Провадження № 2/645/632/14
Рішення

Іменем України

заочне

12 лютого 2014 року

м.Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова у
складі:

головуючого - судді Бабкової Т.В.,

при секретарі - Базаровій А.Г.,

розглянувши у відкритому заочному
судовому засіданні у залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Харківської міської ради, Департаменту
житлового господарства Харківської
міської ради про визнання наймачем
житлового приміщення, визнання права
користування житловим приміщенням,
треті особи: Комунальне підприємство
«Жилкомсервіс», Фрунзенський РВ у м.
Харкові ГУДМС України в Харківській
області, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до
Харківської міської ради, Департаменту
житлового господарства Харківської
міської ради про визнання наймачем,
визнання права користування житловим
приміщенням. Просила суд визнати її
наймачем житлового приміщення -
кімнати АДРЕСА_2, визнати за нею право
користування житловим приміщенням -
кімнатою АДРЕСА_2.

В обґрунтуванні позову зазначала,
що з 05.03.1976 року по 06.02.1989 року вона
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_3 З 12.07.1985 року вони з чоловіком
мешкали за адресою: АДРЕСА_1. Оскільки
зазначену квартиру отримував колишній
чоловік ОСОБА_1, то після розірвання
шлюбу, вона була змушена виїхати із
зазначеного житлового приміщення та з
1990 року мешкала у різних кімнатах
гуртожитків, які їй надавались
адміністрацією підприємства де вона
працювала, зокрема тривалий час вона
перебувала у трудових відносинах з
АТЗТ «Завод ЗБК № 5», а саме з 30.10.1968 року
по 27.02.2013 року. 24 грудня 2008 року, ОСОБА_1
була надана в тимчасове користування
житлова кімната АДРЕСА_2. На підставі
розпорядження про надання житлової
площі в гуртожитку адміністрація
заводу видала ОСОБА_1 спеціальний
ордер, який є єдиною підставою для
вселення на надану жилу площу.
Зазначений ордер було надано
коменданту гуртожитку при вселенні.
Іншого житла крім цього позивач не має.
У спірному житловому приміщенні
позивач постійно мешкає з грудня 2008
року та по теперішній час. З квітня 2009
року ОСОБА_1 неодноразово зверталась до
адміністрації Акціонерного товариства
закритого типу «Завод залізобетонних
конструкцій № 5» з проханням
зареєструвати її в гуртожитку в якому
вона мешкає з 24 грудня 2008 року.
Адміністрація давала згоду і усні
обіцянки на реєстрацію ОСОБА_1 в
указаній кімнаті, але реєстрація
проведена не була. Відповідно до ст. 128
Житлового кодексу України, жила площа в
гуртожитках надається за спільним
рішенням адміністрації підприємства,
установи, організації чи органу
кооперативної або іншої громадської
організації та відповідного
профспілкового комітету, в порядку
черговості, що визначається
адміністрацією підприємства, установи,
організації та профспілковим
комітетом. На підставі рішення про
надання жилої площі в гуртожитку
адміністрація підприємства, установи,
організації видає громадянинові
спеціальний ордер (додаток), який є
єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу. Згідно із зазначеною
нормою права, на яку посилалась
позивач, кімната АДРЕСА_2 загальною
площею 18,7 кв.м., надана позивачу ОСОБА_1,
на підставі розпорядження
адміністрації АТЗТ «Завод ЗБК № 5», в
порядку черговості, що визначається
адміністрацією заводу. Вселення
позивача до кімнати АДРЕСА_2 відбулось
на підставі спеціального ордеру, є
законним та спеціальний ордер не
визнаний не дійсним. З позивачем
ОСОБА_1, укладався Договір найму житла у
гуртожитку. У зв'язку з втратою
спеціального ордеру та договору найму,
а також з тим, що АТЗТ «Завод ЗБК-5» вже
не був власником гуртожитку, 01
листопада 2010 року, між позивачем ОСОБА_1
та ТОВ «ПРИВАТ-ЖЕК» в особі директора
Проняєва Павла Дмитровича, укладено
договір оренди № 5/0, відповідно до
якого орендодавець надає жиле
приміщення - кімнату АДРЕСА_2
(гуртожиток АТЗТ «Завод ЗБК №5»).
Рішенням Харківської міської ради від
28.09.2011р. № 681 за підписом Міського
голови Кернеса Г.А., було виключено 2-5
поверхи у будинку АДРЕСА_2 із числа
гуртожитку ПАТ Банк «Меркурій» і
дозволено управлінню обліку та
розподілу житлової площі Департаменту
житлового господарства як виняток,
закріпити за мешканцями гуртожитку у
будинку АДРЕСА_2 займану площу і
визнати їх наймачами. Позивач
зверталась з заявою до Департаменту
житлового господарства Управління
обліку та розподілу житлової площі
Харківської міської ради про визнання
її наймачем житлової кімнати АДРЕСА_2 у
гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2. Однак,
відповідно до листа Департаменту
житлового господарства Управління
обліку та розподілу житлової площі
Харківської міської ради № 905 від 01.03.2013
року позивачу у зазначеному питанні
було відмовлено, у зв'язку з ненаданням
нею всіх необхідних документів,
передбачених Положенням «Про умови та
порядок виключення заселених житлових
будинків (приміщень) з числа
гуртожитків» та запропоновано
звернутися до суду. Позивач зазначає,
що за весь час проживання за вказаною
адресою вона є сумлінним користувачем
вказаного приміщення: виконуючи свій
обов'язок по утриманню майна сплачує
комунальні послуги за кімнату в якій
мешкає. Сумісно з іншими мешканцями
гуртожитку, ОСОБА_1 була оплачена
реконструкція електричної мережі
гуртожитку. Заборгованості по сплаті
за комунальні послуги немає. Крім
цього, згідно з Актами фактичного
проживання і підписами свідків від
25.04.2011 року, 24.10.2011 року, 23.04.2012 року,
22.10.2012 року, 20.04.2013 року, 08.07.2013 року було
підтверджено її проживання в спірній
кімнаті. Іншого житла крім цього
позивач не має та вважає, що оскільки її
права щодо визнання за нею права
користування спірним житловим
приміщенням та реєстрації у кімнаті
АДРЕСА_3, з боку відповідачів порушені,
вона змушена звернутись з даним
позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі, просила суд їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 -
ОСОБА_7, діюча на підставі довіреності
від 18.04.2013 року, у судовому засіданні
позовні вимоги підтримала, вважаючи їх
законними та обґрунтованими, просила
суд задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Представник відповідача -
Харківської міської ради у судове
засідання не з`явився, про час та місце
розгляду справи відповідач
повідомлявся своєчасно та належним
чином, причини неявки суду не
повідомлено.

Представник відповідача - Департаменту
житлового господарства Харківської
міської ради у судове засідання не
з`явився, про час та місце розгляду
справи відповідач повідомлявся
своєчасно та належним чином, причини
неявки суду не повідомлено.

Представник третьої особи - КП
«Жилкомсервіс» у судове засідання не
з`явився, про час та місце розгляду
справи третя особа повідомлялася
своєчасно та належним чином, причини
неявки суду не повідомлено.

Представник третьої особи -
Фрунзенського РВ у м. Харкові ГУДМС
України в Харківській області Бурлак
М.А., діюча на підставі довіреності, у
судовому засіданні проти позовних
вимог ОСОБА_1 не заперечувала.

Враховуючи, що в справі є достатні дані
про права і взаємовідносини сторін,
відповідачі належним чином
повідомлені про час і місце судового
засідання, суд вважає можливим
розглянути справу за відсутності
відповідачів та, зі згоди позивача та
представника позивача ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, що відповідає положенням ст. 224
Цивільного процесуального кодексу
України.

Суд, вислухавши пояснення
позивача, представника позивача,
представника третьої особи, допитавши
свідків, дослідивши надані сторонами
докази в їх сукупності, вважає позовні
вимоги обґрунтованими, виходячи з
наступного:

Відповідно до вимог ст. 11 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Частиною 3
ст. 10 та ч. ч. 1, 4 ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України,
передбачено, що кожна із сторін
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 58
Цивільного процесуального кодексу
України, належними є докази, що містять
інформацію щодо предмета доказування.

В судовому засіданні встановлено,
що з 05.03.1976 року по 06.02.1989 року ОСОБА_1
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_3. З 12.07.1985 року по час перебування
у шлюбі, вона з чоловіком мешкала за
адресою: АДРЕСА_1, де і була
зареєстрована.

Відповідно до даних, які містяться в
матеріалах справи ОСОБА_1 28.01.2014р. знята
з реєстрації у квартирі її колишнього
чоловіка, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1. До цього часу її реєстрація за
вказаною адресою мала формальний
характер, оскільки, як встановлено з
пояснень позивача, колишній чоловік
ОСОБА_1 негативно до неї ставиться, має
іншу родину та перешкоджав їй мешкати у
квартирі де вона була зареєстрована.
Тому вона не мала можливості ні
психологічно, ні фізично там мешкати. З
грудня 2008 року та по теперішній час
позивач постійно мешкає в кімнаті
АДРЕСА_2.

Як встановлено в судовому засіданні та
відповідно до даних трудової книжки
ОСОБА_1, вона була прийнята 30.10.1968 року
на посаду моториста стрічкового
транспортеру 2-го розряду «Завод ЗБК -
5». 01.01.1988 року переведена на посаду
дозувальника компонентів бетонних
сумішей. 01.01.1993 року переведена у складі
всього підприємства Завод
залізобетонних конструкцій № 5 до
орендного підприємства «Завод ЗБК-5».
31.07.2001 року я була прийнята за переводом
до ТОВ «Моноліт» (структурний
підрозділ ОП «Завод ЗБК-5») на таку ж
посаду. 01.01.2002 року прийнята за
переводом до АТЗТ «Завод ЗБК-5» на
посаду дозувальника 3-го розряду
бетонного цеху. 03.01.2007 року переведена
на посаду транспортувальника 3-го
розряду на цьому ж підприємстві. 01.10.2008
року переведена до цеху 01 на посаду
транспортувальника 3-го розряду. 01.06.2009
року переведена до бетонного цеху 01 на
посаду транспортувальника 3-го розряду.
30.04.2010 року переведена на строковий
трудовий договір. 10.04.2012 року
переведена на посаду прибиральника
виробничих приміщень арматурного цеху.
27.02.2013 року звільнена за згодою сторін,
що підтверджується її трудовою
книжкою. На теперішній час ОСОБА_1 є
пенсіонером за віком.

В судовому засіданні, з пояснень
позивача встановлено, що житлова
кімната АДРЕСА_2, загальною площею 18,7
кв. м., у гуртожитку АТЗТ «Завод ЗБК № 5»
за адресою, АДРЕСА_2, надана, ОСОБА_1 24
грудня 2008 року за розпорядженням
адміністрації, в порядку черговості, що
визначається адміністрацією заводу та
їй, за розпорядженням адміністрації
АТЗТ «Завод ЗБК-5», було видано
спеціальний ордер на кімнату АДРЕСА_2,
який є єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу. Тобто вселення
позивача до спірної кімнати АДРЕСА_2
відбулось на підставі спеціального
ордеру, який не визнаний не дійсним.
Зазначений ордер ОСОБА_1 не збережено,
оскільки було надано коменданту
гуртожитку при вселенні.

