Справа № 750/1020/14
Провадження № 2/750/720/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року
м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова

у складі судді Логвіної Т.В.

при секретарі Тітовій О.Б.

за участю позивача, представника
відповідача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України про визнання
перебування на утриманні та стягнення
одноразової матеріальної допомоги,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з позовом та
після його уточнення в судовому
засіданні просить встановити факт
перебування позивача на утриманні її
сина ОСОБА_2 з 2008 року і до дня його
смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року та
зобов'язати відповідача виплатити
позивачу одноразову матеріальну
допомогу відповідно до ст. ст. 33, 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності». Свої вимоги
обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
помер син позивача ОСОБА_2 від
нещасного випадку на виробництві.
Чоловік позивача помер ще раніше,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у зв'язку з чим стан
здоров'я позивача значно погіршився.
Останні п'ять років позивач дуже тяжко
хворіла та, маючи похилий вік та
отримуючи незначний розмір пенсії,
перебувала на утриманні сина, що
узгоджується з положенням ст. 202 ч. 1 СК
України. Син купував позивачу ліки,
продукти, необхідні речі та проводив
ремонти в квартирі позивача, що
свідчить про фактичне перебування на
його утриманні. У зв'язку з тим, що
відповідач відповідно до закону може
виплатити позивачу одноразову грошову
допомогу, але заперечує факт
перебування на утриманні, вимушена
звернутись до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивач та її
представник позов підтримали та
наполягали на його задоволенні.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечувала,
посилаючись на його безпідставність.

Заслухавши пояснення, допитавши свідка
ОСОБА_3, яка в судовому засіданні
показала, що є вдовою ОСОБА_2, який
надавав матеріальну допомогу своїй
матері ОСОБА_1, та дослідивши матеріали
справи, суд доходить висновку, що позов
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 12
липня 2013 року з працівником
Відокремленого структурного
підрозділу Чернігівської дистанції
колії Південно-західної залізниці
ОСОБА_2 під час виконання трудових
обов'язків стався нещасний випадок із
смертельним наслідком. За результатами
розслідування нещасного випадку
складено акт проведення спеціального
розслідування нещасного випадку за
формою Н-5 від 22 серпня 2013 року та акт
про нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом, за формою Н-1 від 22 серпня
2013 № 1.

Відповідно до ч. 7 ст. 34 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», у разі смерті
потерпілого внаслідок нещасного
випадку або професійного захворювання
розмір одноразової допомоги його сім'ї
повинен бути не меншим за п'ятирічну
заробітну плату потерпілого і, крім
того, не меншим за однорічний заробіток
потерпілого на кожну особу, яка
перебувала на його утриманні.

У зв'язку із смертю ОСОБА_2 до
відділення виконавчої дирекції Фонду в
м. Чернігові з заявами про призначення
страхових виплат звернулись дружина
померлого. ОСОБА_3, син померлого,
ОСОБА_4 та мати померлого, ОСОБА_1.

За результатами розгляду поданих заяв
відділенням виконавчої дирекції Фонду
в м. Чернігові взято на облік ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_1, як осіб, які мають
право на страхові виплати у разі смерті
потерпілого, та призначені відповідні
страхові виплати.

Згідно з довідкою виконавчого комітету
Старобілоуської сільської ради
Чернігівського району Чернігівської
області від 9 вересня 2013 року № 1203, сім'я
померлого ОСОБА_2 на момент його смерті
складалася з двох осіб: дружини - ОСОБА_3
та сина - ОСОБА_4 На момент смерті на
утриманні померлого перебував син -
ОСОБА_4

Позивач ОСОБА_1 проживала окремо від
померлого та його сім'ї у АДРЕСА_1,
зазначене житло належить їй на праві
приватної власності.

Відповідно до довідки УПФУ в м.
Чернігові від 24 вересня 2013 року № 390/06
ОСОБА_1 на момент смерті сина
отримувала пенсію за віком при повному
стажі у розмірі 1077,70 грн.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 202
Сімейного кодексу України повнолітні
дочка, син зобов'язані утримувати
батьків, які є непрацездатними і
потребують матеріальної допомоги.

У відповідності до норм ч. 1 ст. 38 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
члени сім'ї померлого вважаються
такими, що були на його утриманні, якщо
вони були на його повному утриманні або
одержували від нього допомогу, яка була
для них постійним і основним джерелом
засобів до існування. Аналогічне
правило закріплено і частиною 3 ст. 36
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

У свою чергу Пленум Верховного Суду
України у постанові «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди» від
27.03.1992 року № 6 (пп. «г» п. 20) звернув
увагу, що непрацездатні члени сім'ї
загиблого, які мали самостійний
заробіток або одержували пенсію на час
його смерті, можуть бути визнані
утриманцями потерпілого, якщо частка
заробітку останнього, що припадала на
кожного з них, була основним і
постійним джерелом їх існування.

Таким чином, однією із умов для
отримання пенсій та допомоги в разі
втрати годувальника є перебування
непрацездатного члена сім'ї на
утриманні померлого, тобто дохід такої
особи не забезпечує їй прожитковий
мінімум, встановлений діючим
законодавством, і така особа потребує
матеріальної допомоги.

Позивач ОСОБА_1 на момент смерті сина
отримувала пенсію за віком при повному
стажі роботи у розмірі 1077,70 грн., що
перевищує встановлений Законом
України «Про державний бюджет України
на 2013 рік» прожитковий мінімум у 2013
році для осіб, які втратили
працездатність, який на липень 2013 року
встановлений у розмірі 894,00 грн., що
свідчить про те, що нарахована позивачу
пенсія за віком забезпечує їй
прожитковий мінімум, встановлений
законом та вона не може вважатися
такою, що потребувала матеріальної
допомоги.

Відповідно до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Таким чином, враховуючи те, що в
судовому засіданні достовірно не
встановлено та не підтверджено
належними та допустимими доказами факт
перебування позивача на повному
утриманні померлого ОСОБА_2 чи
одержання від нього допомоги, яка була
для неї постійним і основним джерелом
засобів до існування, беручи до уваги
дохід позивача, який забезпечує їй
прожитковий мінімум, встановлений
діючим законодавством, позов, за
викладеними в ньому підставами,
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 88, 209, 212, 213 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Чернігівської
області.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів після
проголошення в порядку ч. 1 статті 294 ЦПК
України.

Суддя