АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1391/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Колесніченко О.В. Доповідач -
Романюк М.М. Категорія 48
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі :

головуючого
Романюк М. М.

суддів
Макарова М.О., Петренко І. О.

при секретарі
Солод О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Індустріального районного суду
м.Дніпропетровська від 19 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з
вищезазначеним позовом у жовтні 2013
року. В обґрунтування заявлених вимог
посилалася на те, що рішенням
Індустріального районного суду
м.Дніпропетровська від 14 листопада 2011
року з відповідача на утримання їх сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто аліменти
в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу).
З урахуванням того, що відповідач на
даний час ніде офіційно не працює, має
заборгованість за аліментами в сумі 6 891
грн. 14 коп., умисно вчиняє дії зі
зменшення свого офіційного доходу,
хоча є працездатною, здоровою людиною
просить змінити розмір аліментів,
визначений рішенням суду та стягувати
аліменти в розмірі 800 грн. щомісячно.

Рішенням Індустріального районного
суду м.Дніпропетровська від 19
листопада 2013 року у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів, дійшла до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з їх
безпідставності.

З даним висновком судова колегія
погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
2006 року по 2011 рік та мають спільну
дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Індустріального районного
суду м.Дніпропетровська від 14
листопада 2011 року позовні вимоги
ОСОБА_2 про стягнення аліментів у
твердій грошовій сумі задоволено
частково та ухвалено стягувати з
ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/4 частини
його заробітку (доходу) до досягнення
повноліття, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку на утримання сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2
з 21 жовтня 2011 року. Дане рішення
позивачем не оскаржено.

Згідно ч.1 ст.184 СК України якщо платник
аліментів має нерегулярний, мінливий
дохід, частину доходу одержує в натурі,
а також за наявності інших обставин, що
мають істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір
аліментів, визначений за рішенням суду
або домовленістю між батьками, може
бути згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом.

З урахуванням того, що після ухвалення
рішення суду про стягнення аліментів у
розмірі 1/4 частини його заробітку
(доходу) до досягнення повноліття, але
не менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку не відбулося
зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я когось із сторін, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відмову у задоволенні позовних
вимог.

Посилання апелянта на те, що суд першої
інстанції не врахував, що відповідач
ніде не працює, хоча є працездатною
особою, не може бути прийнято до уваги,
оскільки на момент ухвалення рішення
про стягнення аліментів відповідач
також не працював і усі обставини, які
викладені у даному позові були
предметом дослідження та враховані при
розгляді справи 14 листопада 2011 року.

Приведені в апеляційній скарзі інші
доводи апелянта не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки вони
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та особистого тлумачення апелянтом
норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
правильно застосував правові норми та
ухвалив правильне по суті рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Індустріального районного
суду м.Дніпропетровська від 19
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді: