АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Дзюбич В.Л. Провадження №
22-ц/789/135/14 Доповідач - Фащевська
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Ходоровського М. В., Гурзеля І.
В.,

при секретарі - Беська С.В., Дмитрів О.М.

з участю - ОСОБА_1 та її представника
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та його представника
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 23 вересня 2013
року та на додаткове рішення
Тернопільського міськрайонного суду
від 27 листопада 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ПП
"Тернопільська фірма "Будівельник",
обслуговуючого кооперативу
"Житлово-будівельний кооператив
"Корольова-5" про визнання договору
фінансування будівництва квартири
недійсним та визнання права власності
на квартиру,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася з апеляційною
скаргою на вищезазначене рішення суду,
яким у задоволенні її позову до ОСОБА_3,
ПП "Тернопільська фірма "Будівельник",
обслуговуючого
кооперативу"Житлово-будівельний
кооператив "Корольова-5" про визнання
договору фінансування будівництва
квартири, укладеного між ПП
"Тернопільська фірма "Будівельник" та
ОСОБА_1 27.01.2003 року недійсним та
визнання права власності на квартиру
відмовлено.

ОСОБА_1 звернулася також із скаргою на
додаткове рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 27 листопада 2013
року, яким стягнуто з неї судовий збір в
користь держави в сумі 2809,82 грн.

В апеляційній скарзі апелянт послалась
на те, що судові рішення ухвалені з
порушенням норм матеріального права, з
порушенням оцінки доказів, а тому є
такими, що не відповідають вимогам
ст.ст. 213,214 ЦПК України.

З врахуванням наведеного апелянт
просить скасувати рішення
Тернопільського міськрайонного суду
від 23 вересня 2013 року та додаткове
рішення від 27 листопада 2013 року і
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити заявлені позовні вимоги в
повному обсязі, а судовий збір
визначити, виходячи з договірної суми
витребуваного майна - 71462 грн.

Заслухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи,
зазначені в апеляційній скарзі, судова
колегія вважає, що апеляційні скарги
до задоволення не підлягають.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Нормами статей 10, 11, 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень. Суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1 суд виходив із недоведеності
того, що оспорюваний договір
суперечить вимогам ст. 203 ЦК України, а
тому відсутні підстави для визнання
договору недійсним.

Такий висновок суду відповідає вимогам
закону та встановленим обставинам по
справі.

Згідно ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів і вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Стаття 16 Цивільного кодексу
України надає кожній особі право
звернутися до суду за захистом свого
майнового права або інтересу, одним із
способів захисту цивільних прав та
інтересів може бути визнання права.

Відповідно до частин 1- 3, 5 ст. 203 ЦК
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямованим на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно із вимогами ст. 215 ЦК України та
роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду
України, які містяться в абз. 5 п. 5
постанови від 6 листопада 2009 р. № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним та
про застосування наслідків його
недійсності може бути заявлена як
однією зі сторін правочину, так і іншою
заінтересованою особою, права та
законні інтереси якої порушено
вчиненням правочину.

Судом встановлено, що згідно
договору, укладеного між ПП
"Тернопільська фірма "Будівельник" та
ОСОБА_1 27.01.2003 року ПП "ТФ "Будівельник"
приймає ОСОБА_1 у пайове будівництво на
двокімнатну квартиру за НОМЕР_1, поверх
четвертий, під'їзд другий, проектною
загальною площею 66,14 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1.

Пунктом 2.1 вказаного договору
передбачено, що при складанні договору
ОСОБА_1 внесла суму 71450 грн., що
становить 100% оплати і є фіксованою до
кінця будівництва.

03.03.2009 року між ОСОБА_3 та ПП "ТФ
"Будівельник" укладено договір, згідно
якого ОСОБА_3 передає, а ПП "ТФ"
Будівельник" приймає грошові кошти для
будівництва двокімнатної квартири за
НОМЕР_2, загальною проектною площею 66,14
кв.м. на четвертому поверсі, під'їзд
другий у житловому будинку за
будівельною адресою: АДРЕСА_2. Планова
вартість квартири -302442 грн. Вказана
сума коштів відповідачем ОСОБА_3
оплачена у повному обсязі.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 23 вересня 2011
року визнано за ОСОБА_3 майнові права на
двокімнатну квартиру за НОМЕР_2
загальною площею 66,14 кв.м., розміщену на
четвертому поверсі у другому під"їзді
багатоквартирного житлового будинку в
АДРЕСА_2. Вказаним рішенням за ОСОБА_1
визнано майнові права на двокімнатну
квартиру загальною площею 66,14 кв.м.,
розміщену у багатоквартирному
житловому будинку в АДРЕСА_2 без
зазначення номера квартири. У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про
визнання недійсним договору від 03.03.2009
року, укладеного між ОСОБА_3 та ПП "ТФ
"Будівельник" та зобов'язанні
повернути їй квартиру за АДРЕСА_2,
відмовлено.

Дане рішення суду сторонами не
оскаржувалось, набрало законної сили і
є обов'язковим для виконання в силу
ст.14 ЦПК України.

Згідно рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 03.08.2012 року,
залишеним без зміни апеляційним судом
Тернопільської області 27.12.2012 року, у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ПП "Тернопільська фірма "Будівельник",
ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
від 03.03.2009 року, укладеного між
відповідачами з підстав вчинення його
під впливом обману, у визнанні
майнових прав на квартиру за АДРЕСА_2,
відмовлено.

Дані судові рішення також набрали
законної сили.

26.04.2011 року ухвалою
Господарського суду Тернопільської
області порушено провадження у справі
про банкрутство ПП " ТФ "Будівельник".

Згідно рішення господарського
суду Тернопільської області від 03.04.2012
року ОСОБА_1 визнано конкурсним
кредитором відносно боржника ПП
"Тернопільська фірма "Будівельник" на
суму 299 039 грн. та включено її в Реєстр
вимог кредиторів. Дане рішення
вступило в законну силу.

При розгляді даної справи суд
встановив спричинення позивачці ПП "
ТФ "Будівельник" збитків на суму 299 039
грн., що становило на час ухвалення
рішення ринкову вартість квартири, яку
ПП "ТФ "Будівельник" зобов'язувалось
збудувати для ОСОБА_1

Ухвалою господарського суду
Тернопільської області від 04.05.2012 року
ОСОБА_1 включено в реєстр вимог
кредиторів відносно ПП "Тернопільська
фірма "Будівельник" на суму 299 039,0 грн.

Вищезазначені судові рішення не
скасовані, набрали чинності, а тому є
обов'язковими для виконання в силу ст.14
ЦК України.

Таким чином, відповідно до
вищезазначених рішень господарського
суду, позивачка набула право на
відшкодування вартості квартири в
результаті невиконання відповідачем
договірних зобов'язань.

Крім того, 11.08.2011р. між ПП «ТФ
«Будівельник» та ОК
«Житлово-будівельний кооператив
«Корольова-5» укладено договір, за
умовам якого ПП "ТФ "Будівельник"
передало Кооперативу у власність
матеріали та обладнання, які були
використанні у процесі будівництва
об'єкта незавершеного будівництва
(багатоквартирного житлового будинку)
по АДРЕСА_2. Вказані матеріали та
обладнання придбано ПП «ТФ
«Будівельник» на кошти осіб, з якими
були укладені договори щодо
будівництва багатоквартирного
житлового будинку. Кооператив взяв на
себе подальші зобов'язання щодо
організації завершення будівництва
багатоквартирного житлового будинку
по АДРЕСА_2.

В результаті укладеного між ОК ЖБК
«Корольова-5» та ПП «ТФ «Будівельник»
договору 11.08.2011р. про передачу об'єкта
незавершеного будівництва по АДРЕСА_2,
у власність Кооперативу, попередній
замовник будівництва і забудовник - ПП
«ТФ «Будівельник» втратив будь-які
права на володіння, користування чи
розпорядження об'єктом незавершеного
будівництва за адресою АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 1 Статуту
Обслуговуючого кооперативу
«Корольова-5» -Кооператив не є
правонаступником ПП «ТФ «Будівельник»
за зобов'язаннями підприємства
стосовно укладених із громадянами
договорів про пайову участь у
будівництві житла чи будь-якими іншими
господарськими зобов'язаннями
зазначеного підприємства. Договори про
пайову участь громадян з ПП
«Тернопільська фірма «Будівельник» не
накладали на Кооператив жодних
обов'язків, а носять виключно характер
підтверджуючих документів, які надають
право відповідному Пайовику
звернутися із заявою про вступ у члени
кооперативу.

В силу вимог ст. 11, 10, 60 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу,в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Як видно з матеріалів справи позивач
просила визнати недійсним оспорюваний
договір від 03.03 2009 року з підстав
відсутності волевиявлення
відчужувача майна ПП "ТФ"Будівельник"
на укладення договору, а також з
підстав порушення останнім
зобов'язань перед позивачкою з
будівництва квартири і спричиненням в
зв'язку з цим їй збитків.

Враховуючи обставини справи та
вищезазначені вимоги закону, суд
обґрунтовано прийшов до висновку про
відсутність підстав для визнання
спірного договору недійсним та
визнання права власності за ОСОБА_1 на
двокімнатну квартиру АДРЕСА_2.

Колегія не приймає до уваги
посилання позивачки на те, що вона
згідна відмовитись від стягнення з
відповідача 299 039,0 грн., в зв'язку з чим
звернулась до Комітету кредиторів
боржника ПП "ТФ "Будівельник" з вимогою
про укладення мирової угоди, згідно
якої вона згідна провести обмін своїх
вимог кредитора на суму 299 039 грн. на
двокімнатну квартиру за АДРЕСА_2,
оскільки даний факт не є предметом
даного спору.

Апелянт зазначає, що сума
судового збору 2809,82 грн. стягнута з
позивача безпідставно, оскільки
договір який вона просить визнати
недійсним має договірну вартість 71 462
грн. проте з таким твердженням не можна
погодитись з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_1 просить визнати недійсним
договір від 03.03.2009 року укладеного між
ОСОБА_3 та ПП "ТФ "Будівельник" про
фінансування будівництва обєкту,
вартість якого становить 302442 грн., що в
даному випадку і є ціною позову та з
якої суд першої інстанції обґрунтовано
виходив визначаючи розмір судового
збору відповідно до Закону України "Про
судовий збір".

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Таким чином, колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення суду є
законним та обґрунтованим, ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому підстав
для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі, не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 23 вересня 2013
року та додаткове рішення
Тернопільського міськрайонного суду
від 27 листопада 2013 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Н.Є. Фащевська