РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2014 року
м.
Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в складі:
головуючого - судді Фазикош О.В., при
секретарі Рабош А.О., за участю
представників позивача Мучичка Р.З.,
Пилипець В.В., представників
відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород цивільну справу
за позовом ДП «ЖК №2» ПрАТ
«Житлово-побутове підприємство» до
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по
житлово-комунальних послугах,-

встановив:

Позивач ДП «ЖК №2» ПрАТ
«Житлово-побутове підприємство»
звернувся до Ужгородського
міськрайонного суду з позовною заявою
до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості
по житлово-комунальних послугах.

Позовні вимоги мотивує тим, що ДП «ЖК
№2» ПрАТ «Житлово-побутове
підприємство» зверталося з заявою в
Ужгородський міськрайонний суд про
стягнення суми заборгованості в
наказному провадженні, в зв'язку з чим
було видано судовий наказ від 23.08.2013
справа № 308/12991/13-ц про стягнення з
ОСОБА_5 на користь ДП «ЖК №2» ПрАТ «ЖПП»
37072,08 грн. основного боргу 114,70 грн.
судового збору. В жовтні місяці 2013р.
ОСОБА_5 подав до суду заяву, в якій
просить суд виданий судовий наказ
скасувати. Судом було встановлено про
наявність спору між сторонами, у
зв'язку з чим вимоги стягувача
підлягають розгляду в позовному
провадженні з додержанням загальних
правил щодо пред'явлення позову, таким
чином судовий наказ від 23.08.2013р.
скасовано. В зв'язку з чим ДП «ЖК №2»
ПрАТ «ЖПП» звертається із заявленими
вимогами в позовному провадженні.
Обґрунтовує вимоги тим, що громадянин
ОСОБА_5 разом із сім'єю проживає в
АДРЕСА_1. Даний гуртожиток належить на
праві приватної власності ПрАТ
«Житлово-побутове підприємство» і
перебуває в оперативному управлінні
дочірнього підприємства «Житловий
комплекс № 2» ПрАт «Житлово-побутове
підприємство». 30 липня 2008 року між
заявником і боржником було укладено
угоду про реструктуризацію боргу по
оплаті за проживання, сума боргу на
момент укладення угоди складала 25478
грн. У відповідності до розділу 1 угоди
боржник зобов'язався погасити
заборгованість за проживання на
протязі п'яти років ( 60 місяців ) з дня
укладення угоди, виплата проводиться
по місячно по 424,63 грн. Станом на 01.11.2013
року заборгованість по угоді та
договору найму складає 37975,92 гривень. У
результаті недотримання боржником
взятих на себе зобов'язань Дочірньому
підприємству «Житловий комплекс №2»
ПрАТ «Житлово-побутовому
підприємству» завдано матеріальних
збитків в сумі 37975,92 грн. Враховуючи
вищенаведене позивач просить стягнути
з відповідача ОСОБА_5 на користь ДП «ЖК
№2» ПрАТ «Житлово-побутове
підприємство» 37975,92 грн. заборгованості
по оплаті за житлово-комунальні
послуги, та судові витрати в розмірі
379,78 грн., а також 114,70 грн. судовий збір
за подання судового наказу.

Представники позивача - Мучичка Р.З.,
Пилипець В.В. в судовому засіданні
уточнили заявлені позовні вимоги, а
саме просили стягнути з ОСОБА_5 на
користь ДП «ЖК №2» ПрАТ
«Житлово-побутове підприємство» 34915,92
грн. заборгованості по оплаті за
житлово-комунальні послуги, та судові
витрати в розмірі 379,78 грн., а також 114,70
грн. судовий збір за подання судового
наказу. Мотивуючи тим, що сума боргу
зменшилась з урахуванням погашення
боргу за користування електроенергією.

Представник відповідача - ОСОБА_4 в
судовому засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог
посилаючись на те, що відповідачу не
було належним чином надані послуги та у
визначеному позивачем обсязі, крім
того просив застосувати відносно
вищевказаної позовної вимоги позовну
давність, зважаючи на те, що заявлено
вимогу про стягнення заборгованості
починаючи з 2008 р.

Представник відповідача - ОСОБА_3 в
судовому засіданні заперечувала проти
задоволення позовних вимог, в судових
дебатах частково визнала позовні
вимоги позивача, щодо надання
житлово-комунальних послуг позивачем
по справі, пояснила, що дійсно
проживають за вказаною адресою, разом з
тим, просила відмовити повністю в
задоволенні позовних вимог. На
підставі вищенаведеного представники
відповідача просили відмовити у
задоволенні позовних вимог зважаючи на
необґрунтованість та безпідставність
таких.

Заслухавши пояснення та думку сторін з
приводу заявлених позивачем вимог,
дослідивши наявні в справі матеріали,
оцінивши докази в їх сукупності, суд
дійшов до наступного висновку.

Порядок надання послуг з утримання
будинку та прибудинкової території, як
різновиду житлово-комунальних послуг
врегульовано Законом України «Про
житлово-комунальні послуги».

З аналізу положень ст.16 названого
Закону випливає, що
житлово-комунальні послуги надаються
виключно на підставі договору, яким
регулюється порядок їх надання,
їх якісні та кількісні показники.

Відповідно до ст.19 п.1 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги"
стосунки між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюється виключно на
договірних засадах.

У відповідності до ст.29 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» договір на надання
житлово-комунальних послуг у
багатоквартирному будинку укладається
між власником квартири, орендарем чи
квартиронаймачем та
балансоутримувачем або уповноваженою
ним особою.

Статтею 1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
визначено, що балансоутримувачем
будинку, споруди, житлового
комплексу або комплексу будинків
і споруд є власник або
юридична особа, яка за
договором з власником
утримує на балансі відповідне майно,
а також веде бухгалтерську,
статистичну та іншу передбачену
законодавством звітність, здійснює
розрахунки коштів, необхідних для
своєчасного проведення капітального і
поточного ремонтів та утримання, а
також забезпечує управління цим майном
і несе відповідальність за
його експлуатацію згідно з
законом.

Відповідно до п. 17 Правил користування
приміщеннями житлових будинків і
прибудинковими територіями,
затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992
року за № 572 наймач квартири отримує
житлово-комунальні послуги і повинен
вчасно, щомісячно сплачувати за них.

Згідно ст. ст. 67, 68 ЖК України наймач
зобов"язаний щомісячно вносити плату
за комунальні послуги.

Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
споживач зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 32 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»

плата за житлово-комунальні
послуги нараховується щомісячно
відповідно до умов договору.

ДП «ЖК №2» ПрАТ «Житлово-побутове
підприємство» зверталося з заявою в
Ужгородський міськрайонний суд про
стягнення суми заборгованості в
наказному провадженні, в зв'язку з чим
було видано судовий наказ від 23.08.2013
справа № 308/12991/13-ц про стягнення з
ОСОБА_5 на користь ДП «ЖК №2» ПрАТ «ЖПП»
37072,08 грн. основного боргу 114,70 грн.
судового збору.

В жовтні місяці 2013р. ОСОБА_5 подав до
суду заяву, в якій просив суд виданий
судовий наказ скасувати. Ухвалою
Ужгородського міськрайонного суду від
17 жовтня 2013 року судовий наказ №
308/12991/13-ц про стягнення з ОСОБА_5 на
користь ДП «ЖК №2» ПрАТ «ЖПП» 37072,08 грн.
основного боргу та 114,70 грн. судового
збору було скасовано.

Згідно статуту дочірнього товариства
«Житловий комплекс №2» приватного
акціонерного товариства
«Житлово-побутове підприємство» від 2012
р. дочірнє товариство «Житловий
комплекс №2» приватного акціонерного
товариства Житлово-побутове
підприємство» належить власнику -
приватному акціонерному товариству
«Житлово-побутове підприємство», яке
змінило найменування на підставі
рішення загальних зборів акціонерів
ЗАТ «Житлово-побутове підприємство»
від 01.02.2012 р. (протокол №9) з державною
реєстрацією зазначених змін 10.02.2012 р.

Згідно Виписки з єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців Серії ААВ №684133
приватне акціонерне товариство
«Житлово-побутове підприємство», яке
знаходиться в Закарпатській області, м.
Ужгород, пл. Б. Хмельницького, 21,
зареєстроване 18.07.1996 р. №0001497.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на будівлю від 26.02.1997 р.
виданого начальником управління
житлово-комунального господарства
будівля в м. Ужгороді по вул. Бородіна
за №14 в цілому належить ЗАТ
«Житлово-побутове підприємство» на
праві колективної власності, свідоцтво
видане на підставі рішення міської
ради.

Згідно копії наказу №12-К від 29.06.2004 р.
«Про призначення на посаду» виданого
ЗАТ «Житлово-побутове підприємство»
директором підприємства є Пилипець
Володимир Васильович.

Згідно заяви відповідача, що міститься
в матеріалах справи від 10.04.2008 р.,
останній звернувся до відповідача з
проханням укласти з ним договір на
проживання в АДРЕСА_1.

Згідно ч. 1 ст. 810 ЦК України, за
договором найму (оренди) житла одна
сторона - власник житла (наймодавець)
передає або зобов'язується передати
другій стороні (наймачеві) житло для
проживання у ньому на певний строк за
плату.

У силу ч. 3 ст. 815 ЦК України, наймач
зобов'язаний своєчасно вносити плату
за житло.

У відповідності до частин 1, 3 ст. 820 ЦК
України, розмір плати за користування
житлом встановлюється у договорі найму
житла. Наймач вносить плату за
користування житлом у строк,
встановлений договором найму житла.

Згідно з ст. 68 Житлового кодексу
Української України наймач
зобов'язаний своєчасно вносити
квартплату та плату за комунальні
послуги.

Відповідно до договору найму житлового
приміщення №82 від 30.07.2008 р. позивач та
відповідач уклали вищевказаний
договір про те, що позивач (наймодавець)
здає в найм відповідачу (наймачу) та
членам його сім`ї житлову площу у
гуртожитку АДРЕСА_1 для тимчасового
проживання сім`ї з 5-ти чоловік. Місячна
сума оплати за користування житлом та
комунально-побутових послуг на
утримання житла вищевказаного
договору згідно п. 1.5 на момент його
заключення складає 321,98 грн.

Відповідно до п. 1.7 вищевказаного
договору борг за проживання в
гуртожитку на момент заключення
договору складає 25 478 грн. На наведені
вище умови погодилися сторони, на
підтвердження чого позивач та
відповідач підписали такий, що
стверджується наявним в справі
договором.

Згідно угоди про погашення боргу від
30.07.2008 р. укладеної між позивачем та
відповідачем по справі встановлено, що
відповідно до п. 1.1 ОСОБА_5 визнає та
підтверджує свій борг на користь
Кредитора станом на день укладання
цієї угоди в сумі 25 478 грн. Відповідно
до п. 1.2 на погашення цього боргу
боржник сплачує кредитору щомісячну
грошову суму у розмірі 424,63 грн. Згідно
п. 1.3 заборгованість погашається на
протязі 60 місяців (5 років).

Згідно довідки виданої ДП
«Житлово-побутове підприємство» №187
від 12.11.2013 р. на день звернення до суду
відповідач ОСОБА_5 зареєстрований та
проживає в АДРЕСА_1 з своєю сім'єю, яка
складається з ОСОБА_3 - дружина, ОСОБА_6
та ОСОБА_7 - доньки.

Згідно розрахунку нарахування та
виплати за проживання в АДРЕСА_1 та
додатку до нього встановлено, що станом
на 01.11.2013 року за ОСОБА_5 існує
заборгованість по угоді та договору
найму на суму 37975,92 гривень.

Позивач надає послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій, а відповідач ними
користується. Факт надання послуг
позивачем по будинку відповідача
підтверджується актом виконаних робіт.
Зокрема, слід зазначити, що на
підтвердження витрат по утриманню
будинку та по наданню комунальних
послуг підприємством додано договори
підприємства з КП «Водоканал» від
01.11.2001 р., Закарпатобленерго від 25.03.2004 р.
№13-1645, Санепідемстанцією 03.05.2012 р. №237,
платіжні доручення про оплату цих
послуг, а також довідка про
підтвердження оплат по комунальних
послугах та оплати заробітної плати
працівникам підприємства та витрат на
проведення робіт.

Крім того, підтвердженням того, що
позивачем щорічно виділялися кошти на
утримання гуртожитку в АДРЕСА_1 є
наявна в матеріалах справи калькуляція
та кошторис витрат за період з 2008 року
по 2013 рік.

Враховуючи вищенаведене позивач
належним чином виконував покладені на
нього обов'язки по наданню комунальних
послуг по АДРЕСА_1, зокрема й
відповідачу ОСОБА_5, а отже твердження
відповідача, щодо ненадання позивачем
комунальних послуг спростовуються
вказаними вище доказами. При цьому
відповідачем даний факт жодними
доказами, в силу вимог ст. 60 ЦПК
України, не спростовано.

У відповідності до ст. 526 Цивільного
Кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутністю таких
вимог відповідно до звичаїв ділового
обороту або вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно попередження, що міститься в
матеріалах справи позивач вживав
заходи досудового врегулювання спору
щодо відповідача (передсудові
попередження). Обізнаність відповідача
про наявність заборгованості
підтверджується підписом відповідача.

Стосовно твердження відповідача, про
те, що укладений договір найму
житлового приміщення №82 від 30.07.2008 р.
не відповідає вимогам закону слід
зазначити наступне.

Відповідно до Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004
року споживач зобов'язаний укласти
договір на надання
житлово-експлуатаційних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору та оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.
Оплата цих послуг здійснюється за
розрахунками на підставі Порядку
формування тарифів на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій,
затвердженого Постановою КМ України
від 20.05.2009 №529. А тому, необхідність
укладення договору на надання
житлово-комунальних послуг
передбачено законом і його укладення
визначено як обов'язок, а не право
сторін.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627
визначає загальні засади цивільного
законодавства, зокрема поняття
договору і свободи договору та
формулює загальні вимоги до договорів
як різновиду правочинів (вільне
волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обовязків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України
правочин між фізичною і юридичною
особами належить вчиняти у письмовій
формі, за виключенням випадків,
передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 204 ЦК України
правочин є правомірний, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК
України). Інші випадки визнання
договору укладеним зазначені у ст.
ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України
передбачає, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обовязковими відповідно до
актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи
договору у ст. ст. 6, 627 ЦК України
визначає, що свобода договору полягає в
праві сторін вільно вирішувати питання
при укладенні договору, виборі
контрагентів та погодженні умов
договору.

Закріпивши принцип свободи договору,
ЦК України разом з тим визначив, що
свобода договору не є безмежною,
оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6
та ст. 627 цього Кодексу при
укладенні договору, виборі
контрагентів, визначенні умов договору
сторони не можуть діяти всупереч
положенням цього Кодексу та інших
актів цивільного законодавства.

Як вже зазначалося на момент укладення
договору сторони в належній формі
досягнули згоди з усіх істотних умов
договору, а у відповідності до п. 5.2.
Договору «У випадках, не передбачених
цим договором, сторони керуються
чинним законодавством». Відповідач по
справі був згідний з умовами договору і
на протязі всього часу надання послуг
та оплата проводилася відповідно до
умов цього договору і ніяких
заперечень чи скарг з боку відповідача
по договору чи по надаваних послугах
позивачу не надходило у встановленій
законодавством формі, а сам договір
відповідачем не оскаржено.

Також, слід зазначити, що у проханні
відповідача про застосування строків
позовної давності щодо вимог про
стягнення заборгованості слід
відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст. 264 Цивільного кодексу
України перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Відповідно до частини третьої ст. 264
Цивільного кодексу України, після
переривання перебіг позовної давності
починається заново. А отже, час, що
минув до переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

Натомість, як вже було зазначено між
позивачем і відповідачем укладено
угоду від 30 липня 2008 про погашення
боргу в розмірі 25478 грн., якою
відповідач визнав борг за комунальні
послуги та проживання і зобов'язався
сплатити на протязі п'яти років,
протягом періоду за 2008 - 2013 рік частково
погашав заборгованість, тобто строк
позовної давності тривалістю у три
роки не переривався та не закінчився, а
у відповідності до п. 3.1. Угоди «Договір
набуває чинності з моменту його
підписання і діє до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань за цим
договором». Як вбачається з матеріалів
справи та наданих позивачем
розрахунків, відповідачами
здійснювались часткові платежі по
оплаті за проживання та платі за надані
комунальні послуги.

Окрім цього, суд при винесені рішенні
враховує наявний в матеріалах справи
договір №005-4877 про користування
електричною енергією від 01.07.2013 р.
згідно якого встановлено, що
відповідач уклав договір з
Ужгородським міським РЕМ та такий
укладено за умови обов'язкової оплати
поточних платежів. Заборгованість на
день укладання договору складала 3060
грн., суд враховує визнання такого
позивачем за рахунок уточнення суми
позовної вимоги, а саме зменшення з
37975,92 грн. на 34915,92 грн., тобто на різницю
в сумі 3060 грн..

На підставі вищенаведеного, а також те,
що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
- кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
користуючись рівними правами, на
засадах змагальності згідно вимог ст. 10
ЦПК України, виходячи із принципів
розумності та справедливості, суд
приходить до переконання, що вимоги
позивача є законними, обґрунтованими
та підтверджені належними та
допустимими доказами, а отже такими, що
підлягають до задоволення в повному
обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч.2 ст. 99 ЦПК України, у
разі відмови в прийнятті заяви про
видачу судового наказу або в разі
скасування судового наказу внесена
сума судового збору стягувачу не
повертається. У разі пред'явлення
стягувачем позову до боржника у
порядку позовного провадження сума
судового збору сплаченого за подання
заяви про видачу судового наказу
зараховується до суми судового збору,
встановленої за позовну заяву.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60-62, 174, 209,
212, 214, 215, ЦПК України, ст.ст. 11, 204, 206,
208, 526, 626, 639, 651, 810, 815 ЦК України,
ст. 18, 20, 32 Закону України „Про
житлово-комунальні послуги" суд, -

вирішив:

Позовну заяву ДП «ЖК №2» ПрАТ
«Житлово-побутове підприємство» до
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по
житлово-комунальних послугах -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5, мешканця АДРЕСА_1 на
користь ДП «ЖК №2» ПрАТ
«Житлово-побутове підприємство»
заборгованості по оплаті за
житлово-комунальні послуги у розмірі
34915 гривні 92 коп. та судовий збір в
розмірі 349,16 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів після
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
до апеляційного суду Закарпатської
області через Ужгородський
міськрайонний суд Закарпатської
області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

О.В. Фазикош