В судовому засіданні допитані свідки:

Так свідок ОСОБА_9 пояснила, що
позивач її сусідка. Вона мешкає у
кімнаті АДРЕСА_4 зі своєю сім`єю з 2003
року та зареєстрована за вказаною
адресою, а позивач ОСОБА_1 постійно
мешкає на законних підставах у кімнаті
АДРЕСА_2 приблизно з 2008 року. Їй відомо,
що вказана кімната була надана
позивачу на підставі розпорядження
заводу, оскільки інших підстав у той
період часу для вселення у гуртожиток
не було, Охарактеризувала позивача з
позитивного боку та пояснила, що вони
тривалий час разом з нею працювали на
підприємстві АТЗТ «Завод ЗБК № 5».
ОСОБА_1 є сумлінним користувачем
вказаного житлового приміщення,
оскільки не порушує громадський
спокій, допомагає займатися
благоустроєм гуртожитку, сплачує
необхідні платежі. Право позивача на
користування кімнатою АДРЕСА_2 ніким не
оспорюється, при змінах власників
житла вимог, щодо виселення позивача не
було.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона
сусідка позивача. Вона мешкає у кімнаті
АДРЕСА_5 разом зі своєю сім`єю з 1983 року
та зареєстрована за вказаною адресою з
2003 року. Їй відомо, що позивачу ОСОБА_1
на підставі спеціального ордеру у 2008
році було надано житлову кімнату
АДРЕСА_2, тобто свідок зазначила, що
вселення позивача було законним,
оскільки вона тривалий час працювала
на підприємстві разом з ОСОБА_1 та їй
відомо, що у зазначений період часу
інших підстав для вселення ніж за
розпорядженням адміністрації АТЗТ
«Завод ЗБК № 5» не існувало. З
зазначеного часу позивач постійно
самостійно мешкає у спірному житловому
приміщенні, іншого житла у неї не має.
Охарактеризувала позивача з
позитивного боку.

Відповідно до ст. 128 Житлового кодексу
України, жила площа в гуртожитках
надається за спільним рішенням
адміністрації підприємства, установи,
організації чи органу кооперативної
або іншої громадської організації та
відповідного профспілкового комітету,
в порядку черговості, що визначається
адміністрацією підприємства, установи,
організації та профспілковим
комітетом. На підставі рішення про
надання жилої площі в гуртожитку
адміністрація підприємства, установи,
організації видає громадянинові
спеціальний ордер (додаток), який є
єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу.

Згідно зі ст. 129 Житлового кодексу
України, на підставі рішення про
надання жилої площі в гуртожитку
адміністрація підприємства, установи,
організації видає громадянинові
спеціальний ордер, який є єдиною
підставою для вселення на надану жилу
площу.

В спеціальному ордері, який видається
адміністрацією підприємства, установи,
організації на підставі рішення про
надання жилої площі в гуртожитку,
зазначаються: дата видачі ордеру;
найменування населеного пункту, а
також підприємства, установи,
організації, яким належить гуртожиток;
номер і серія ордеру; прізвище, ім'я, по
батькові особи, яка отримує жилу площу
у гуртожитку, адреса місцезнаходження
гуртожитку; номер корпусу і кімнати; на
підставі якого рішення видано ордер;
склад сім'ї особи, яка отримує житлову
площу у гуртожитку. Ордер підписується
керівником підприємства, установи,
організації та скріплюється відбитком
печатки підприємства, установи,
організації.

Крім того, відповідно до ст. 59
Житлового кодексу України, ордер на
житлове приміщення може бути визнано
недійсним у судовому порядку у
випадках подання громадянам и не
відповідаючи дійсності відомостей про
потребу в поліпшенні житлових умов,
порушення прав інших громадян або
організацій на зазначене в ордері жиле
приміщення. Вимогу про визнання ордера
недійсним може бути заявлено протягом
трьох років з дня його видачі.

Тобто, аналізуючи зазначені норми
права, суд приходить до висновку, що
позивач ОСОБА_1, як працівник АТЗТ
«Завод ЗБК № 5», на підставі
розпорядження адміністрації заводу
зайняла спірне житлове приміщення,
підстави вселення позивача ніким не
оспорені, ордер для вселення на займану
житлову площу відповідачами
невизнаний недійсним, і тому
наймодавець визнав за ОСОБА_1 право
користування цим житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 130 Житлового кодексу
України, підставою для укладення
договору найму житла у гуртожитку
незалежно від форми власності є
спеціальний ордер, який видається в
порядку, передбаченому ст. 129 Житлового
кодексу України.

Права і обов'язки сторін договору найму
житла в гуртожитку визначені Примірним
положенням про гуртожитки, правилами
внутрішнього розпорядку у гуртожитку,
Типовим договором про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 липня 2005 р. № 560, а також укладеним
договором найму.

Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу
України, користування жилим
приміщенням у будинках державного і
громадського житлового фонду
здійснюється відповідно до договору
найму жилого приміщення. Договір найму
жилого приміщення в будинках
державного і громадського житлового
фонду укладається в письмовій формі на
підставі ордера на жиле приміщення між
наймодавцем - житлово-експлуатаційною
організацією (а в разі її відсутності -
відповідним підприємством, установою,
організацією) і наймачем -
громадянином, на ім'я якого видано
ордер.

У судовому засіданні, з пояснень
позивача, встановлено, що договір найму
житла - кімнати АДРЕСА_2, було укладено у
2008 році між АТЗТ «Завод ЗБК-5» та
позивачем ОСОБА_1. Після закінчення
стоку дії договору найму, якщо
наймодавець не заперечує проти
користування наймачем спірним
житловим приміщенням, то договір найму
житла в гуртожитку вважається
поновленим. Адміністрація
підприємства надала вказане житлове
приміщення у зв'язку з трудовими
правовідносинами з ОСОБА_1
Правовідносини позивача з
підприємством, щодо проживання в
гуртожитку регулюються Примірним
положенням про гуртожитки,
затвердженого постановою РМ УРСР від
03.06.86 р. № 268 (Положення). Зокрема, згідно
з вимогами п.4 ст.41 Положення, ст. 132
Житлового кодексу України, з
гуртожитку без надання іншого
житлового приміщення не можуть бути
виселені пенсіонери за віком.

З квітня 2009 року вона неодноразово
зверталася до адміністрації
Акціонерного товариства закритого
типу «Завод залізобетонних
конструкцій № 5» з проханням
зареєструвати її у спірній кімнаті.
Адміністрація давала згоду і усні
обіцянки про її реєстрацію в указаній
кімнаті, але реєстрація проведена не
була.

З вересня 2009 року гуртожиток за адресою
АДРЕСА_2 не належить АТЗТ «Завод
залізобетонних конструкцій № 5»,
останній власник наведеного
гуртожитку був ПАТ Банк «Меркурій».

Розпочавши підготовку документів для
визнання наймачем, ОСОБА_1. звернула
увагу на те, що договір найму було
втрачено, а оскільки АТЗТ «Завод
залізобетонних конструкцій № 5» вже не
був власником гуртожитку, то їй було
відмовлено в видачі копії цього
документа, та порекомендовано
тимчасово укласти договір оренди, що і
було здійснено 01.11.2010 року.

Як вбачається з договору оренди № 5/0
від 01 листопада 2010 року, укладеного між
ОСОБА_1 та ТОВ «ПРИВАТ-ЖЕК» в особі
директору Проняєва Павла Дмитровича,
орендодавець надає орендарю та особам,
що постійно мешкають разом з ним жиле
приміщення - кімнату АДРЕСА_2
(гуртожиток АТЗТ «ЗЗБК №5»).

Голова правління ПАТ Банк «Меркурій»
звернувся до Харківської міської ради
з проханням виключити 2-5 поверхи у
будинку АДРЕСА_2 із числа гуртожитків.

Рішенням Харківської міської
ради від 28.09.2011р. № 681 за підписом
Міського голови Кернеса Г.А., було
виключено 2-5 поверхи у будинку АДРЕСА_2
із числа гуртожитку ПАТ Банк
«Меркурій» і дозволено управлінню
обліку та розподілу житлової площі
Департаменту житлового господарства
як виняток, закріпити за мешканцями
гуртожитку у будинку АДРЕСА_2 займану
площу і визнати їх наймачами.

Відповідно до пункту 3.1.18. «Положення
про управління обліку та розподілу
житлової площі Департаменту житлового
господарства Харківської міської
ради», затвердженого рішенням 1 сесії
Харківської міської ради 6 скликання
від 24 листопада 2010 року № 07/10, до
функцій вказаного управління
відповідно до завдань та повноважень
віднесено питання щодо укладення та
переоформлення договорів найму
житлових приміщень у будинках, що
належать до комунальної власності, а
також в будинках відомчого житлового
фонду в зв'язку зі зміною їх статусу.

У судовому засіданні встановлено, що
позивач з 2008 року по теперішній час
постійно мешкає та користується
житловим приміщенням - кімнатою
АДРЕСА_2. Іншого житла ОСОБА_1. не має,
знята з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до змісту рішення
Харківської міської ради від 28.09.2011
року № 681, житловий будинок АДРЕСА_2
виключено з числа гуртожитків та
дозволено закріпити за мешканцями
займану ними площу.

Конклюдентними діями сторін,
правовідносини позивача з
підприємством, щодо проживання в
гуртожитку регулювались сторонами
розд. 4 Житлового кодексу України та
Примірним положенням про гуртожитки,
затвердженим постановою РМ УРСР від
03.06.86 р. № 268 (Положення).

За весь час проживання у спірному
житловому приміщенні відповідачі не
оспорювали і не оспорюють
правомірність подальшого проживання
позивача в ньому та не пропонують для
подальшого проживання інше житлове
приміщення.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 125 Житлового
кодексу України, без надання іншого
житлового приміщення не може бути
виселено осіб, які пропрацювали на
підприємстві, в установі, організації,
що надали їм службове приміщення, не
менш як десять років.

ОСОБА_1 є сумлінним користувачем
вказаного приміщення: своєчасно та в
повному обсязі сплачує комунальні та
інші послуги. Позивачем, сумісно з
іншими мешканцями гуртожитку була
оплачена реконструкція електричної
мережі гуртожитку, що підтверджується
відповідними квитанціями.

Крім того, проживання ОСОБА_1 в кімнати
АДРЕСА_2 загальною площею 18,7 кв. м., за
адресою, АДРЕСА_2, підтверджується
Актами фактичного проживання і
підписами свідків від 25.04.2011 року, 24.10.2011
року, 23.04.2012 року, 22.10.2012 року, 20.04.2013 року,
08.07.2013 року.

Враховуючи, що гуртожиток,
розташований за адресою: АДРЕСА_2, на
час укладання договору найму не
перебував у державній чи комунальній
власності, то до зазначеного договору
найму житла застосовуються положення
Цивільного Кодексу України (ч. 3 ст. 810
Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 810
Цивільного кодексу України, за
договором найму (оренди) житла одна
сторона - власник житла (наймодавець)
передає або зобов'язується передати
другій стороні (наймачеві) житло для
проживання у ньому на певний строк за
плату.

Окрім того, відповідно до ст. 814
Цивільного кодексу України, у разі
зміни власника житла, переданого у
найм, до нового власника переходять
права та обов'язки наймодавця.

Суду не надано доказів того, що
при зміні власника гуртожитку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2 з
АТЗТ «Завод ЗБК-5» на ПАТ Банк
«Меркурій», а також після передання
гуртожитку до комунальної власності з
позивачами переукладався договір
найму. Новий наймодавець не висував
вимог щодо виселення позивача, тобто не
оспорює її право на користування
спірним житловим приміщенням, у зв'язку
з чим позивач є наймачем і має бути
зареєстрована за вказаною адресою.

У судовому засіданні встановлено,
що позивач ОСОБА_1 зверталась до
відповідачів Харківської Міської Ради,
Департаменту житлового господарства
управління обліку та розподілу
житлової площі з проханням закріпити
за нею житлову кімнату АДРЕСА_2 в
будинку АДРЕСА_2 та визнати її наймачем
вищезазначеної кімнати. Листом від
01.03.2013 р. № 905, Департаменту житлового
господарства управління обліку та
розподілу житлової площі Харківської
міської ради позивачу ОСОБА_1 було
відмовлено в закріплені за нею кімнати
АДРЕСА_2 в будинку АДРЕСА_2, а також у
питанні про визнання її наймачем і
запропоновано звернутися до суду.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в п.15 постанови від 1
листопада 1996 року № 9 «Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя», наявність чи відсутність
прописки сама по собі не може бути
підставою для визнання права
користування жилим приміщенням за
особою, яка там проживала чи вселилась
туди як член сім'ї наймача (власника)
приміщення, або ж для відмови їй у
цьому.

Відповідно до Положення про Державну
міграційну службу України, затверджене
Указом Президента України № 405/2011 від 06
квітня 2011 року, на Державну міграційну
службу України покладено завдання щодо
здійснення реєстрації та зняття з
реєстрації місця проживання або
перебування фізичних осіб.

Позивач зверталась до Департаменту
житлового господарства управління
обліку та розподілу житлової площі
Харківської міської ради для визнання
її наймачем та надання згоди на
реєстрацію у спірному житловому
приміщенні для подальшого звернення до
Фрунзенського РВ у м. Харкові ГУДМС
України в Харківській області, що
передбачено діючим законодавством,
однак оскільки відповідачі не визнали
за нею це право, вона не мала правових
підстав для реєстрації у спірному
житловому приміщенні, тим самим
відповідачі порушили права позивача,
що змусило ОСОБА_1 звернутись до суду із
зазначеними позовними вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Таким чином, приймаючи до уваги
тривалість постійного проживання
позивача ОСОБА_1 у спірній кімнаті,
сумлінне користування нею зазначеним
приміщенням, сплату на протязі
тривалого часу комунальних послуг,
вселення до спірної кімнати на
законних підставах, суд вважає, що
позивач набула право користування
спірним житловим приміщенням та
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог про визнання позивача
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, наймачем
житлового приміщення - кімнати АДРЕСА_2,
та в частині визнання за ОСОБА_1 права
користування житловим приміщенням -
кімнатою АДРЕСА_2.

Відповідно зі ст. 212 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому їх дослідженні

Вивчивши матеріали справи,
проаналізувавши діюче законодавство з
питань, що регулюють предмет спору, суд
дійшов до висновку про задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 29, 810-814 Цивільного
кодексу України, 59, 61, 62, 63, 125, 128, 129, 130
Житлового кодексу України, ст.ст. 10, 11, 58,
60, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
Харківської міської ради, Департаменту
житлового господарства Харківської
міської ради про визнання наймачем
житлового приміщення , визнання права
користування житловим приміщенням,
третя особа: Комунальне підприємство
«Жилкомсервіс»- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
право користування житловим
приміщенням - кімнатою АДРЕСА_2.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, наймачем
житлового приміщення - кімнати АДРЕСА_2.

Заочне рішення суду може бути
переглянуте судом , що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, яку може
бути подано до Фрунзенського районного
суду м. Харкова протягом 10 днів з дня
отримання копії рішення.

Іншими особами, які брали участь у
справі, апеляційну скаргу на рішення
суду може бути подано до апеляційного
суду Харківської області через
Фрунзенський районний суд м. Харкова
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя -