Справа № 353/766/14-ц
Провадження № 2/353/347/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року
м.Тлумач

Тлумацький районний суд
Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Луковкіна
У.Ю.

за участю: секретарів - Мороз М.І.,
Бойко В.Я.

представника позивача ПАТ КБ
«ПриватБанк»- Аннюка В.В.

відповідача - ОСОБА_2 та його
представника - адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Тлумачі цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє
самостійних вимог: ОСОБА_4, про
звернення стягнення на предмет
застави, -

В С Т А Н О
В И В:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з
позовом до ОСОБА_2, третя особа, що не
заявляє самостійних вимог: ОСОБА_4, про
звернення стягнення на предмет
застави, а саме: на автомобіль марки
RENAULT, модель MASTER, 1999 року випуску,
синього кольору, тип Фургон
малотонажний-В, номер шасі (кузова,
рами) НОМЕР_4. В обґрунтування позовних
вимог позивач зазначив, що між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір № 029/08К від 14.03.2008 р.,
відповідно до якого ОСОБА_4 отримав 10000
доларів США. В забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором №
029/08К від 14.03.2008 року, ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_4 уклали
нотаріально посвідчений Договір
застави автотранспорту № 169 від 14.03.2008
року. Згідно даного Договору, ОСОБА_4
передав у заставу належний йому на
праві власності автомобіль марки RENAULT,
модель MASTER, 1999 року випуску, синього
кольору, тип Фургон малотонажний-В,
номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4,
реєстраційний номерний знак НОМЕР_1. В
процесі моніторингу позивачем кредиту
було встановлено, що ОСОБА_4 у 2008 року
реалізував заставний автомобіль
ОСОБА_2, проте, оскільки Банк не давав
ОСОБА_4 дозвіл на реалізацію
заставленого автомобіля, то відповідно
до вимог Закону України «Про заставу»,
Договір застави автотранспорту № 169
від 14.03.2008 року зберіг свою чинність і
щодо нового власника автомобіля -
ОСОБА_2 Просив вилучити у ОСОБА_2 та
передати в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк»
предмет застави: автомобіль, комплект
ключів та свідоцтво про реєстрацію
даного транспортного засобу, а також в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 029/08К від 14.03.2008
року звернути стягнення на предмет
застави, а саме на автомобіль марки
RENAULT, модель MASTER, 1999 року випуску,
синього кольору, тип Фургон
малотонажний-В, номер шасі (кузова,
рами) НОМЕР_4, реєстраційний номерний
знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2
(ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за
адресою: АДРЕСА_1, ІПН - НОМЕР_3).

В судовому засіданні представник ПАТ
КБ «Приватбанк» позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, просив їх
задовольнити з підстав, викладених у
позовній заяві. Додатково повідомив, що
докази про реєстрацію обтяження в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна на автомобіль RENAULT, який був
переданий в заставу ОСОБА_4, на момент
підписання договору застави та момент
відчуження автомобіля ОСОБА_4
відповідачу, надати не може.

Ствердив, що відповідно до
поданого банком Витягу з Державного
реєстру обтяжень рухомого майна,
обтяження ПАТ КБ «Приватбанк» на
автомобіль за договором застави
автотранспорта від 14.03.2008 р. було
зареєстроване 04.04.2013 р., а звернення
стягнення на предмет застави -
автомобіль зареєстровано 06.05.2014 р.
Вважає, що оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк»
згоду на відчуження рухомого майна без
збереження обтяження не надавав, а тому
зареєстроване обтяження зберегло силу
для нового власника, яким є відповідач.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник -
адвокат ОСОБА_3 проти задоволення
позовних вимог заперечили та пояснили,
що ОСОБА_2 купив спірний автомобіль
21.08.2008 року на підставі біржової угоди у
чоловіка на ім'я ОСОБА_1 за 14 тисяч
доларів США, ОСОБА_4 йому автомобіль не
продавав. Про обтяження, яке існувало
на час продажу автомобіля він не знав.
Крім того, на момент продажу автомобіль
уже був знятий з реєстрації в органах
ДАІ. Обтяження на спірний автомобіль
не було зареєстроване в Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна ні при
укладенні договору застави 14.03.2008 р. між
банком та ОСОБА_4, про що свідчить
відсутність вказівок про це на
нотаріальному бланку договору, ні на
момент укладення ним біржової угоди,
про що свідчить видача йому, як
власнику, Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу 1-м МРВ ДАІ м.
Івано-Франківськ та відсутність
відповідних записів про обтяження
автомобіля в Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна. Просили
зауважити, що обтяження на спірний
автомобіль було зареєстроване банком
лише 04.04.2013 р. Просили у позові ПАТ КБ
"Приватбанк" відмовити за
необґрунтованістю та безпідставністю
позовних вимог, оскільки ОСОБА_2 є
добросовісним набувачем, а тому, з
врахуванням ст. 10 ЗУ «Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень», та відповідно до ст. 388 ЦК,
спірний автомобіль не може бути
витребуваний у відповідача, як такий,
що набутий відповідачем без обтяжень.

