АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 211/4811/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/554/К/14
суддя Бардін О.С.
Суддя-доповідач - Турік
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Турік В.П.

суддів - Братіщевої Л.А.,
Грищенко Н.М.

при секретарі - Кузьміній Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою позивача
ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського
районного суду м. Кривого Рогу від 10
січня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа ОСОБА_6, про визнання договору
купівлі-продажу земельної ділянки
дійсним, визнання права власності на
земельну ділянку.

Особи, які беруть участь у розгляді
справи:

представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7,

третя особа ОСОБА_6, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року позивач ОСОБА_2, від
імені та в інтересах якої діяла
представник ОСОБА_7, звернулась до суду
з позовом до відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору
купівлі-продажу земельної ділянки
дійсним, визнання права власності на
земельну ділянку.

В обґрунтування своїх позовних вимог
зазначила, що 06 червня 2008 року між
ОСОБА_2 та відповідачами було укладено
договір купівлі-продажу земельної
ділянки площею 0,0515 га, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1, яка належала
відповідачам згідно Свідоцтва про
право на спадщину за законом. На
виконання умов договору позивач
передала відповідачам 2 500 грн., а
відповідачі передали їй земельну
ділянку, однак нотаріального
оформлення договору не здійснили через
відсутність у відповідачів Акту про
право власності на земельну ділянку.
Сторони домовились, що договір
укладається у вигляді домашньої угоди
у присутності свідка ОСОБА_6 з
подальшим нотаріальним оформленням.
Оскільки відповідачі ухиляються від
виконання зобов'язань за вказаним
договором щодо його нотаріального
оформлення, позивач змушена була
звернутися з цим позовом до суду.

Просила суд: визнати дійсним договір
купівлі-продажу від 06.06.2008 року, згідно
якого ОСОБА_2 купила, а ОСОБА_3 продала 1/3
частину земельної ділянки, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, що
належала їй на праві підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого державним
нотаріусом Третьої Криворізької
державної нотаріальної контори Ситник
О.О. від 05.08.2005 року свідоцтво Серії ВСІ
№788969, спадкова справа №72,
зареєстровано в реєстрі за №1-3388;
визнати дійсним договір
купівлі-продажу від 06.06.2008 року, згідно
якого ОСОБА_2 купила, а ОСОБА_4 продала 1/3
частину земельної ділянки, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, що
належала їй на праві підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого державним
нотаріусом Третьої Криворізької
державної нотаріальної контори Ситник
О.О. від 05.08.2005 року свідоцтво Серії ВСІ
№788968, спадкова справа №72,
зареєстровано в реєстрі за №1-3377;
визнати дійсним договір
купівлі-продажу від 06.06.2008 року, згідно
якого ОСОБА_2 купила, а ОСОБА_4 продав 1/3
частину земельної ділянки, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, що
належала йому на праві підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого державним
нотаріусом Третьої Криворізької
державної нотаріальної контори Ситник
О.О. від 05.08.2005 року свідоцтво Серії ВСІ
№788967, спадкова справа №72,
зареєстровано в реєстрі за №1-3382;
визнати за ОСОБА_2 право власності на
земельну ділянку, площею 0,0515 га, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу від 10 січня 2014 року
у позовних вимогах ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити позов.
В обґрунтування апеляційної скарги
вказала, що суд невірно розтлумачив
положення п. 13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009
року та не врахував відсутність
можливості поновлення її прав іншим
шляхом.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7,
третю особу ОСОБА_6, які, кожна окремо,
підтримали доводи апеляційної скарги
та просили її задовольнити,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно із законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції вказані вимоги закону
дотримано в повному обсязі.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 є
власником 1/3 частини земельної ділянки,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що
належить їй на праві підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого державним
нотаріусом Третьої Криворізької
державної нотаріальної контори Ситник
О.О. від 05.08.2005 року свідоцтво Серії ВСІ
№788969, спадкова справа №72,
зареєстровано в реєстрі за №1-3388.

ОСОБА_4 є власником 1/3 частини земельної
ділянки, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, що належить їй на праві
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого
державним нотаріусом Третьої
Криворізької державної нотаріальної
контори Ситник О.О. від 05.08.2005 року
свідоцтво Серії ВСІ №788968, спадкова
справа №72, зареєстровано в реєстрі за
№1-3377.

ОСОБА_5 є власником 1/3 частини земельної
ділянки, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, що належить йому на праві
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого
державним нотаріусом Третьої
Криворізької державної нотаріальної
контори Ситник О.О. від 05.08.2005 року
свідоцтво Серії ВСІ №788967, спадкова
справа №72, зареєстровано в реєстрі за
№1-3382.

06.06.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 укладено угоду, згідно якої
ОСОБА_2 передала, а відповідачі ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 отримали 2 500 грн. у
якості розрахунку за дачу.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
правила ст.220 ЦК України не поширюються
на правочини, які підлягають
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, оскільки момент
вчинення такого правочину відповідно
до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з
державною реєстрацією, а тому вони є
неукладеними і такими, що не породжують
для сторін прав і обов'язків.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Згідно зі ст.ст. 3,4 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, а суд, здійснюючи
правосуддя, захищає права, свободи та
інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб визначений
законами України.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, право приватної власності
набувається в порядку визначеному
законом і є непорушним.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що
договір купівлі-продажу земельної
ділянки укладається у письмовій формі
і підлягає нотаріальному посвідченню
та державній реєстрації.

Положеннями ч.2 ст. 220 ЦК України
передбачена можливість суду визнати
дійсним договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню, у разі, якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухиляється від його
нотаріального посвідчення.

В абзаці 2 пункту 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», роз'яснено, що
вирішуючи спір про визнання правочину,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, дійсним, судам необхідно
враховувати, що норма ч.2 ст. 220 ЦК
України не застосовується щодо
правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до ст.ст.210
та 640 ЦК України пов'язується з
державною реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 є
співвласниками земельної ділянки, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, що
належить їм на праві підставі
Свідоцтв про право на спадщину за
законом (а.с. 11-16).

06.06.2008 року відповідач ОСОБА_3 отримала
від позивача ОСОБА_2 2 500 грн. у якості
розрахунку за продану дачу (а.с. 8).

06.06.2008 року відповідач ОСОБА_4 отримала
від позивача ОСОБА_2 2 500 грн. у якості
розрахунку за продану дачу (а.с. 9).

06.06.2008 року відповідач ОСОБА_5 отримав
від позивача ОСОБА_2 2 500 грн. у якості
розрахунку за продану дачу (а.с. 10).

Як вбачається зі змісту розписок,
останні не містять істотних умов
договору купівлі-продажу, таких як,
зокрема, належність нерухомого майна
продавцю, порядок розрахунків,
передачі майна, тощо.

Дговір купівлі-продажу земельної
ділянки між сторонами у письмовій
формі не укладався, нотаріально не був
посвідчений та його державна
реєстрація не відбулася, хоча
відповідачі проживають в місті Кривому
Розі та мають можливість відвідати
нотаріальну контору для укладення
договору купівлі-продажу.

Таким чином, оскільки договір
купівлі-продажу земельної ділянки був
укладений у порушення зазначеного
закону, позивач не надала переконливих
доказів щодо ухилення відповідачів від
нотаріального посвідчення договору,
суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку, що він не є
укладеним і не створює прав та
обов'язків для сторін.

Доводи апеляційної скарги на увагу не
заслуговують, оскільки не спростовують
правильність висновків суду першої
інстанції щодо законності прийнятого
рішення.

Таким чином, установивши дійсні
обставини справи, суд першої інстанції
дав належну оцінку зібраним доказам,
правильно застосував норми
матеріального права, не допустив
порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення спору, та дійшов
обґрунтованого висновку, що позовні
вимоги позивачем не доведені, не
обгрунтовані, а тому немає підстав для
задоволення позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає рішення суду ухваленим з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, яке зміні чи
скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу від 10 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: