Справа №442/7849/14-ц
Провадження №2/442/2395/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

при секретарі - Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс»» про визнання договору недійсним із застосуванням наслідків його недійсності, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом в якому просить: визнати недійсним договір № 010812, укладений 23 липня 2014 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» в його користь грошові кошти сплачені за договором № 010812 у сумі 20000 грн..

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 23 липня 2014 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» було укладено Договір № 010812 фінансового лізингу. Згідно п. 1.3, 1.5, 1.7, 1.8 якого лізингодавець (Відповідач) бере на себе зобов»язання придбати предмет лізингу (трактор МТЗ 82.1.26) вартістю 200 000,00 (двісті тисяч) грн. у власність та передати його у користування лізингоодержувача (Позивача) протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлейня; даного договору (10% від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмета (3% від вартості предмета лізингу).

Відповідно до п. 1.3 укладеного договору фінансового лізингу, лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - трактор МТЗ-82.1.26, зазначений у п. 1.1 договору та специфікації, що є додатком № 3 до договору, вартістю 200000 грн. у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачу ) на строк та на умовах, передбачених договором. Предмет лізингу є власністю лізингодавця (п. 1.5 договору).

Пунктами 1.7, 1.8 договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізйнгоодержувачеві протягом строку не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу, комісії за організацію та оформлення договору (10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж 12 місяців з моменту підписання договору, платежами визначеними в додатку № 1 до договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувач.

23 липня 2014 року ним, на виконання умов договору було сплачено комісію за організацію та оформлення договору в сумі 20000,00 (двадцять тисяч) грн. на розрахунковий рахунок відповідача.

Підписанню договору передували обставини, за яких він не мав можливості здійснити юридичний аналіз умов договору, так як не має юридичної освіти, а представник Відповідача відмовився надати зразок договору для вивчення його умов за участю фахівця у галузі права, мотивувавши, що регламентом компанії забороняється до підписання договору клієнтом залучати третіх осіб. Додавши, що про всі можливі ризики, та/або незрозумілі пункти умов договору він роз'яснить особисто.

Проаналізувавши правовий зміст та форму договору після підписання за участю фахівця права, йому повідомили, що умови договору є несправедливими та нечесними, всупереч принципу добросовісності містять істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на його шкоду, суперечить чинним нормам законодавства, що регулюють відносини сторін договору фінансового лізингу, нормам ЦК України, а тому він змушений звернутися з даним позовом в суд за захистом своїх прав та інтересів.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити.

Представник відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» в судове засідання не з?явився, подав письмове заперечення, в якому вважає, що позовні вимоги є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з підстав викладених в письмовому запереченні.

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов переконання, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного:

Матеріалами справи встановлено, що 23 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» було укладено Договір № 010812 фінансового лізингу. Згідно п. 1.3, 1.5, 1.7, 1.8 даного договору, лізингодавець (ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс») бере на себе зобов»язання придбати предмет лізингу (трактор МТЗ 82.1.26) вартістю 200 000,00 (двісті тисяч) грн. у власність та передати його у користування лізингоодержувача (ОСОБА_1М.) протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлейня; даного договору (10% від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмета (3% від вартості предмета лізингу). Предмет лізингу є власністю лізингодавця (п. 1.5 договору). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж 12 місяців з моменту підписання договору, платежами визначеними в додатку № 1 до договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувач.

23 липня 2014 року ним, на виконання умов договору було сплачено комісію за організацію та оформлення договору в сумі 20000,00 (двадцять тисяч) грн. на розрахунковий рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс». (а.с. 25)

Умови договору свідчать про те, що надання послуг при придбанні товару за оспорюваним договором фінансового лізингу, який укладений на умовах програми «Автофінанс» та умовами якого передбачена сплата коштів авансом від фізичної особи протягом року, а також комісії за організацію та оформлення договору, комісії за передачу предмета лізингу, містить ознаки фінансової послуги, пов'язаної з прямим та опосередкованим залученням фінансових активів від фізичних осіб.

Згідно п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги_та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими послугами вважаються, зокрема, послуги з фінансового лізингу.

Відповідно до ч.1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Згідно інформації, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 19.09.2014 року за вихідним № 7487/16-09, TOB «Лізінгова компанія «Автофінанс», до Державного реєстру фінансових установ не вносилась, статусу фінансової установи не набувала, ліцензії на надання фінансових послуг не отримувала. Водночас, Товариство внесено до реєстру юридичних осіб, які не є юридичними установами, але мають право надавати окремі види фінансових послуг. Довідка про взяття на облік юридичної особи серії ФЛ №486 від 11.09.2012 року з правом надання фінансової послуги з фінансового лізингу.

Факт наявності права надання фінансової послуги з фінансового лізингу, передбаченого п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не надає права TOB «Лізінгова компанія «Автофінанс» здійснювати діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що перемагають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» така діяльність може здійснюватись виключно фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

На офіційному сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у, сфері ринку послуг, знаходиться державний реєстр фінансових установ, що мають право надавати фінансові послуги, в даному реєстрі інформація про TOB «Лізінгова компанія «Автофінанс» відсутня. На цьому ж сайті, за інформацією Нацкомфінпослуг розміщено перелік окремих юридичних осіб, які в порушення вимог законодавства, надають фінансову послугу з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах без набуття статусу фінансової установи та отримання відповідної ліцензії, серед якого під №18 TOB «Лізінгова компанія «Автофінанс», код за .

Згідно ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії) може бути визнаний судом недійсним.

Аналіз як самого договору та і Додадків №1 та Додатку №2 до нього свідчить про нечесну підприємницьку діяльність, яку проводить Відповідач, метою якої є залучення сторонніх фінансових ресурсів для власних потреб та небажання продавати визначений видом діяльності товар і надавати фінансові послуги, а якщо вони і будуть надаватись то лише на розсуд відповідача.

В судовому засіданні позивач наданими суду квитанціями підтвердив той факт, що на виконання спірного договору він перерахував Відповідачеві 20000 грн.(а.с.25).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною(сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

За положеннями ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.216 ЦК України правочини, здійснені із використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд України у своїй постанові від 23.05.2012 р. у справі за позовом до ПАТ «Філдес Україна» про визнання договору недійсним, повернення коштів та стягнення моральної шкоди.

Відповідно до вимог п.8 Постанови Плену Верховного Суду України від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Суд вважає, що позивач в момент укладення спірного договору №010812 від 23.07.2014р. був введений відповідачем в оману відповідно настання тих наслідків на які очікував ОСОБА_1

В зв'язку із викладеним суд вважає, що діяльність ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» при укладанні нею 23.07.2014 р. із ОСОБА_1 договору з надання послуг спрямованих на придбання трактора МТЗ-82.1.26 слід визнати нечесною підприємницькою діяльністю.

Виходячі із цього суд вважає необхідним договір укладений 23.07.2014 р. між Позивачем і Відповідачем договір №010812 купівлі-продажу трактора МТЗ-82.1.26 визнати недійсним з моменту його укладення із застосуванням наслідків визнання його недійсності стягнувши із ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс»на користь ОСОБА_1 20000 грн. сплачених останнім в рахунок його виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 79, 80, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 203, 227, 230 ЦК України, Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, визнати недійсним договір № 010812 від 23 липня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс»» в користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 20000 грн., сплачені за договором № 010812 від 23.07.2014 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс»» в користь держави: судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення - з дня отримання такого.

Суддя: Крамар О.В.