Третя особа, що не заявляє самостійних
вимог: ОСОБА_4 в судове засідання не
з'явився, про день та час розгляду
справи був повідомлений належним чином
шляхом опублікування оголошення в
газеті «Галичина» .

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, оцінивши докази у їх
сукупності, встановивши факти та
відповідні їм правовідносини, вважає,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4
(третя особа) було укладено кредитний
договір № 029/08К від 14.03.2008 р., відповідно
до якого ОСОБА_4 отримав 10000 доларів США
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 16 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 13.03.2013
року (а.с. 18-24).

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором № 029/08К від
14.03.2008 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_4 уклали нотаріально посвідчений
Договір застави автотранспорту № 169
від 14.03.2008 року. Згідно даного Договору,
ОСОБА_4 передав у заставу належний йому
на праві власності автомобіль марки
RENAULT, модель MASTER, 1999 року випуску,
синього кольору, тип Фургон
малотонажний-В, номер шасі (кузова,
рами) НОМЕР_4, реєстраційний номерний
знак НОМЕР_1. Пунктом 29 Договору застави
передбачено, що застава за цим
договором підлягає реєстрації в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна, проте, будь-які застереження
щодо проведення такої реєстрації та
накладення заборони на відчуження
автомобіля на бланку договору відсутні
(а.с. 25-28).

ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання за
кредитним договором не виконував, у
зв'язку з чим станом на 05.06.2014 р. його
загальна заборгованість по кредиту за
розрахунком позивача становить 9049,39
доларів США, що за курсом НБУ на 05.06.2014 р.
становить 106420,82 грн., з яких: 4243,61
доларів США - заборгованість по тілу
кредиту, 3105,42 доларів США -
заборгованість по відсотках за
користування кредитом; 1249,19 доларів США
- пеня за несвоєчасне виконання умов
кредитного договору, 21,26 доларів США -
штраф (фіксована частина); 429,91 доларів
США - штраф (процентна складова) (а.с.
12-16).

В порушення вимог п. 17.7 договору
застави від 14.03.2008 р., ч. 2 ст. 586 ЦК
України та ст. 17 ЗУ «Про заставу», без
письмової згоди ПАТ КБ «ПриватБанк»
ОСОБА_4 заставний автомобіль продав.

Як вбачається з довідки Відділення
реєстраційно-екзаменаційної роботи по
обслуговуванню м. Коломиї,
Коломийського, Городенківського та
Снятинського районів при УМВС в
Івано-

Франківській області № 2129 від
21.11.2012 року, ОСОБА_4 у 2008 року реалізував
заставний автомобіль ОСОБА_2
(відповідач) (а.с. 36).

Правом власності, відповідно до ст. 316
ЦК України, є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Згідно вимог ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

В Україні існує спеціальний порядок
переходу права власності на
транспортні засоби, що регламентується
ЗУ «Про дорожній рух» та Постановою
Кабінету Міністрів України від 7
вересня 1998 р. № 1388 «Про затвердження
Порядку державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів» (далі - Порядок).

Зокрема, ст. 34 ЗУ «Про дорожній рух»
передбачає обов'язкову реєстрацію
транспортного засобу при вчиненні
угоди про його придбання.

Так, відповідно до п. 8 Порядку,
документом, що підтверджує
правомірність придбання транспортного
засобу, є договори та угоди, укладені
на товарних біржах на зареєстрованих у
Департаменті Державтоінспекції
бланках, інші засвідчені в
установленому порядку документи, що
встановлюють право власності на
транспортні засоби.

Для державної реєстрації транспортних
засобів, що перебували в експлуатації і
зняті з обліку в підрозділах
Державтоінспекції, крім зазначених у
цьому пункті документів, що
підтверджують правомірність їх
придбання, подається свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу
(технічний паспорт) та копія
реєстраційної картки, що додається до
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу на пластиковій
основі, з відміткою підрозділу
Державтоінспекції про зняття
транспортного засобу з обліку.

Відповідно до п. 40 Порядку,
забороняється зняття з обліку
транспортних засобів, стосовно яких є
ухвала суду про накладення арешту або
заборону зняття з обліку чи постанова
державного виконавця про накладення
арешту. Забороняється також зняття з
обліку транспортних засобів, що
придбані у розстрочку без надання
відповідних документів про остаточний
розрахунок.

Як вбачається з Свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу СРГ №
919092, виданого 1-м МРВ ДАІ м.
Івано-Франківськ, автомобіль марки
RENAULT, модель MASTER, 1999 року випуску,
синього кольору, тип Фургон
малотонажний-В, номер шасі (кузова,
рами) НОМЕР_4, реєстраційний номерний
знак НОМЕР_2, зареєстрований за ОСОБА_2
28.08.2008 р. на підставі біржової угоди від
21.08.2008 р. При цьому Свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу не
містить записів про обтяження
автомобіля в Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна (а.с. 165).

На час укладання зазначеної Біржової
угоди купівлі-продажу транспортного
засобу, спірний автомобіль був знятий з
обліку в МРЕВ для реалізації,
інформація у сторін угоди
купівлі-продажу по наданим документам
про обтяження автомобіля була
відсутня.

Суд звертає увагу, що абзац другий п. 33
Порядку, відповідно до якого, при
перереєстрації транспортних засобів у
разі зміни їх власників зняття з обліку
таких транспортних засобів не
проводиться, було доповнено відповідно
до Постанови КМУ № 600 від 27.06.2012 року.
Тобто на момент придбання спірного
автомобілю зняття його з обліку було
обов'язковим.

Крім того, існує спеціальна норма, яка
регулює спірні відносини щодо набуття
права власності на рухоме майно, а саме
ст. 10 ЗУ «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»,
відповідно до якої, у разі відчуження
рухомого майна боржником, який не мав
права його відчужувати, особа, що
придбала це майно за відплатним
договором, вважається його
добросовісним набувачем згідно зі
статтею 388 Цивільного кодексу України
за умови відсутності в Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна (далі -
Державний реєстр) відомостей про
обтяження цього рухомого майна.
Добросовісний набувач набуває право
власності на таке рухоме майно без
обтяжень.

У разі передачі рухомого майна в
забезпечення боржником, який не мав на
це права, таке забезпечення є чинним,
якщо в Державному реєстрі немає
відомостей про попереднє обтяження
відповідного рухомого майна.
Обтяжувач, права якого порушені
внаслідок дій боржника,

визначених цією статтею,
вправі вимагати від боржника
відшкодування завданих збитків.

Згідно зі ст. 12 названого Закону
взаємні права та обов'язки за
правочином, на підставі якого виникло
обтяження, виникають у відносинах між
обтяжувачем і боржником з моменту
набрання чинності цим правочином, якщо
інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає
відповідному обтяженню чинності у
відносинах з третіми особами, якщо інше
не встановлено цим Законом. У разі
відсутності реєстрації обтяження таке
обтяження зберігає чинність у
відносинах між боржником і
обтяжувачем, проте воно є не чинним у
відносинах з третіми особами, якщо
інше не встановлено цим Законом.

Згідно розширеного Витягу з
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна від 06.05.2014 р., внесення відомостей
про реєстрацію обтяження на автомобіль
марки RENAULT, модель MASTER, 1999 року випуску,
синього кольору, тип Фургон
малотонажний-В, номер шасі (кузова,
рами) НОМЕР_4, на підставі договору
застави автотранспорту від 14.03.2008 р.
відбулося лише 04.04.2013 року (а.с. 29-34).

Отже, як на момент укладення біржової
угоди про купівлю-продаж спірного
транспортного засобу (21.08.2008 року), так і
на момент видачі Свідоцтва про
реєстрацію спірного автомобілю за
відповідачем ОСОБА_2, заборона на
відчуження даного транспортного
засобу у Державному реєстрі обтяжень
рухомого майна була відсутня.

Згідно ст. 330 ЦК України, якщо майно
відчужене особою, яка не мала на це
права, добросовісний набувач набуває
право власності на нього, якщо
відповідно до ст. 388 ЦК України майно
не може бути витребуване у нього.

Відповідно ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно:
було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;
було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не
з їхньої волі іншим шляхом.

Суду не надано доказів, що відповідач
знав або міг знати, що придбаний ним
автомобіль ОСОБА_4 не мав права
відчужувати, а також, що спірний
автомобіль загублений власником або
особою, якій він передав майно у
володіння; був викрадений у власника
або особи, якій він передав майно у
володіння; вибув з володіння власника
або особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

Крім цього, відповідно до ст. 12 ЦК
України та п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними»
добросовісність набувача
презюмується, а отже факт
добросовісності набувача не потребує
додаткового встановлення його судом
або підтвердження будь-яким іншим
способом.

Згідно ст. 41 Конституції України ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності.

Аналіз наведених положень
законодавства, дозволяє суду дійти до
висновку, що ОСОБА_2 є добросовісним
набувачем спірного автомобіля.

Також, з наведених підстав, судом
вбачається, що позивачем як
заставодержателем не вжито заходів
щодо забезпечення самої застави та
недопущення її відчуження. Крім того, у
порушення вимог п. 7.4 Постанови НБУ № 279
від 06.07.2000 року позивач не перевіряв
наявність застави та стан предмету
застави з періодичністю визначеною
внутрішніми положеннями банку для
рухомого майна, але не менше одного
разу в півроку, так як будь-яких
доказів, які б свідчили про ці
обставини представником позивача
надано не було.

Разом із тим, суд звертає увагу, що
виконання зобов'язань ОСОБА_4 за
кредитним договором не може бути
здійснене шляхом звернення стягнення
на автомобіль, який набутий
відповідачем на законних підставах та
зареєстрований за ним у передбаченому
законом порядку. Порушення умов
договору застави сталося з вини ОСОБА_4,
у володінні якого знаходився предмет
застави та який, будучи боржником у
розумінні ст. 2 ЗУ «Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень» мав виконати на користь
обтяжувача зобов'язання за договором.

Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними

вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі, щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

З огляду на викладене, з врахуванням
того, що позивач не подав
беззаперечних, належних та допустимих
доказів, які свідчать про реєстрацію в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна відомостей про предмет застави -
автомобіль марки RENAULT, модель MASTER, 1999
року випуску, синього кольору, тип
Фургон малотонажний-В, номер шасі
(кузова, рами) НОМЕР_4, реєстраційний
номерний знак НОМЕР_1, належного ОСОБА_4,
на момент відчуження вказаного
автомобіля відповідачу ОСОБА_2, та того,
що відповідач у цьому разі є
добросовісним набувачем цього
автомобілю, оскільки придбав його за
відплатним договором, не знав та не міг
знати про наявність договору застави,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
ПАТ «Приватбанк» є не обґрунтованими
та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.
Враховуючи те, що в задоволенні позову
слід відмовити, то понесені позивачем
судові витрати по справі слід віднести
на його рахунок.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. 41 Конституції України,
ст.ст. 316, 317, 318, 328, 330, 388 ЦК України, ст.ст.
10, 11, 31, 58, 60, 88, 169, 209, 212, 214-215 ЦПК України,
ст.ст. 10, 12 ЗУ «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.
34 ЗУ «Про дорожній рух», п.п. 8, 40 Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
Постановою Кабінету міністрів України
№ 1388 від 7 вересня 1998 року, п. 10
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» ст. ст.
3, 44 Закону України «Про заставу», суд -

В И Р І
Ш И В:

У задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє
самостійних вимог: ОСОБА_4, про
звернення стягнення на предмет застави
- відмовити.

Судові витрати по справі понесені
позивачем віднести на його рахунок.

Заходи забезпечення позову, накладені
ухвалою Тлумацького районного суду
Івано-Франківської області від 26.06.2014
року, після вступу рішення в законну
силу, скасувати.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Івано-Франківської області протягом
десяти днів з дня його проголошення
через Тлумацький районний суд. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуюча
Луковкіна У.Ю.