Справа № 372/1976/13-ц Головуючий у І
інстанції Мора О.М.Провадження №
22-ц/780/1051/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

19 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Таргоній
Д.О., Гуля В.В.

за участі секретаря Кисіль
А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Обухівського районного суду
Київської області від 10 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор плюс», приватного
нотаріуса Обухівського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_2, треті особи, що не
заявляють самостійних вимог щодо
предмету спору: Орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Обухівської міської ради, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання недійсним
іпотечного договору, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року позивач
звернулася з вказаним позовом до суду
посилаючись на те, що між Акціонерним
комерційним банком «ТАС-Комерцбанк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Сведбанк» та
ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за
умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит у
розмірі 56 000, 00 доларів США на строк до 19
червня 2017 року, зі сплатою відсотків за
користування кредитними коштами у
розмірі 13,8 % річних.

Для забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 був укладений іпотечний
договір, предметом якого є двокімнатна
квартира АДРЕСА_1.

Зазначена квартира належить на
праві власності позивачу. Крім того на
момент укладення договору іпотеки в
квартирі були прописані та проживали
позивач - ОСОБА_1 та її неповнолітня
дитина - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. Іншого
житла, окрім даної квартири, позивач не
має.

На підставі викладеного позивач
просила визнати недійсним іпотечний
договір від 20 червня 2007 року.

Рішенням Обуххівського районного суду
Київської області від 10 грудня 2013 року
позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням
позивач подала апеляційну скаргу,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає,
що іншого житла, крім іпотечної
квартири, на момент укладення договору
іпотеки позивач та її дитина не мають
та ця квартира є їхнім єдиним місцем
проживання.

Також при укладенні оспорюваного
договору органами опіки та піклування
не надано дозвіл на його укладення, що
порушує права дитини щодо користування
жилим приміщенням, що стало предметом
договору

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення відповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
20 червня 2007 року між Акціонерним
комерційним банком «ТАС-Комерцбанк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Сведбанк», яке
в свою чергу відступило право вимоги за
іпотечним договором Товариству з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС»
та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №
2626/0607/88-013, за умовами якого остання
отримала кредит у розмірі 56 000, 00
доларів США на строк з 20 червня 2007 року
по 19 червня 2017 року, зі сплатою
відсотків за користування кредитними
коштами у розмірі 13,8 % річних.

В рахунок забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором 20 червня 2007 року між ПАТ
«Сведбанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4
був укладений іпотечний договір №
2626/0607/88-013-Z-1 посвідчений приватним
нотаріусом Обухівського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_2.

Іпотечна квартира належить позивачу на
праві власності на підставі договору
обміну, зареєстрованого в Обухівському
міському бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна 26
червня 1997 року за реєстровим № 2809/5.

Станом на 20 червня 2007 року, на момент
укладення спірного договору іпотеки, у
квартирі АДРЕСА_1 був зареєстрований
неповнолітній син позивача ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд
виходив з того, що неповнолітня дитина
позивача майнових прав щодо
забезпеченої договором іпотеки
квартири не мала, у зв»язку із чим
дозволу органу опіки та піклування на
укладення договору іпотеки не потрібно
було так як ним не порушувались права
дитини на користування майном, а тому
із зазначених у позові підстав договір
іпотеки не міг бути визнаний недійсним.

Проте із таким висновком суду не можна
погодитись, оскільки він зроблений із
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Згідно до положення ст. 177 СК України
батьки малолітньої дитини не мають
права без дозволу органу опіки та
піклування вчиняти такі правочини щодо
її майнових прав: укладати договори,
які підлягають нотаріальному
посвідченню та (або) державній
реєстрації, видавати письмові
зобов'язання від імені дитини,
відмовлятися від майнових прав дитини.

Відповідно до ст. 203 ЦК України
правочин, що вчиняється батьками, не
може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки не мають
права без дозволу органу опіки та
піклування укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

У відповідності до ст. 18 цього ж Закону
діти-члени сім'ї наймача або власника
жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням на
рівні з власником або наймачем. Крім
того цією ж статтею передбачено, що
органи опіки та піклування зобов'язані
здійснювати контроль за додержанням
батьками або особами, що їх замінюють,
майнових та житлових прав дітей при
відчуженні жилих приміщень та купівлі
нового житла.

Крім того, ст. 6 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що у разі
обмеження правомочності розпорядження
нерухомим майном у власника необхідною
умовою передачі цього майна в іпотеку є
також згода уповноваженого органу
державної влади чи органу місцевого
самоврядування. Іпотечний договір
укладається у письмовій формі та
підлягає нотаріальному посвідченню.

На момент укладення договору іпотеки
діяла Інструкція «Про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»
затверджена Наказом Міністерства
юстиції України № 20/5.

Згідно п. 40 зазначеної Інструкції у
випадку укладення правочинів, які
підлягають нотаріальному посвідченню
та (або) державній реєстрації, нотаріус
перевіряє наявність дозволу органу
опіки та піклування на укладення таких
договорів.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.
Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий право чин
може бути визнаний судом недійсним.

Судом першої інстанції було
встановлено, і ці обставини не
оспорюються сторонами, що на момент
укладення договору іпотеки в квартирі,
що є предметом даного договору
проживала та була зареєстрована
малолітня дитина позивача, тобто
дитина мала право користування
квартирою.

У зв»язку із цим, на підставі вище
вказаних норм права для укладення
оспорюваного договору необхідно було
отримати дозвіл органу опіки та
піклування, оскільки така передача
прав на користування та розпорядження
квартирою іпотекодержателю позбавляє
дитину права користування житлом.

Дозвіл органу опіки та піклування
повинен бути наданий щодо укладення
будь-яких правочинів стосовно
нерухомого майна, право власності на
яке або право користування яким мають
діти.

Проте суд першої інстанції зосередив
свою увагу лише на тому, що дитина не
має майнових прав на квартиру, а тому її
права укладанням договору іпотеки не
порушені. При цьому суд залишив поза
своєю увагою ті обставини, що дитина
мала право на користування квартирою і
це право при відсутності згоди органу
опіки та піклування на укладання
такого договору, вважається порушеним.

Отже, доводи апеляційної скарги є
обґрунтованими та відповідають нормам
чинного законодавства.

Враховуючи викладене, рішення суду
першої інстанції постановлено з
порушенням норм матеріального права ,
а тому апеляційна скарга підлягає до
задоволення, а рішення суду скасуванню
з ухваленням нового рішення про
задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 10 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Визнати недійсним іпотечний договір №
2626/0607/88-013-Z-1 від 20 червня 2007 року
укладений між Акціонерним комерційним
банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_1, посвідчений приватним
нотаріусом Обухівського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_2, предметом якого є
двокімнатна квартири АДРЕСА_1.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: