АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ а/п 22-8658/14 Головуючий у 1 інстанції: Притула Н.Г.
Доповідач: Нежура В.А.
У Х В А Л А

Іменем України

14 жовтня 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Соколової В.В., Усика Г.Г.

при секретарі: Меєчко Д.П.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом примусового виселення з житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом примусового виселення з житлового приміщення задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_2 належною їй на праві власності часткою у розмірі 5/9 (п'ять дев'ятих) житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом примусового виселення ОСОБА_1 з належної ОСОБА_2 частки житлового будинку та вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт вказує на те, що інші 4/9 частин спірного жилого будинку іншим співвласникам не виділялися, і не був встановлений між ними порядок користування спільною частковою власністю. Договір дарування, на підставі якого позивачка набула право власності на 5/9 частин спірного будинку укладений з порушенням діючого законодавства, оскільки апелянт не надавав довіреності ОСОБА_3 на право укладання договору дарування від його імені, з приводу чого він звернувся до правоохоронних органів, які порушили кримінальну справу за цим фактом, і яка на даний час знаходиться на стадії розслідування.

Крім того, в спірній частин будинку поживає маленька дитина.

В суді апеляційної інстанції апелянт підтримав подану скаргу, із викладених в ній підстав, позивачка і її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 317 ЦК України визначає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтями 319, 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати та укладати інші не заборонені законом угоди (стаття 150 ЖК України).

Стаття 383 ЦК України визначає, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється, зокрема, у разі відчуження власником свого майна.

З наведених правових норм випливає, що у разі відчуження власником належного йому майна, він втрачає також і право користування цим майном.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 є власником 5/9 частин житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування 5/9 частин житлового будинку, укладеного 19.07.2013 р. між ОСОБА_1, та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. та зареєстрований в реєстрі за №1584.

Від імені ОСОБА_1 угода укладена представником ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності, посвідченої 15.07.2013 р. Муравйовою О.І. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 612 діяв

19.07.2013 р. приватним нотаріусом Рогачем В.В. в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно було внесено інформацію про право власності ОСОБА_2 на 5/9 частини вказаного житлового будинку.

Вказаний будинок складається із трьох окремих квартир.

Відповідач проживає в квартирі № 1 (а.с. - 77).

В ході розгляду справі встановлено, і це підтвердив в суді апеляційної інстанції апелянт, після вчинення правочину по відчуженню належної йому частки в будинку, він продовжує проживає в кв. № 1 будинку.

Задовольняючи пред*явлений позов суд виходив із того, що після відчуження відповідачем належної йому на праві власності 5/9 частин житлового будинку АДРЕСА_1, яка складається з окремої квартири (№1), припинилось також і право проживання його в цій частині будинку (квартирі).

Факт проживання відповідача в квартирі свідчить про існування перешкоди позивачу у здійсненні права власності на придбане нерухоме майно, яку необхідно усунути.

На час ухвалення оскаржуваного рішення, а також його перегляду судом апеляційної інстанції договір дарування частини житлового будинку від 19.07.2013 р. недійсним не визнано.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, який відповідає з*ясованим обставинам у справі, а також нормам матеріального і процесуального права.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги колегія суддів, вважає необхідним зазначити, що лише відкриття кримінального провадження за фактом шахрайського заволодіння належною апелянту частиною жилого будинку не є доказом неправомірності договору дарування, на підставі якого позивачка набула право власності на частину будинку.

Оскільки будинок поділений на три окремі квартири, в одній з яких проживав апелянт, є безпідставними його посилання на те, що між співвласниками будинку не був визначений порядок користування спільним майном.

З цих же підстав, піддягають відхиленню і доводи апелянта про порушення прав інших співвласників у зв*язку із розглядом цієї справи, які не були притягнуті до участі в справі.

На думку колегії суддів, в результаті відчуження одним із співвласників будинку, належної йому частки у вигляді окремої квартири на підставі договору дарування, і спору, який виник між новим власником і колишнім з приводу виселення останнього із відчуженого жилого приміщення, права чи інтереси інших співвласників будинку не зачіпаються.

Таким чином, оскаржуване рішення є законним і обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України , колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: