Справа № 424/7876/13-ц
Провадження №2/424/551/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року

Ровеньківський міський суд Луганської
області у складі:

головуючий суддя: Ібадова Н.П.

при секретарі Бурлака О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Ровенькиантрацит» про
становлення факту нещасного випадку на
виробництві, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору: управління виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
Луганській області, відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Ровеньки
Луганської області,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просив встановити факт нещасного
випадку на виробництві, який стався з
ним 02.03.1962р. на шахті №82 Алмазнянського
шахтоуправління м. Ровеньки, яка на
теперішній час реорганізована у
відокремлений підрозділ «Шахта №81
Київська» ДП «Ровенькиантрацит».

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що 02.03.1962р. на шахті №82
Алмазнянського ш/у стався нещасний
випадок - обвал гірничої маси -
внаслідок якого загинув ОСОБА_2. Під час
обвалу породи позивач знаходився на
місці події і отримав вдар обаполом,
через який його відбросило і він впав
разом з гірничим майстром у канавку.
Акт про нещасний випадок з позивачем не
складався, оскільки єдиним потерпілим
був визнаний загиблий ОСОБА_2. Вважає,
що внаслідок цієї події було завдано
шкоди його здоров'ю, що в подальшому
стало причиною втрати працездатності
та встановлення йому 3групи
інвалідності, тому звернувся до суду з
зазначеним позовом.

Відповідач позовні вимоги не визнав та
надав суду заперечення (а.с.17, 77), в яких
просив відмовити у задоволенні позову
через те, що внаслідок події, що мала
місце 02.03.1962 р., позивачеві не було
завдано ніяких травм, він не звертався
за медичною допомогою, а втрата ним
працездатності та отримана 3 група
інвалідності встановлені внаслідок
захворювання, яке він отримав під час
проходження строкової військової
служби в період з 29.12.1962 р. до 10.11.1964 р.

Від третьої особи - управління ВД Фонду
ССНВ у Луганській області - також
надійшли заперечення стосовно
позовних вимог (а.с.19-20), в яких
зазначено, що втрата позивачем
працездатності та встановлена йому 3
група інвалідності пов'язані з
захворюванням, отриманим під час
проходження військової служби, що
зазначене у висновках МСЕК, ніяких
доказів того, що позивачем було
отримано виробничу травму внаслідок
події 02.03.1962р. немає, а тому просили
відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач наполягав
на задоволенні позовних вимог з
підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача надала суду
пояснення аналогічні змісту
заперечень, що містяться в матеріалах
справи, та просила відмовити у
задоволенні позову.

Представники третіх осіб у судове
засідання не з'явилися, про час і місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, про причини неявки не
повідомили, проте надали заяви про
розгляд справи у їх відсутність (а.с.80,
81).

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши наявні у матеріалах справи
докази та оцінивши їх у сукупності,
судом встановлені наступні обставини
справи та відповідні їм
правовідносини.

В період часу з 19.12.1961р. до 06.07.1962р.
позивач працював електрослюсарем
підземних робіт на шахті №82
Алмазнянського шахтоуправління, що
нині є ВП «Шахта №81 Київська» ДП
«Ровенькиантрацит».

02.03.1962р. на зазначеній шахті трапився
нещасний випадок - обвал гірничої маси -
внаслідок якого загинув ОСОБА_2, у
зв'язку з чим був складений акт №53 за
формою Н-1 (а.с.79). Позивач перебував на
місці події. Інших актів про нещасний
випадок на виробництві за цією подією
не складалося.

Під час проведення розслідування
нещасного випадку свідок ОСОБА_3
пояснив, що під час обвалу гірничої
маси його разом з іншими робітниками
повітрям збило з ніг і вони попадали.
Позивач впав на нього (а.с.9).

01.12.1962р. позивач був призваний для
проходження строкової військової
служби і 29.12.1962р. склав військову
присягу. Проте постановою
військово-лікарняної комісії №16672/7 від
10.11.1964р. позивач визнаний непридатним
для проходження військової служби в
мирний час через захворювання та
придатним для нестроєвої служби у
військовий час. Позивачеві
встановлений діагноз: хронічний
гепато-холецистит, гепато-лієнальний
синдром з занепадом харчування,
хронічний гіперацидний гастрит.

Позивач є інвалідом 3 групи внаслідок
захворювання, отриманого в період
проходження військової служби, що
підтверджується довідкою МСЕК №190559
від 20.10.1984р. (а.с.7).

Зазначені обставини, крім
підтвердження їх письмовими доказами,
також визнаються обома сторонами, а
тому суд вважає їх доведеними.

Позивач все ж стверджує, що внаслідок
події, що відбулася 02.03.1962р., його
здоров'ю було завдано шкоди, що і стало
причиною втрати ним в подальшому
працездатності та встановлення йому
групи інвалідності, а тому наполягає,
щоб суд встановив факт того, що
внаслідок події 02.03.1962р. з позивачем
стався нещасний випадок.

У 1995р. позивач звернувся до суду м.
Ровеньки з заявою про встановлення
факту нещасного випадку на
виробництві, в якій просив суд
встановити факт нещасного випадку з
ним на виробництві для подальшого
отримання пенсії по інвалідності через
ушкодження на виробництві. Рішенням
Ровеньківського міського суду від
19.06.1995р. в задоволенні вимог відмовлено
через необґрунтованістю. На теперішній
час позивач звернувся до суду з
зазначеним позовом.

За таких обставин між сторонами виник
спір з приводу визнання факту
нещасного випадку на виробництві, що
привів до втрати працездатності, який
регулюється Законом України від
23.09.1999р. №1105-XIV «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЗУ від 23.09.1999р.
№1105-XIV нещасний випадок - це обмежена в
часі подія або раптовий вплив на
працівника небезпечного виробничого
фактора чи середовища, що сталися у
процесі виконання ним трудових
обов'язків, внаслідок яких заподіяно
шкоду здоров'ю або настала смерть.

Пунктом 7 Порядку проведення
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 30.11.2011р. №1232,
розкривається зміст поняття нещасного
випадку, як обмеженої в часі події або
раптового впливу на працівника
небезпечного виробничого фактора чи
середовища, що сталися у процесі
виконання ним трудових обов'язків,
внаслідок яких зафіксовано шкоду
здоров'ю, зокрема від одержання
поранення, травми, у тому числі
внаслідок тілесних ушкоджень, гострого
професійного захворювання і гострого
професійного та інших отруєнь,
одержання сонячного або теплового
удару, опіку, обмороження, а також у
разі утоплення, ураження електричним
струмом, блискавкою та іонізуючим
випромінюванням, одержання інших
ушкоджень внаслідок аварії, пожежі,
стихійного лиха (землетрусу, зсуву,
повені, урагану тощо), контакту з
представниками тваринного і
рослинного світу, які призвели до
втрати працівником працездатності на
один робочий день чи більше або до
необхідності переведення його на іншу
(легшу) роботу не менш як на один
робочий день, зникнення, а також
настання смерті працівника під час
виконання ним трудових (посадових)
обов'язків.

Факт нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання
розслідується в порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України,
відповідно до Закону України «Про
охорону праці».

Як вбачається з матеріалів справи
позивач дійсно був свідком події, що
сталася 02.03.1962р. на шахті №81
Алмазнянського ш/у, оскільки
знаходився на місці аварії та зазнав
певного впливу руйнівної сили обвалу
гірничої маси, бо був збитий з ніг, що
підтверджується поясненнями позивача
та свідка тих подій ОСОБА_3 (а.с.9). Разом
з тим позивачем не надано суду жодного
доказу того, що внаслідок тих подій
його здоров'ю було завдано шкоди.
Зокрема, відсутні будь-які докази того,
що позивач потребував медичної
допомоги, звертався за такою допомогою
до закладів охорони здоров'я, перебував
на лікуванні внаслідок травматизму,
отриманого на місці події 02.03.1962р. та
інше.

Актом №53 від 03.03.1962р. (а.с.79) встановлено,
що внаслідок спуску гірничої породи
було травмовано лише робітника ОСОБА_2.
Будь-яких інших постраждалих від даної
події в акті не зазначено.

Крім того, 01.12.1962р. позивач був
призваний на строкову військову службу
у Збройних Силах СРСР. Сам факт призову
на військову службу свідчить про те, що
на момент призову стан здоров'я
позивача був задовільний і тому він був
визнаний пригідним для проходження
такої служби. Натомість погіршення
стану здоров'я позивача під час
проходження ним військової служби
стало причиною того, що 10.11.1964р.
постановою ВВК при Ухтинському
військкоматі Комі СРСР, позивача
визнано негідним для військової служби
у мирний час через захворювання
(хронічний гіперацидний гастрит). Цією
ж постановою підтверджено факт того, що
захворювання отримано в період
проходження військової служби. Як
вбачається з довідки МСЕК №190559 (а.с.7)
під час медичного обстеження в період з
18.10.1984р. до 20.10.1984р. позивачеві
встановлено безстроково 3 групу
інвалідності через захворювання,
отримане під час проходження
військової служби.

Таким чином, причинний зв'язок між
втратою працездатності (встановлення
інвалідності) та захворюванням,
отриманим позивачем під час
проходження військової служби,
встановлений та підтверджений у
встановленому законом порядку, а тому
ствердження про те, що втрата
працездатності пов'язана з нещасним
випадком на виробництві, є
передчасними і непідтвердженими.

Відповідно до ст.60
Цивільно-процесуального кодексу
України сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог. Доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.
Всупереч зазначеним нормам ЦПК позивач
не надав суду доказів завдання йому
шкоди внаслідок події, що трапилася
02.03.1962р. на шахті №81 Алмазнянського ш/у,
а тому підстави для визнання факту
нещасного випадку на виробництві з
позивачем відсутні.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Оскільки позовні вимоги задоволенню не
підлягають, то відповідно до ст.88 ЦПК
судові витрати, понесені позивачем
відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст.7, 10-12, 27, 31, 88, 209, 212-215, 218
Цивільно-процесуального кодекс
України, ст.13,14 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: Н.П. Ібадова

17.02.2014