Справа № 226/4301/13-ц
Справа № 2/226/129/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2014 року Димитровський міський
суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Рибкіна О.А.,

при секретарі Григор О.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Димитров справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до
відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного
майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог
вказала, що вони з відповідачем
перебували у шлюбі з 13.08.1994 року до
05.09.2000 року. В них з відповідачем є
дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час
шлюбу 08.04.1996 року ними була придбана
квартира, розташована за адресою:
АДРЕСА_1. Квартира була оформлена на
відповідача. Зараз вона бажає
подарувати свою частку їхньому сину, у
зв'язку з чим вона запропонувала
відповідачу добровільно поділити
спільне майно, визнавши за нею право
власності на 1/2 частину квартири, однак
він відмовляється поділити квартиру.
Просить суд визнати за нею право
власності на 1/2 частку квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, на
іншу 1/2 частку вказаної квартири
визнати право власності за
відповідачем.

В судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги,
обґрунтовуючи їх викладеними в
позовній заяві обставинами.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав та пояснив
суду, що під час шлюбу з позивачкою в 1996
році вони купили квартиру, розташовану
за адресою: АДРЕСА_1. Договір
купівлі-продажу квартири було
оформлено на нього. Позивач знала, що
договір оформлено на нього. Також при
розірванні шлюбу у 2000 році вона знала,
що має право на поділ квартири, але не
зверталася до суду з позовом про поділ
майна аж до теперішнього часу. До нього
особисто позивачка взагалі не
зверталася з вимогою про поділ
квартири.

Представник відповідача в судовому
засіданні пояснив, що вважає позов
подано з порушенням трирічного строку
позовної давності без поважних причин
та за спливом позовної давності, яка
застосовується до вимог про розподіл
майна заявлених після розірвання
шлюбу, у задоволенні позову має бути
відмовлено. 08.04.1996 року у присутності та
за згодою позивачки відповідач від
свого імені уклав договір про купівлю
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1. Протягом подальшого спільного
життя з відповідачем позивачка
багатократно знайомилася з цим
договором, достовірно знала що право
власності на цю квартиру оформлено на
відповідача. Але вона без поважних
причин ніяких дій з приводу
встановлення свого права власності на
частину квартири не здійснювала до
23.12.2014 року, коли звернулась з позовом
до суду. Це означає, що позивач протягом
тривалого часу, майже 18 років, з яких 14
років після розірванню шлюбу,
достовірно знала про порушення її
права власності на частину вказаної
квартири. Таким чином, трирічна позовна
давність, встановлена ст.72 СК України,
сплинула. Просить застосувати позовну
давність та відмовити у задоволенні
позову.

Вислухавши пояснення сторін,
представника відповідача, дослідивши
докази по справі, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
13.08.1994 року до 05.09.2000 року, що
підтверджується копіями свідоцтв про
шлюб та про розірвання шлюбу (а.с. 10, 12).

У сторін є дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с. 11).

08.04.1996 року ОСОБА_2 було укладено
договір купівлі-продажу квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, який
був посвідчений приватним нотаріусом
Димитровського міського нотаріального
округу Донецької області ОСОБА_5 (а.с. 40,
41).

Згідно довідки КП «Бюро технічної
інвентаризації» Димитровської міської
ради від 23.12.2013 року, по реєстраційним
даним БТІ квартира АДРЕСА_1 належить
ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого 08.04.1996
року приватним нотаріусом
Димитровського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, реєстр № 594 (а.с.13).

Відповідно до ч.1 ст.22 КпШС України, який
діяв на момент придбання квартири,
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Відповідно до абз.4 п.10 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України» від
12.06.1998 р. № 16, передбачений ч.3 ст.29 КпШС
трирічний строк позовної давності для
вимог про поділ майна, що є спільною
сумісною власністю подружжя,
застосовується, коли ці вимоги
заявлені після розірвання шлюбу, і
обчислюється починаючи з дня, коли
котрийсь із розведеного подружжя
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення його права на це майно після
розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.60 СК України, який діє
на даний час, майно, набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до ст.72 СК України, позовна
давність не застосовується до вимог
про поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
якщо шлюб між ними не розірвано. До
вимоги про поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки. Позовна
давність обчислюється від дня, коли
один із співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності.

Відповідно до абз.3 п.15 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р.
№ 11, початок позовної давності для
вимоги про поділ спільного майна
подружжя, шлюб якого розірвано,
обчислюється не з дати прийняття
постанови державного органу РАЦС
(статті 106, 107 СК) чи з дати набрання
рішенням суду законної сили (статті 109,
110 СК), а від дня, коли один із
співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності (ч. 2 ст. 72 СК).

Таким чином, суд вважає, що квартира,
розташована за адресою: АДРЕСА_1, є
спільною сумісною власністю подружжя,
оскільки вона була куплена у період
шлюбу. Враховуючи, що ця квартира є
неподільним майном, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
і за кожним із сторін має бути визнано
право власності на 1/2 частку вказаної
квартири.

Суд не приймає доводи відповідача та
його представника щодо того, що
позивачем пропущено трирічний строк
позовної давності для вимог про поділ
квартири, оскільки законодавство не
пов'язує початок перебігу строку
позовної давності ані з датою
укладення договору купівлі-продажу
квартири, оформленого на одного з
подружжя, ані з датою розірвання шлюбу
між подружжям. Після купівлі спірної
квартири 08.04.1996 року у сторін
відповідно до ст.22 КпШС України виникло
право спільної сумісної власності на
цю квартиру, не зважаючи на те, що за
договором купівлі-продажу покупцем
виступав тільки відповідач. Само по
собі оформлення
договору-купівлі-продажу нерухомого
майна на відповідача не порушує права
позивача на це майно, як і розірвання
шлюбу між сторонами. Будь-яких інших
відомостей та доказів, які б дали
підстави вважати, що було порушено
право власності позивача на спірну
квартиру суду не надано і судом не
встановлено. Сам відповідач в судовому
засіданні пояснив, що позивачка до
нього взагалі не зверталася з вимогою
про поділ квартири, з чого суд робить
висновок про те, що, зокрема, відмовою
задоволити вимогу позивача про
добровільний поділ спільної квартири
права позивача на поділ цієї квартири
відповідачем не порушувалися. Тому
перебіг позовної давності для позовних
вимог позивача про поділ квартири не
розпочинався і відсутні підстави
застосовувати позовну давність.

Також відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню судовий збір, який
було сплачено позивачем при подачі
позову до суду.

На підставі ст.22 КпШС України, ст.ст.60, 61,
70, 72 СК України, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60,
88, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частку квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частку квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в розмірі 229 (двісті
двадцять дев'ять) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги. Рішення суду може
бути оскаржено в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Донецької області через Димитровський
міський суд Донецької області протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя