Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/33/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Павелко І.Л.
Доповідач Суровицька Л. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

26.02.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючої судді: Суровицької Л.В.,

суддів: Авраменко Т.М.,
Чельник О.І.,

при секретарі: Крисановій Ю.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
та його представника ОСОБА_3 на
рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 09 серпня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
припинення права на частку у спільному
майні, стягнення грошової компенсації
та визнання права власності на
квартиру.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення осіб, які прибули в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2012 року ОСОБА_4 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_2, посилаючись на
те, що їй належить на праві власності ?
частка квартири АДРЕСА_1 та ? частка
гаража

НОМЕР_1, який знаходиться на території
громадської організації кооперативу
автолюбителів «Дружба» по АДРЕСА_2.
Інша частка квартири та гаража
належить відповідачу.

Оскільки виділ належної їй частки із
вказаної квартири та гаража технічно
неможливий, спільне користування
майном з відповідачем також неможливе
через неприязні стосунки, через
невизнання відповідачем її права на
користування цим майном, просила суд
стягнути на її користь з відповідача
грошову компенсацію вартості ? частки
квартири в сумі 137 460 грн. та грошову
компенсацію вартості ? частки гаража в
сумі 7 030 грн., зазначивши в судовому
рішенні про те, що право власності на
спірну частку квартири та спірну
частку гаража переходить до
відповідача (а.с.3-8).

Рішенням Кіровського районного суду
м. Кіровограда від 09 серпня 2013 року
позов задоволено частково. Визнано за
ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_4, в
порядку виділу частки із майна, що
перебувало у спільній частковій
власності. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості ?
частини квартири в сумі 77 620 грн.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на ?
частину гаража НОМЕР_1, який
знаходиться на території кооперативу
автолюбителів «Дружба» по АДРЕСА_2 що
належала ОСОБА_4, в порядку виділу
частки із майна, що перебувало у
спільній частковій власності.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
грошову компенсацію вартості ? частини
гаража НОМЕР_1, розташованого на
території кооперативу автолюбителів
«Дружба» по АДРЕСА_2 в сумі 12 504 грн.
Розподілено судові витрати по справі
(а.с.105-106).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та його
представник ОСОБА_3 просять рішення
суду першої інстанції скасувати з
підстав порушення норм матеріального і
процесуального права та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову. Зокрема, зазначають, що суд не
звернув увагу на те, що вимога про
стягнення компенсації за гараж вже
заявлялась позивачкою і в її
задоволенні відмовлено . Спірний гараж
не введено в експлуатацію, право
власності на нього не зареєстровано, на
депозитний рахунок суду не внесено
суму вартості ? частини квартири.
Невірно розподілено судові витрати,
оскільки не враховано, що відповідач є
інвалідом, учасником ліквідації аварії
на ЧАЕС і згідно закону звільнений від
сплати судового збору (а.с.133-136).

В судовому засіданні апеляційної
інстанції відповідач та його
представник підтримали доводи
апеляційної скарги, а позивач
заперечила проти них і просила рішення
суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково
із наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд
зобов'язаний прийняти рішення, зокрема,
щодо: наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Проте оскаржуване рішення цим
вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено і матеріалами
справи підтверджено, що 23 січня 2009 року
шлюб між позивачем та відповідачем
розірвано (а.с.15).

Згідно рішення Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 13
січня 2012 року, залишеного без змін
ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 13 березня
2012 року, в порядку поділу майна
подружжя виділено та визнано право
власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на ?
частку за кожним на гараж НОМЕР_1, що
знаходиться на території громадської
організації кооперативу автолюбителів
«Дружба» по АДРЕСА_2; виділено та
визнано право власності за ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 на ? частку за кожним, на
квартиру АДРЕСА_1 (а.с.9-11, 12-13).

Ухвалою Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 19 грудня 2013 року
відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2
про перегляд за нововиявленими
обставинами рішення Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 13
січня 2012 року.

Ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 06 лютого
2013 року вказану ухвалу Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 19
грудня 2013 року залишено без змін.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням, зокрема у цивільній справі,
що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Тому доводи про те, що спірний гараж
не зареєстрований як нерухоме майно,
позивач не зареєструвала право
власності на належну їй частину
квартири, а тому відсутній предмет
спору, є безпідставними.

Також доводи апеляційної скарги про
те, що позов позивачки про стягнення на
її користь з відповідача грошової
компенсації за гараж вже був вирішений
рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 13 січня 2012 року, яким
відмовлено у стягненні грошової
компенсації за гараж та визнано за
позивачкою право власності на ? частку
гаража, є безпідставними.

Позови вважаються тотожними тільки в
тому випадку, коли в них одночасно
співпадають сторони, підстава і
предмет. При визначенні підстави
позову як елементу його змісту, суд
повинен перевірити на підставі чого,
тобто яких фактів (обставин) і закону,
позивач просить про захист свого права.

Із рішення Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 13 січня 2012
року вбачається, що судом розглянуто
позов щодо поділу майна подружжя.

В новому позові заявлено вимогу про
виділ майна із спільної часткової
власності на підставі ст.364 ЦК України.

Отже, позивачем заявлено позов
про захист своїх прав з інших підстав.

Встановлено, що позивач та
відповідач є співвласниками квартири
АДРЕСА_1, кожному з них належить по ?
частці вказаної квартири.

Квартира є двокімнатною, кімнати
роздільні, загальна площа складає 47,4
кв.м., а житлова - 25,8 кв.м.. Квартира
розташована на сьомому поверсі
дев'ятиповерхового панельного будинку
в торцевій частині.

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи № 2874,
2883 від 16 липня 2013 року квартира не
використовується за своїм
функціональним призначенням,
електропостачання, водопостачання та
газопостачання відключено. Відсутні
радіатори опалення. Ринкова вартість
всієї квартири становить 155 240 грн.

Також сторонам на праві спільної
часткової власності належить гараж
НОМЕР_1 розміром 6х4 м в кооперативі
«Дружба» по АДРЕСА_2.

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи №
2874,2883 від 16 липня 2013 року гараж
знаходиться в незадовільному стані та
потребує капітального ремонту. Ринкова
вартість гаража становить 25 008 грн.
(а.с.77-87).

Із пояснень сторін встановлено, що
спірна квартира придбана в період
шлюбу у 1998 році, з часу її придбання
позивач в ній жодного дня не проживала,
в квартирі лише зареєстрована.
Фактично проживає в квартирі, що
належить її матері.

Відповідач пояснив, що він також у
квартирі не проживає, оскільки в ній за
борги відключено електропостачання,
теплопостачання та газопостачання. У
зв'язку з цим він проживає у дачному
будинку. Позивач жодного разу не
намагалась вселитись у квартиру. Він є
особою, що постраждала від
Чорнобильської катастрофи, є інвалідом
2 групи. Отримує лише пенсію, тому у
зв'язку із скрутним матеріальним
становищем позбавлений можливості
виплатити позивачці грошову
компенсацію вартості ? частки квартири.
Пояснив, що гаражем користується лише
він.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції керувався тим, що квартира
та гараж є неподільним майном, і
позивач має право на отримання
грошової компенсації вартості своєї
частки у власності відповідно до
положень ст. 364 ЦК України.

Проте повністю з таким
висновком погодитись не можна.

У силу положень статей 21, 24, 41
Конституції України, статей 319,358 ЦК
України всі громадяни є рівними у своїх
правах, усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення цих прав, в тому
числі щодо захисту права спільної
часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий
режим спільної часткової власності
визначається главою 26 ЦК України з
урахуванням інтересів усіх її
учасників. Володіння, користування та
розпорядження частковою власністю
здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди -
спір вирішується судом. Незалежно від
розміру часток, співвласники при
здійсненні зазначених правомочностей
мають рівні права.

Відповідно до частин першої, другої
статті 364 ЦК України кожен із
співвласників спільної часткової
власності має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою.

Згідно з вимогами частин 4 і 5
ст. 319 ЦК України власність зобов'язує.
Власник не може використовувати право
власності на шкоду правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства.

При вирішенні справи, крім вказаної
спеціальної норми суду слід було
врахувати і загальні засади цивільного
законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо
справедливості, добросовісності та
розумності з врахуванням прав та
інтересів усіх співвласників
(постанова ВСУ № 6-4ц14).

Суд першої інстанції при
розгляді справи в порушення ст.ст. 213, 214
ЦПК не повністю визначився з
характером спірних правовідносин,
зосередився лише на нормах закону, які
передбачають наявність у позивача
права вимоги на отримання грошової
компенсації за належну їй частку майна
у спільній частковій власності, однак
не звернув уваги на наявність у ОСОБА_4
обов'язків власника відповідно до
положень ст. 319 ЦК України і не з'ясував,
чи має ОСОБА_2 реальну можливість
сплатити позивачці грошову
компенсацію за частку в квартирі в
сумі 77620 грн., чи не призведе
покладення на нього такого обов'язку до
звернення стягнення на квартиру, її
примусового продажу й порушення
законних прав відповідача.

Між тим, заперечуючи проти
позову та обґрунтовуючи доводи
апеляційної скарги, ОСОБА_2 посилається
на те, що не перешкоджає позивачці у
користуванні квартирою, яка до того ж
постійно проживає в іншій квартирі.
Він, іншого житла не має, не має
об'єктивної можливості сплатити
заявлену суму, оскільки не працює,
пенсіонер, є інвалідом другої групи.

Ці доводи, на підтвердження
яких відповідачем надано відповідні
довідки, позивачкою не спростовані.

Матеріали справи не містять
доказів того, що ОСОБА_2 зловживає
обов'язком власника і перешкоджає у
здійсненні рівного права власності
ОСОБА_4.

Як вбачається з висновку судової
будівельно-технічної експертизи,
спірна квартира є двохкімнатною,
кімнати роздільні. У квартирі ніхто
не проживає.

Позивачем не доведено
неможливість встановлення між
сторонами порядку користування
квартирою, не доведено, що відповідач
створює їй перешкоди в користуванні
власністю.

Таким чином, обставини, на
які посилалась позивач на
підтвердження своїх вимог, не можна
визнати достатніми для висновку про
наявність передбачених ст. 364 ЦК
України правових підстав для
стягнення їй грошової компенсації в
розмірі 77620 грн. за належну частку у
спірній квартирі.

З огляду на такі обставини рішення
суду першої інстанції не можна визнати
законним і обґрунтованим, воно
підлягає скасуванню на підставі ст. 309
ЦПК України з ухваленням нового
рішення про відмову ОСОБА_4 в
задоволенні позову про стягнення
грошової компенсації вартості ? частки
квартири.

Проте,оскільки відповідач
користується спірним гаражем, гараж є
неподільним, вартість 1/2 частки гаража
є незначною і відповідач має
матеріальну можливість сплатити
грошову компенсацію вартості ? частки
гаража, що належить позивачці, ця
вимога з урахуванням засад
справедливості, добросовісності та
розумності з урахуванням прав та
інтересів усіх співвласників, підлягає
задоволенню.

В порядку виділу частки із майна, що
є у спільній частковій власності
підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 грошова компенсація за ? частки
гаража НОМЕР_1 в кооперативі
автолюбителів «Дружба» за адресою
АДРЕСА_2. У зв'язку з цим право
власності ОСОБА_4 на ? частку вказаного
гаража підлягає припиненню, а за
ОСОБА_2 необхідно визнати право
власності на весь спірний гараж.

З наданих відповідачем довідок
вбачається, що ОСОБА_2 є інвалідом 3-ї
групи і має право на пільги,
встановлені законодавством України
для ветеранів війни - інвалідів війни.
Також є громадянином, віднесеним до 1
категорії постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи. Крім того, є
інвалідом 2 групи загального
захворювання (а.с.131).

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону
України «Про судовий збір» як інвалід 2
групи ОСОБА_2 звільнений від сплати
судового збору.

Відповідно до ст.88 ЦПК України
витрати за проведення експертизи
покладаються на сторони порівну, тому з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 підлягає до
стягнення 535 грн.58 коп. на відшкодування
витрат за проведення експертизи.

Керуючись ст.ст.303, 303, п.2 ч.1 ст.307, п.3, п.4
ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.316, ст.319 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Кіровського районного суду
м. Кіровограда від 09 серпня 2013 року
скасувати.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 задовольнити
частково.

В порядку виділу частки із майна, що
є у спільній частковій власності
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
грошову компенсацію за ? частку гаража
НОМЕР_1 в кооперативі автолюбителів
«Дружба» за адресою АДРЕСА_2, що
становить 12 504 грн.

Припинити право власності ОСОБА_4 на ?
частку гаража НОМЕР_1 в кооперативі
автолюбителів «Дружба» за адресою
АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
весь гараж НОМЕР_1 в кооперативі
автолюбителів «Дружба» за адресою
АДРЕСА_2.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про стягнення грошової
компенсації за ? частку квартири
АДРЕСА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
витрати за проведення експертизи в
сумі 535 грн.58 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: