У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" січня 2014 р.
Ленінський районний суд м. Харкова в
складі:

головуючого -
судді Пашнєва В.Г.,

при секретарі -
Оріховській Н.В.,

розглянувши в судовому засіданні заяву
ОСОБА_1 про скасування заходів
забезпечення позову по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3 про визнання правочинів
недійсними та застосування наслідків
недійсності правочинів, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду знаходиться
цивільна справа.

До суду від відповідачки ОСОБА_1
надійшла заява про скасування заходів
забезпечення позову, зняти арешт з
автомобіля МАZDA СХ-7, держ. номер НОМЕР_1,
№ двигуна НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_3,
який належить ОСОБА_1, з тих причин, що
автомобіль не є предметом позову,
майнових вимог стосоно нього не
заявлено, все оскаржуване майно
забезпечено накладенням арешту на
майно. Відсутність заходів
забезпечення позову арештом на
автомобіль ніяким чином не впливатиме
на виконання рішення суду.

Розглянувши зазначену заяву та
доводи в її обґрунтування, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення заяви ПАТ КБ "Приват Банк"
про забезпечення позову з огляду на
наступне.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 151
ЦПК України, суд за заявою осіб, які
беруть участь у справі, може вжити
передбачені цим Кодексом заходи
забезпечення позову. Забезпечення
позову допускається на будь-якій
стадії розгляду справи, якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Забезпечення позову - це вжиття
судом, у провадженні якого знаходиться
справа, заходів щодо охорони
матеріально-правових інтересів
позивача проти несумлінних дій
відповідача (який може сховати майно,
продати знищити або знецінити його), що
гарантує реальне виконання позитивно
прийнятого рішення.

Підставою забезпечення позову є
обґрунтоване припущення заявника, що
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Як зазначено у постанові Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня 2006
року N 9 "Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову", забезпечення
позову - це сукупність процесуальних
дій, які гарантують виконання рішення
суду в разі задоволення позовних вимог.
Точне і неухильне додержання судами
України норм чинного законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову
є необхідною умовою здійснення завдань
цивільного судочинства, які полягають
у справедливому, неупередженому та
своєчасному розгляді й вирішенні
цивільних справ із метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Пунктом 6 зазначеної постанови
передбачено, що, розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Таким чином, підстав скасування
заходів забезпечення позову суд не
вбачає.

Керуючись ст.ст.154 ЦПК України ,
суд -

ухвалив :

Відмовити в задоволенні заяви
ОСОБА_1 про скасування заходів
забезпечення позову.

Згідно з абзацом 3 п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
22.12.2006 року «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» за змістом ст. 293
ЦПК України окремо від рішення суду в
апеляційному порядку можуть бути
оскаржені ухвали суду першої інстанції
про задоволення заяви про забезпечення
позову, а також про його скасування,
проте ухвали про відмову у
забезпеченні позову оскарженню не
підлягають.

Суддя -