22-ц/795/133/2014 Головуючий у I інстанції
-Гордійко Ю. Г. Доповідач - Шевченко В.
М.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіШевченка
В.М.суддів:Лакізи Г.П., Скрипки А.А.при
секретарі:Руденко О.М.за
участю:представника ОСОБА_5- ОСОБА_6,
представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 29 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про
стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

Рішенням Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 29 листопада 2013
року у задоволенні позову ОСОБА_5 -
відмовлено. Скасовано арешт на майно,
власником якого є ОСОБА_7, а саме : на
квартиру АДРЕСА_1, накладений ухвалою
Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 11.11.2013 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду ОСОБА_5 звернувся з апеляційною
скаргою, у якій просить його скасувати
та ухвалити нове рішення про
задоволення його позовних вимог у
повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було
укладено попередній договір. У
відповідності п.5 цього договору який
відображає вчинення дії у теперішньому
стані, ОСОБА_5 видав відповідачу аванс у
сумі 200 000 грн. 00 коп., що еквівалентно
сумі 25 000 доларів США станом на 02.12.2011
року за середнім комерційним курсом. У
зв'язку з тим, що 04.02.2012 р. відпала
підстава набуття авансу, а відповідач у
добровільному порядку не повернув
зазначену суму, ОСОБА_5 просив стягнути
її в судовому порядку. Апелянт
зазначає, що суд першої інстанції,
відмовляючи у позові, безпідставно
залишив поза увагою виписку з банку, в
якому обслуговується скаржник, і, яка
засвідчує зняття скаржником коштів зі
свого депозитного рахунку та копія
договору позики і розписки, що
підтверджують факт позички скаржником
коштів. Вказує, що попередній договір
було посвідчено нотаріусом, тому він не
міг посвідчити укладений між сторонами
договір, не перевіривши факту видачі
авансу. На думку ОСОБА_5, надані
документи та вказані обставини є
підтвердженням факту видачі
відповідачеві авансу перед укладенням
попереднього договору, тому
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню як незаконне та
необґрунтоване.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що вона підлягає відхиленню,
виходячи з наступного.

Відмовляючи ОСОБА_5 у задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що суду не надано допустимих
доказів видачі відповідачеві авансу у
сумі 200 000 грн., що еквівалентно сумі 25 000
доларів США, згідно п.5 укладеного
попереднього договору від 02.12.2011 р., не
зазначено конкретних фактичних
обставин видачі грошей, якими купюрами
і в якій кількості видавалися гроші,
часу їх передачі.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і апеляційний
суд, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
02.12.2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7
укладено нотаріально посвідчений
попередній договір, згідно умов якого,
продавець - ОСОБА_7 зобов'язується
продати, а покупець - ОСОБА_5 купити
пивне обладнання; сторони домовились
про те, що продажна вартість
зазначеного майна становить 230 000 грн. 00
коп., що еквівалентно сумі 28 750 доларів
США 00 центів за середнім комерційним
курсом станом на 02.12.2011р. Сторони
домовились про те, що основний договір
купівлі-продажу вони повинні укласти і
нотаріально оформити в термін не
пізніше 03.02.2012 р.(ас.9).

Як вбачається з матеріалів справи,
07.10.2014 р. ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_7 з
вимогою про повернення безпідставно
збереженого майна, де зазначав, що
відповідно п.5 попередньо укладеного
договору ОСОБА_5 видав ОСОБА_7 аванс у
сумі 200 000 грн. 00 коп., що було
еквівалентно сумі 25 000 доларів США
станом на 02.12.2011 року за середнім
комерційним курсом, у зв'язку з не
укладенням основного договору між
сторонами позивач просив повернути
виплачену ним відповідачу суму авансу.

Відповідно ст.10 ЦПК, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Для реалізації цього принципу сторони
наділені певними процесуальними
правами та обов'язками, передбаченими
ст..26, 28, 29 ЦПК, зокрема мають право
подавати докази, брати участь у
дослідженні доказів.

Виходячи із змісту ст. 635 ЦК України
попередній договір належить до
організаційних договорів, спрямованих
не на товарообмін, а на його
організацію, тобто на встановлення
взаємозв»язків учасників майбутнього
договору.

Як вбачається з матеріалів справи між
сторонами 2 грудня 2011 року був
укладений попередній договір за яким
продавець - ОСОБА_7 зобов»язувався
продати, а покупець ОСОБА_5 купити
пивне обладнання для розлива пива.

Позивач обґрунтовував свої вимоги про
повернення йому відповідачем 204005 грн.,
та суми 3% річних у розмірі 10389,04 грн.,
тими обставинами що, відповідно до п.5.
зазначеного попереднього договору, він
(апелянт) видав відповідачу аванс у
сумі 200000 грн., що було еквівалентно 25000
доларів США, і оскільки відповідач
безпідставно набув зазначені кошти то
став боржником позивача, і тому
відповідач повинен повернути суму
виплаченого авансу.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що
обов'язок доказування покладено на
сторону, яка посилається на обставини
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Відповідно до ч.2 ст.59, ч.1
ст.60, ч.3 ст. 10 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування; кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до п.5 зазначеного
попереднього договору Покупець видає
Продавцю Аванс у сумі 200 000, 00 ( двісті
тисяч) гривень 00 копійок, що
еквівалентно 25000,00 (двадцять п»ять
тисяч) доларів США 00 центів за середнім
комерційним курсом станом на 02.12.2011, у
рахунок належної до сплати суми
Покупцем 230 000,00 ( двісті тридцять тисяч)
гривень 00 копійок, що еквівалентно сумі
28750, 00 (двадцять вісім тисяч сімсот
п»ятдесят) доларів США 00 центів за
середнім комерційним курсом станом на
02.12.2011, за основним Договором купівлі -
продажу, що повинен бути укладений у
строк вказаний вище ( не пізніше 03.02.2012).

Виходячи із змісту зазначеного пункту5
попереднього договору, не вбачається
що ОСОБА_5 передав (сплатив) наперед
ОСОБА_7 за пивне обладнання для розлива
пива - 200 000,00 грн.

В засіданні апеляційного суду свідок
ОСОБА_10 зазначила, що вона як приватний
нотаріус Чернігівського міського
нотаріального округу посвідчувала
попередній договір від 02.12.2011 року
укладений між ОСОБА_5 як покупцем та
ОСОБА_7 як продавцем. Особисто у її
присутності ніяких грошових коштів
ОСОБА_5, ОСОБА_7 не передавав. Якби
умовами попереднього договору
передбачалась сплата авансу за
попереднім договором, то обов»язково в
тексті необхідно зазначити порядок
отримання авансових коштів. Оскільки
сторони договору повідомили, що
вказані у ньому грошові кошти покупець
продавцю ще не передавав, то в тексті
погодженого сторонами попереднього
договору, відсутня умова щодо
підтвердження отримання ОСОБА_7 авансу
за попереднім договором, у зв»язку з
чим в слово «видає» яке міститься в п.5.
договору було вкладене значення, що
кошти будуть передані в майбутньому.
Вказаний вище попередній договір
посвідчувався як угода, що не підлягає
оцінці, так як домовленість сторін про
укладення договору у майбутньому якою
- небудь грошовою сумою оцінити
неможна. Тому плата за вчинення
нотаріальної дії становила 800 грн.

Виходячи з предмету доказування по
справі, якими є факти що обґрунтовують
заявлені вимоги та
заперечення,принципу належності та
допустимості доказів, суд першої
інстанції дійшов до обґрунтованого
висновку про відсутність фактичних
даних які свідчили б про отримання
ОСОБА_7 від ОСОБА_5 авансу у сумі 200 000,00
грн. що еквівалентно сумі 25000 доларів
США., згідно з п.5 вказаного
попереднього договору.

Після оцінки фактичних обставин
справи, а також змісту правової норми
ст.1212 ЦК України, встановивши що
відсутні докази передачі позивачем
зазначених ним у позові грошових
коштів відповідачу, і як наслідок,
відсутність у діях ОСОБА_7 ознак
виникнення зобов»язань по поверненню
цих коштів ОСОБА_5, давши правильну
правову кваліфікацію обставинам, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку що в позові слід
відмовити.

Місцевий суд повно і всебічно дослідив
обставини справи, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює. Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 29 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: