за свій рахунок в інтересах
підприємства необхідних канцтоварів. І
це підтверджено копією балансу,
розшифровкою кредитної заборгованості
по ДП УТОК «Світанок», звітом про
використання коштів /а.с.38-42,46/.

Ці докази є належними доказами по
справі стосовно даних позовних вимог і
суд вважає, що позовні вимоги в цій
частині є доведеними.

Суд констатує, що позивачка не
була забезпечена робочим місцем в
приміщенні ДП «Світанок» з часу
фактичного припинення його діяльності
і необхідну бухгалтерську діяльність
позивачка проводила в себе вдома. Тому
підприємство повинно було виплатити
позивачці вказану суму, яка була
затрачена на придбання бланків
бухгалтерських документів та інших
канцелярських приладів, необхідних для
здійснення бухгалтерських дій. І
оскільки дане питання не врегульовано
нормами КЗпПУ це питання слід вирішити
на підставі норм ЦК України, зокрема на
підставі ч.1 ст.1160 ЦК України,
відповідно до якої особа, яка вчинила
дії в майнових інтересах іншої особи
без її доручення, має право вимагати
від цієї особи відшкодування фактично
зроблених витрат, якщо вони були
виправдані обставинами, за яких були
вчинені дії. Тому зазначена сума мала
бути виплачена при звільнення
позивачки з роботи в день її звільнення
відповідно до ст.116 КЗпПУ.

Таким чином слід констатувати, що
при звільненні позивачки з роботи їй не
було проведено повного розрахунку і в
такому випадку відповідальність за
невиплату зазначеного розрахунку
встановлена ч.1 ст.117 КЗпПУ : в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При вирішенні даного питання суд
виходить з того, що загальна сума, яка
підлягала виплаті позивачці в день її
звільнення складалась із суми зарплати
та суми в 553.76 грн. і за час затримки
розрахунку при звільненні в порядку
ст.117 КЗпПУ підлягає стягненню середній
заробіток позивачки. Сума середнього
заробітку за несвоєчасний розрахунок
при звільнення в частині виплати
зарплати рішенням суду першої
інстанції стягнута за період з дня
звільнення до часу виплати
заборгованості по зарплаті, тобто до
9.07.2013 р. Тому середній заробіток за
несвоєчасну виплату належної
позивачці суми в 553.76 коп. підлягає
вирахуванню з 10.07.2013 р. до дня прийняття
даного рішення - до 26.02.2014 р., тобто
середній заробіток позивачки в 4 400 грн.
слід стягнути за 7 місяців і 19 днів, що
становить 34 140 грн. 36 коп.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314 ЦПК України,
судова колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу дочірнього
підприємства «Ужгородський
туристично-оздоровчий комплекс
«Світанок» приватного акціонерного
товариства по туризму та екскурсіям
«Закарпаттурист» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 21 листопада 2013 року по даній
справі в частині відмови у задоволенні
решти позовних вимог скасувати і у цій
частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з дочірнього підприємства
«Ужгородський туристично-оздоровчий
комплекс «Світанок» приватного
акціонерного товариства по туризму та
екскурсіям «Закарпаттурист» на
користь ОСОБА_1 середній заробіток в
сумі 34 140 грн.36 коп. та 553 грн.76 коп., що в
загальному становить 34 694 грн.12 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді