ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Бутенко В.О.,

при секретарі Соловей Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастові справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Борівська селищна рада, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, -

ВСТАНОВИВ:

Заявниця звернулася до суду з вищезазначеною заявою посилаючись на те, що в правовстановлюючому документі на будинок її прізвище зазначено як ОСОБА_1, проте в отриманому нею в 2000 році паспорті її прізвище записане як ОСОБА_1, що унеможливлює складання нею спадкового договору на належний їй будинок.

Представник заявниці ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримала, наведені пояснення є аналогічними викладеним в позовній заяві, та просила вимоги заявниці задовольнити в повному обсязі.

Заінтересована особа - проти заявлених вимог не заперечував, що підтверджується наданою суду письмовою заявою, і просить розглядати справу за його відсутності.

Відповідно до ч.3 ст.235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає вимоги заявника обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с.Полковничьє Маньківського району Київської області. Свідоцтво про її народження було виписано російською мовою і її прізвище, ім'я та по батькові було зазначено як «ОСОБА_1».

Паспорт ОСОБА_1 отримувала в повоєнні роки і її прізвище, ім'я та по батькові в ньому було зазначене як «ОСОБА_1» (російською мовою). Також, в отриманому нею 24.03.1999 року паспорті громадянки України НОМЕР_2 російською мовою її прізвище було зазначено як «ОСОБА_1».

Судом також встановлено, що 12 жовтня 1957 року виконкомом Фастівської міської ради (рішення №360) ОСОБА_1 було надано в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1, про що 20 березня 1958 року було укладено відповідний ДОГОВІР, в якому прізвище, ім'я та по батькові забудовника зазначено як «ОСОБА_1» (російською мовою).

25 серпня 1958 року побудований ОСОБА_1 на переданій їй в безстрокове користування земельній ділянці житловий будинок було введено в експлуатацію, що підтверджується актом про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 25.08.1958 року, виданим на ім'я «ОСОБА_1» (російською мовою).

19 листопада 1958 року ОСОБА_1 уклала договір купівлі-продажу 1/2 частини належного їй житлового будинку АДРЕСА_1 з ОСОБА_3, і з цього часу залишається власником 1/2 частини вказаного домоволодіння. Згодом, в зв'язку із розбудовою смт.Борової, нумерацію будинків по АДРЕСА_1 було змінено і домоволодінню ОСОБА_1 було надано НОМЕР_3, що підтверджується рішенням №4 від 31 липня 2014 року виконкому Борівської селищної ради «Про присвоєння адреси житловому будинку».

Отже, суд приходить до висновку, що Договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 20.03.1958 року, укладений російською мовою на ім'я «ОСОБА_1», є єдиним правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності заявниці на належну їй 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в смт.Борова Фастівського району Київської області.

16 серпня 2000 року заявницею було здійснено заміну паспорта громадянки України.

При цьому, при видачі паспорта НОМЕР_4, працівниками Фастівського МРВ ГУ МВС України в Київській області на виконання вимог Закону УРСР «Про мови в Україні», що діяв на час видачі вказаного документу, та відповідно до свідоцтва про народження заявниці, її прізвище, ім'я та по батькові було зазначене як «ОСОБА_1» (українською мовою) та «ОСОБА_1» (російською мовою).

На даний час заявниця має намір укласти договір довічного утримання, предметом якого є належна їй 1/2 частина житлового будинку по АДРЕСА_1.

Проте, оскільки правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності заявниці на належне їй нерухоме майно, виданий на ім'я «ОСОБА_1» (російською мовою), а в її паспорті російською мовою її прізвище записано як «ОСОБА_1», це унеможливлює нотаріальне посвідчення будь-якого договору, що стосується належного заявниці нерухомого майна.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім'я, по батькові, місце чи час народження ,місце проживання не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України вони мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Оскільки на момент укладення із заявницею договору про надання їй в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 20.03.1958 року в її паспорті російською мовою її прізвище було зазначено як «ОСОБА_1», а змінено воно було лише при отриманні нею нового паспорта 16.08.2000 року із прізвищем російською мовою «ОСОБА_1», то це унеможливлює здійснення будь-яких виправлень в правовстановлюючому документі в досудовому порядку.

Крім цього, оскільки оригінал зазначеного договору ОСОБА_1 внаслідок пожежі було втрачено, то 11 липня 2014 року нею було отримано дублікат, що має силу оригіналу.

В зв'язку із вищевикладеним, заявниця ОСОБА_1 змушена звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності їй правовстановлюючого документа - договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 20.03.1958 року.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я , по батькові якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім'я, по батькові, місце чи час народження ,місце проживання не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.234-235, 256-259 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкає за адресою:АДРЕСА_1,ідентифікаційний номер НОМЕР_1, правовстановлюючого документу - Дублікату НОМЕР_5 від 11.07.2014 року, що має силу оригіналу, Договору про надання «ОСОБА_1»(російською мовою) в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 від 20.03.1958 року, посвідченого Пряхіною М.П., державним нотаріусом Фастівської державної нотаріальної контори 18 квітня 1958 року за реєстром № 1385.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного Суду Київської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя: