Справа № 461/3179/13
Головуючий у 1 інстанції: Государський
Провадження № 22-ц/783/1058/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Брикайло М.В.

з участю представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача- ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_6 ОСОБА_8 на ухвалу Галицького
районного суду м. Львова від 21 березня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_6 про встановлення факту
проживання однією сім»єю та поділ
майна,-

В С Т А Н
О В И Л А:

У березні 2013 року ОСОБА_3
звернулась з позовом до ОСОБА_6 з
вимогами про встановлення факту
спільного проживання та в порядку
поділу майна визнати право на ?
ідеальної частки у майні, яке вважає
набутим в період спільного проживання
сім»ї та в період шлюбу, а саме на ?
частину квартири , транспортного
засобу та гаражу.

20.03.2013 року позивачем подано
заяву про забезпечення позову.

Ухвалою 21.03.2013 року заяву
задоволено. У забезпечення позову
накладено арешт на спірне майна , а
саме на АДРЕСА_1 , автомобіль « Рено «
та гараж АДРЕСА_3.

Ухвалу оскаржив представник
відповідача ОСОБА_8

Вважає її незаконно,
немотивованою та необґрунтованою з
наступних мотивів.

Судове засіданні у справі при
вирішенні питання забезпечення позову
не проводилось та не проводилась його
фіксація. Ухвала постановлена не
Іменем України, що є порушенням ч.1 ст.
209 ЦПК та Постанови Пленуму ВСУ «Про
судове рішення у цивільній справі».

Суд не застосував законодавство,
яке регулює спірні правовідносини.
Ухвала постановлена суддею
одноособово.

Суд не врахував доказів,
наданих позивачем у підтвердження
позовних вимог, що призвело до
передчасного вирішення питання та не
переконався чи дійсно між сторонами
існує спір та не з»ясовано обсяг
позовних вимог не враховано інтереси
відповідача, порушено його права
власника. Така позиція суду суперечить
вимогам п. 4 Постанови ПВСУ від 22.12.2006
року № 9 «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову».

Судом порушено вимоги ст.ст. 9, 19 ,
21,22, 41 , 124 Конституції України та
основні принципи судочинства про
справедливий розгляд справи у продовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом, принцип рівності
сторін перед законом і судом принцип
гласності та відкритості судового
розгляду та змагальності сторін,
диспозитивності цивільного
судочинства .

При вирішенні питання суд не
застосував Конвенцію про захист прав
людини та основоположних свобод 1950 р.
та практику Європейського суду з прав
людини.

Оскаржувана ухвала не
містить мотивів, за яких суд дійшов
висновку про задоволення заяви про
забезпечення позову.

Просить ухвалу скасувати та
постановити нову ухвалу про відмову у
задоволенні заяви позивача про
забезпечення позову.

При розгляді справи за
апеляційною скаргою апелянт доводи
апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача проти
апеляційної скарги заперечив. Просить
врахувати, що на його думку
представнику позивача безпідставно
поновлено строк на подачу апеляційної
скарги на оскаржувану ухвалу, оскільки
відповідач був обізнаний про її
винесення судом. Заміна представника,
який брав участь в суді першої
інстанції не свідчить про наявність
поважної причини подачі апеляції на
ухвалу з тривалим пропуском строку на
її оскарження. Щодо мотивів
апеляційної скарги, то вважає, що такі
не впливають на правильність
прийнятого судом рішення про
необхідність забезпечення позову у
визначений судом спосіб, оскільки все
перелічене в ухвалі майно є спірним,
право на яке не визнається
відповідачем і на частину такого
претендувала позивач, як на придбане в
період спільного проживання з
відповідачем. Просить врахувати, що за
заявою позивача ухвалою суду першої
інстанції від 05.12.2013 року позов
залишено без розгляду, що не позбавляє
сторони права звернення з заявою до
суду першої інстанції про скасування
заходів забезпечення позову. Просить
апеляційну скаргу відхилити, ухвалу
суду першої інстанції залишити без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що така не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Статтею 152 ЦПК України передбачено
види забезпечення позову, зокрема, це -
накладення арешту на майно або грошові
кошти, що належать відповідачеві і
знаходяться в нього або інших осіб; -
забороною вчиняти певні дії; -
встановлення обов'язку вчинити певні
дії; - забороною іншим особам
здійснювати платежі або передавати
майно відповідачеві чи виконувати щодо
нього інші зобов'язання.

Відповідно п.4 Постанови №9 від 22.12.2006
року Пленуму ВСУ «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову», суд при розгляді заяви
повинен з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову,
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Постановляючи ухвалу про забезпечення
позову у спосіб накладення арешту на
АДРЕСА_1, автомобіль «Рено» модельного
ряду «Лагуна» р.н. НОМЕР_1 та гараж
АДРЕСА_3, що належать відповідачу
ОСОБА_6, - підставно врахував, що
невжиття заходів забезпечення позову
у такий спосіб може утруднити або
зробити неможливим виконання рішення
суду. З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погоджується,
оскільки арешт накладено виключно на
спірне майно. Право власності на час
подачі позову на це майно виключно за
відповідачем не заперечив його
представник при розгляді справи в суді
апеляційної інстанції. Із змісту
позовної заяви позивача вбачається, що
її право на частину майна не визнається
відповідачем, що зумовило звернення до
суду з позовом.

Інші мотиви апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду.

За змістом ч.2 ст. 197 ЦПК України - у разі
неявки в судове засідання всіх
осіб,які беруть участь у справі в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Ухвала суду про забезпечення позову не
є процесуальним документом, яким
закінчено судовий розгляд у справі,
тому вирішення заяви про забезпечення
позову процесуальним документом
постановленим не Іменем України не дає
підстав для висновку про його
незаконність. Така позиція колегії
суддів узгоджується з роз»ясненнями,
що у п. 1 Постанови ПВСУ № 14 від 18.12. 2009
року.

Мотиви апеляційної скарги про
незастосування судом першої інстанції
при вирішенні питання щодо
забезпечення даного позову практики
Європейського суду з прав людини,
зокрема конкретних судових рішень у
справах « Свято-Михайлівська Парафія
проти України» від 14.06.2007 року,
«Спорронг і Льонрот проти Швеції» від
29 червня 1982 року, « Антрік проти
Франції» від 25 серпня 1994 року, «
Совтрансавто Холдінг» проти України»
від 25 липня 2002 року , « Беєлер проти
Італії» від 5 січня 2000 року - не дає
підстав для висновку про незаконне
вирішення питання про забезпечення
даного позову.

Мотиви апеляційної скарги про
недостатню оцінку доказів наданих
позивачем щодо їх належності та
достатності при вирішенні питання
його забезпечення не узгоджується з
вимогами ЦПК України.

Позовна заява містить достатньо
мотивів, за яких на стадії провадження
у справі до судового розгляду суд мав
підстави для висновку про наявність
між сторонами спору.

Постановлення ухвали про
забезпечення позову суддею
одноособово без повідомлення сторін,
відповідає вимогам ч.1 ст. 153 ЦПК
України. За змістом цієї норми - заява
про забезпечення позову розглядається
судом, у провадженні якого перебуває
справа, в день її надходження без
повідомлення відповідача та інших
осіб, які беруть участь у справі. Із
матеріалів справи убачається, що
питання забезпечення позову вирішено
по справі, яка перебувала у провадженні
суду, про що постановлено відповідну
ухвалу.

У відповідності до роз»яснень, що у п. 7.
Постанови ПВСУ № 9 від 22.12.2006 року -
питання про забезпечення позову
вирішує суддя одноособово або суд у
судовому засіданні /залежно від стадії
розгляду справи/ в день надходження
заяви.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишення
ухвали суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307 , п. 1 ч. 1
ст. 312 , п. 4 ч. 1 ст. 314 , ст.. 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_6 ОСОБА_8 відхилити

Ухвалу Галицького районного
суду м. Львова від 21 березня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та оскарженню у
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді