Справа № 424/134/14-ц
ПРовадження №2/424/31/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року
Ровеньківський міський суд Луганської
області

в складі: головуючого судді
Ібадової Н.П.,

при секретарі
Самуйлик Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ровеньки
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у
справах дітей виконавчого комітету
Ровеньківської міської ради
Луганської області «про дозвіл на
тимчасовий виїзд за кордон
неповнолітньої дитини без згоди
батька», -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом,
у якому зазначила, що з 28.01.2005 року вона
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
відповідачем. Від спільного життя
мають одного неповнолітнього сина:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Влітку 2009 року
подружні стосунки були припинені, а 22
жовтня того ж року - шлюб був офіційно
розірваний. Син залишився проживати з
позивачем. Відповідач був згоден з цим,
а тому ніяких суперечок стосовно місця
проживання дитини вони не мали. Більш
того, відповідач припинив спілкуватись
з сином та участі у його вихованні не
приймав. З 2009 року син став часто
хворіти простудними захворюваннями, у
зв'язку з чим вони змушені були
неодноразово звертатись до лікарів по
допомогу. Призначене лікування дитині
не допомагало і їм запропонували
пройти курс санаторно-курортного
лікування. Піклуючись за здоров'я
дитини, позивач погодилась та відвезла
сина в санаторій «Авангард», який
знаходиться в м. Немиров Вінницької
області. У вказаному закладі вони
знаходились на лікуванні з 21.08.2013 року
до 16.09.2013 року, про що свідчить довідка з
санаторія та витяг з медичної карти,
але суттєвого покращення здоров'я
дитини не настало. В результаті цього,
позивачу було рекомендовано
відправити сина в Майкопське
бальнеологічне відділення, лікування в
якому є найбільш ефективним для
оздоровлення організму. Разом з цим,
лікарі попередили, що курс лікування в
цьому закладі бажано проходити
декілька разів на рік, в залежності від
стану здоров'я. Втім, оскільки,
зазначений лікувальний заклад
знаходиться в Росії - для виїзду за межі
України потрібен нотаріально
підтверджений дозвіл батька. З цієї
причини позивач звернулась до
відповідача з проханням надати їй
необхідний документ, але він, в
присутності сторонніх людей, почав
ображати її, а потім наказав піти геть.
При цьому жодних аргументів, які б
пояснювали та обґрунтовували його
відмову він не навів. Вважає, що така
позиція відповідача шкодить інтересам
дитини. При розгляді справи просила
прийняти до уваги той факт, що поїздки з
дитиною для її оздоровлення за кордон
країни будуть неодноразовими.

Просила суд дозволити їй без згоди
відповідача виготовлення проїзного
документу для виїзду неповнолітнього
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України.
Дозволити їй тимчасові поїздки за
кордон з неповнолітнім ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою:
АДРЕСА_1 без згоди та супроводу його
батька, ОСОБА_2, під супроводом матері
ОСОБА_1, з метою лікування.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні
заявлені позовні вимоги підтримала в
повному обсязі, просила їх
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, проти
задоволення позовних вимог
заперечував.

Представник третьої особи - Служби у
справах дітей виконавчого комітету
Ровеньківської міської ради
Луганської області у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, просив їх задовольнити.

Вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи та надані докази, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню в
повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі з 28
січня 2005 року, який було розірвано 22
жовтня 2009 року (а.с. 4).

Згідно свідоцтва про народження
серії НОМЕР_1 (а.с. 5), ОСОБА_3 народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 року та його батьками є
ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 141 СК України,
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 155 СК України,
здійснення батьками своїх прав та
виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав
дитини та її людської гідності.
Батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції
про права дитини, ратифікованої
Постановою Верховної Ради України
№789-XII від 27.02.91 року, держави-учасниці
забезпечують те, щоб дитина не
розлучалася з батьками всупереч їх
бажанню, за винятком випадків, коли
компетентні органи згідно з судовим
рішенням, визначають відповідно до
застосовуваного закону і процедур,
що таке розлучення необхідне в
якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до ст. 33 Конституції
України, кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.
Громадянин України не може бути
позбавлений права в будь-який час
повернутися в Україну.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»,
громадянам України, а також
іноземцям та особам без
громадянства, які на законних
підставах перебувають в Україні,
гарантуються свобода пересування та
вільний вибір місця проживання на її
території, за винятком обмежень, які
встановлені законом.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в
Україні», свободу пересування
відповідно до закону може бути
обмежено: у прикордонній смузі; на
територіях військових об'єктів; у
зонах, які згідно із законом належать
до зон з обмеженим доступом; на
приватних земельних ділянках; на
територіях, щодо яких введено
воєнний або надзвичайний стан; на
окремих територіях і в населених
пунктах, де у разі небезпеки
поширення інфекційних захворювань і
отруєнь людей введені особливі умови
і режим проживання населення та
господарської діяльності. Свобода
пересування обмежується щодо: осіб, до
яких відповідно до процесуального
законодавства застосовано запобіжні
заходи, пов'язані з обмеженням або
позбавленням волі; осіб, які за
вироком суду відбувають покарання у
вигляді позбавлення або обмеження
волі; осіб, які згідно із
законодавством перебувають під
адміністративним наглядом; осіб, які
згідно із законодавством про
інфекційні захворювання та
психіатричну допомогу підлягають
примусовій госпіталізації та
лікуванню; шукачів притулку та осіб,
які звернулися за наданням їм статусу
біженця до прийняття відповідного
рішення компетентним органом (про
надання цим особам притулку чи статусу
біженця); іноземців та осіб без
громадянства, які не мають законних
підстав для перебування на території
України; осіб, яких призвано на дійсну
строкову службу до Збройних Сил
України та інших, утворених
відповідно до законів України,
військових формувань; іноземців, які
перебувають у складі військових
іноземних підрозділів і які мають
статус військового. Свобода
пересування може бути обмежена і в
інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до витягу з медичної картки
стаціонарного хворого (а.с. 6), ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, має діагноз: часті
хронічні простудні захворювання. Він
потребує санаторно-курортного
лікування.

У період з 27.08.2013 року по 16.09.2013 року
ОСОБА_3 перебував на
санаторно-курортному лікуванні в м.
Немирові Вінницької області санаторію
«Авангард» (а.с. 7).

Як вбачається з матеріалів справи, та з
наданих позивачем пояснень у судовому
засіданні, малолітня дитина потребує
санаторно-курортного лікування на
території Росії, лікування дитини
необхідне для його здоров'я та
відповідає його інтересам, тому у суду
не має підстав для обмеження свободи
пересування ОСОБА_1 разом з її
малолітнім сином ОСОБА_3.

На підставі викладеного та
керуючись ст. 33 Конституції України,
ст.ст. 141,153,155,257 СК України, ст.ст. 2,12
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», ст.ст.
8,10,11,60,212-215,294 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнили цілком.

Дозволити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, без
згоди ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
виготовлення проїзного документу для
виїзду неповнолітнього ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України.

Дозволити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2
тимчасові поїздки за кордон з
неповнолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 без
згоди та супроводу його батька ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, під супроводом матері
ОСОБА_1, з метою лікування.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи Апеляційним Судом.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти дні з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Н.П. Ібадова

27.02.2014