Справа № 484/5552/13-цр.
Провадження № 2/484/63/14р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2014р.

Первомайський
міськрайонний суд Миколаївської
області

в складі: головуючого судді- Мельничук
О.В.

при секретарі
- Голубковій Н.М.

за участю адвоката -
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Первомайську
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу
за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

12.11.2013 року ОСОБА_2 звернувся з позовом
про стягнення з ОСОБА_3 боргу у сумі
12684 грн. за договором позики від 07.03.2013
року, а також судових витрат.

Підставою для позову стало те, що 07.03.2013
року він передав відповідачу 1000 євро,
які він зобов'язався повернути до 01.09.2013
року, на підтвердження чого ОСОБА_3
підписав розписку.

Після закінчення строків повернення
боргу відповідач не повертає борг. В
зв'язку з чим він змушений звернутись
до суду та просить стягнути з
відповідача борг в сумі 10940 грн. та 1744
грн. невиплачених двох процентів
щомісячних (109 грн. х 2% = 218 грн. х 8
місяців = 1744 грн.)

В судовому засіданні позивач позов
підтримав повністю та просив його
задовольнити, доповнивши на
заперечення відповідача, що останній в
листопаді 2013 року передав йому
еквівалент 1000 євро, але це борг не по
розписці, а борг який відповідач брав
у нього без розписки.

В судовому засіданні відповідач та
його представник ОСОБА_4 позов не
визнали, та в його задоволенні просили
відмовити, так як 17.11.2013 року ОСОБА_3
передав ОСОБА_2 11400 грн. в погашення
боргу в 1000 євро, які він взяв у позивача
07.03.2013 року.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
приходить до наступного.

Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з цього, суд знаходить, що в
судовому засіданні доведено те, що
07.03.2013 року ОСОБА_3 взяв в борг у ОСОБА_2
1000 євро, які зобов'язався повернути до
01.09.2013 року під 2% в місяць.

Вказані зобов'язання свідчать про
укладення сторонами договору займу,
який було оформлено за домовленістю
сторін, в простій письмовій формі,
шляхом видачі відповідачем розписки (
а.с.13). Форма обрана сторонами для
укладення даного договору, відповідає
вимогам ст.ст. 207, 208, 1047 ЦК України і є
належним підтвердженням наявності
відповідних договірних відносин між
сторонами та передачі грошей,
відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України.

Згідно з загальними умовами виконання
зобов'язань, встановлених нормами ст.
526 ЦК України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Правовими нормами ст. 1049 ЦК України
також передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій саме
сумі, або речі, визначеними родовими
ознаками, у такій самій кількості,
того самого роду та такої самої якості,
що були передані йому позикодавцем) у
строк та в порядку, що встановлені
договором.

Ст. 218 ЦК України передбачено, що
недодержання сторнами письмової форми
правочину, яка встановлена законом, не
має наслідком його недійсність, крім
випадків встановлених законом.
Заперерчення однією із сторін факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин може доводитися
письмовими доказами, засобами аудіо-,
відеозапису та іншими доказами.
Рішення суду не може ґрунтуватись на
свідченнях свідків. Якщо правочин, для
якого законом встановлена його
недійсність у разі недодержання вимоги
щодо письмової форми, укладений усно і
одна іх сторін вчинила дію, а друга
стоона підтвердила її вчинення,
зокрема шляхом прийняття виконання,
такий правочин у разі спору може бути
визнаний судом дійсним.

Між тим, в порушення наведених норм
відповідач взяті на себе зобов'язання
не виконав належним чином, оскільки
суму займу не повернув ОСОБА_2 в
зазначений в договорі строк, що суд
знаходить доведеним так як
відповідач свої заперечення
підтверджує лише свідченням свідка
ОСОБА_5, який являється родичем
відповідача і на думку суду
зацікавлений в розгляді справи. Більш
того, свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які на
думку суду є незацікавленими в
результаті розгляді справи, в
судовому засіданні підтвердили
передачу в листопаді 2013 року коштів
відповідачем позивачу в погашення
боргу, але не підтверджують, що саме по
розписці.

За таких обставин, грошові кошти,
отримані ОСОБА_3 за договором займу, в
зв'язку із сплином строку їх повернення
безпідставно утримуються
відповідачем, а тому відповідно до
положень ст. 1212 ч.3 п.3 ЦК України,
підлягають поверненню ОСОБА_2

Згідно з положенням ст. 1048 ч.1 ЦК
України позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Таким
чином, так як в договорі( а.с. 13 ) вказано
що оплата процентів від суми боргу
складає на 2 % в місяць, то необхідно
стягнути проценти в сумі 1744 грн.
згідно розрахунку позивача,
задовольнивши позовні вимоги в цій
частині повністю, так як суд знаходить
ці позовні вимоги доведеними згідно
ст.60 ЦПК України.

На підставі ст. 88 ЦПК України з
відповідача необхідно стягнути на
користь позивача сплачений ним судовий
збір в сумі 229,40 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 214, 215, 294-296 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
10940 грн. боргу, 1744 грн. відсотків за
договором позики від 07.03.2013 року та
229,40 грн. судових витрат, а всього 12913,40
грн.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ: