У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області у складі:

Головуючого
судді: Демянчук С.В.

суддів:
Гордійчук С.О., Ковалевича С.П.,

секретаря
судового засідання: Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Гощанського районного суду
Рівненської області від 31 жовтня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа на стороні
відповідача - приватний нотаріус
ОСОБА_3 про визнання договорів
купівлі-продажу недійсними, скасування
державної реєстрації договору купівлі
продажу житлового будинку, визнання
недійсними державних актів на право
приватної власності на земельні
ділянки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Гощанського районного суду
Рівненської області від 31 жовтня 2013
року в задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа на стороні
відповідача - приватний нотаріус
ОСОБА_3, про визнання договорів
купівлі-продажу недійсними, скасування
державної реєстрації договору
купівлі-продажу житлового будинку,
визнання недійсними державних актів на
право приватної власності на земельні
ділянки відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
вказує, що рішення суду першої
інстанції є незаконним,
необґрунтованим, неповно та невірно
встановлені обставини, які мають
значення для справи, внаслідок
неправильного дослідження доказів та
їх оцінки, а відтак ухвалене з істотним
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а тому підлягає
скасуванню.

Вважає, що при укладенні договорів
купівлі-продажу житлового будинку з
надвірними будівлями та земельних
ділянок, укладених між нею та
відповідачем порушено насамперед
вимоги ст. 655 ЦК України де
зазначається,

________________________________________________________________________
_____________________

Провадження № 22ц-787/20/2014
Головуючий у суді 1 інстанції:
Пацко Д.В.

Доповідач : Демянчук С.В.

що за договором купівлі-продажу одна
сторона /продавець/ передає або
зобов'язується передати майно у
власність другій стороні /покупцеві/, а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно і сплатити за нього
певну грошову суму. Жодної з
перерахованих вимог закону, крім
нотаріального посвідчення договорів
сторонами не виконано.

Зазначає, що наміру продати будинок та
земельні ділянки ОСОБА_2 чи кому-небудь
іншому у неї не було. Напередодні між
ними було досягнуто домовленості про
те, що відповідач буде доглядати її до
смерті, а тільки після цього їй у
власність перейде спадкове майно.
Однак потім позивач довідалась, що таку
домовленість слід було оформити у
нотаріуса, як договір довічного
утримання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 229
ЦК України, якщо особа, яка вчинила
правочин, помилилася щодо обставин, які
мають істотне значення, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним:
істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін.

Крім того вказує, що після укладення
договорів купівлі-продажу
відповідачем не сплачено грошових
коштів за придбане майно, а вона
залишилася проживати у своєму будинку
надалі, тобто виконання даних
договорів не відбулося.

Просить оскаржуване рішення скасувати
та ухвалити нове рішення, яким визнати
недійсним договір купівлі-продажу
житлового будинку з надвірними
будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1,
вартістю 39600 гривень, який укладено 28
серпня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_3 та скасувати його державну
реєстрацію; визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,25 га, що розташована у с. Бабин
Гощанського району Рівненської
області, надану для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
вартістю 27700 гривень, який укладено між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 28 серпня 2012 року та
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_3; визнати недійсним Державний
акт на право приватної власності на
ім'я ОСОБА_2 на цю земельну ділянку;
визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,1487 га, що розташована в с.
Бабин Гощанського району Рівненської
області, надану для ведення особистого
селянського господарства, вартістю 12077
гривень, який укладено між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 28 серпня 2012 року та нотаріально
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_3; визнати недійсним Державний
акт на право приватної власності на
ім'я ОСОБА_2 на цю земельну ділянку та
стягнути з відповідача на її користь
витрати по справі.

У судовому засіданні ОСОБА_1, її
представник, підтримавши апеляційну
скаргу повністю, надали пояснення в
межах її доводів.

ОСОБА_2, заперечуючи проти задоволення
апеляційної скарги, покликалася на
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, а також вимог, заявлених в суді
першої інстанції, правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 28 серпня 2012 року
між позивачкою - ОСОБА_1 та
відповідачкою - ОСОБА_2 було укладено
договори купівлі-продажу: житлового
будинку з надвірними будівлями
АДРЕСА_1, за 39600 грн. (договір ВРХ №
475758); земельної ділянки площею 0,2500 га,
що розташована в с. Бабин та надана для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, за 27700 грн. (договір
ВРХ № 475759); земельної ділянки площею
0,1487 га, надану для ведення особистого
селянського господарства, за 12077 грн.
(договір ВРХ № 475760). Дані
договори підписано сторонами,
справжність підписів підтвердили
сторони, договори посвідчено приватним
нотаріусом Гощанського нотаріального
округу ОСОБА_3. В договорах зазначено,
що суму продавець отримала від покупця
повністю до підписання даних
договорів./а.с.4-6/.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 229 ЦК України
якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов"язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

При вчиненні даного правочину воля
продавця до вчинення правочину і
результат правочину узгоджуються,
оскільки матеріалами справи доведено,
що сторони до укладення оспорюваних
угод приїзджали для консультації до
нотаріуса, та всі можливі варіанти угод
нотаріусом було запропоновано, однак
позивачка наполягла на укладенні саме
договорів купівлі - продажу.

Зі змісту п. 6 договору дарування
вбачається, що в момент його укладення
сторони ствердили, що вони не визнані
недієздатними чи обмежено дієздатними,
укладення договору відповідає їх
інтересам, волевиявлення є вільним і
усвідомлюваним і відповідає їх
внутрішній волі, умови договору
зрозумілі і відповідають реальній
домовленості сторін, договір не
приховує іншого правочину і
спрямований на реальне настання
наслідків, які обумовлені в ньому.
Кошти за договором продавець отримала
від покупця повністю до підписання
даних договорів, про що вказано в п. 3, 4
договорів купівлі- продажу

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

У поданій позовній заяві ОСОБА_1
просила визнати недійсними договори
купівлі-продажу з підстав вчинення їх
під впливом помилки, однак її доводи в
суді першої інстанції, в апеляційній
скарзі, та в суді апеляційної інстанції
зводяться як до підстав позову
визнання договорів недійсними як з
підстав обману, так і помилки, що є
взаємовиключними обставинами.
Уточнивши при апеляційному розгляді
справи підстави позову, позивачка та її
представник зазначили, що просять
визнати оспорювані правочини як такі,
що вчинені під впливом помилки.

Виходячи з уточнених позовних вимог та
наявних доказів, обставин встановлених
по справі, колегія суддів погоджується
з висновками суду першої інстанції про
правильність висновків суду про
відмову в задоволенні позовних вимог
саме з підстав вчинення правочинів під
впливом помилки.

Що ж до висновків суду про відмову в
задоволенні позову щодо вчинення
правочинів з підстав обману, то їх слід
виключити з мотивувальної частини як
зайві, оскільки, як зазначалося, дві ці
підстави є взаємовиключними. Окрім
того, з таких підстав позову не
заявлялося.

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги до правочинів, їх
невиконання є підставою для визнання
правочинів недійсними.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом. У
разі визнання правочину недійсним
особа, яка помилилася в результаті її
власного недбальства, зобов'язана
відшкодувати другій стороні завдані їй
збитки. Сторона, яка своєю необережною
поведінкою сприяла помилці,
зобов'язана відшкодувати другій
стороні завдані їй збитки.

Обставини, щодо яких помилилася
сторона правочину, мають існувати саме
на момент вчинення правочину.

На підтвердження своїх вимог про
визнання правочину недійсним особа
повинна довести, що така помилка дійсно
мала місце, а також, що вона має істотне
значення.

Під помилкою, яка має істотне значення,
цивільне законодавство розуміє
помилку в характері (природі)
правочину, прав та обов'язків сторін.

Судом не встановлено обставин щодо
яких саме умов правочину помилялася
позивачка, чи є ці умови істотними та
якими доказами це підтверджується.

Як вбачається з доводів позивачки, її
дії при укладенні оспорюваних угод
були спрямовані на оформлення
договорів довічного утримання.

Відхиляючи такі доводи позивачки,
колегія суддів вважає їх суперечливими
щодо обставин справи і такими, що в
сукупності свідчать про її намір саме
на укладення договорів
купівлі-продажу.

Про це свідчить послідовність подій,
які передували укладенню договорів та
після їх укладення: попередні
консультації з нотаріусом, досягнення
ціни угод, отримання коштів,
роз,яснення нотаріусом умов, змісту,
наслідків правочинів, можливість
укладення інших договорів, однак
сторони виявили бажання укласти саме
договори купівлі-продажу, на тексті
спірних правочинів наявані виконані
підписи сторін, що визнано позивачкою.

За встановлених обставин в сукупності
вбачається, що ОСОБА_1 при укладанні
оспорюваниих договорів
купівлі-продажу мала намір на
відчуження належних їй на праві
власності будинковолодіння та
земельних ділянок шляхом укладення
договорів купівлі-продажу, вона знала
та усвідомлювала правову природу та
зміст правочинів, які вона вчиняла.

Згідно норм України, помилка внаслідок
власного недбальства, незнання закону
чи неправильного його тлумачення
однією зі сторін не є підставою для
визнання правочину недійсним.

Оскільки судом встановлено, що вимоги
позивачки є безпідставними, на момент
укладення договорів купівлі-продажу
між позивачкою та відповідачкою було
дотримано вимоги закону щодо форми,
змісту та нотаріального посвідчення
договорів, здійснено їх державну
реєстрацію, тому судом першої
інстанції обґрунтовано також
відмовлено в задоволенні позовних
вимог про скасування державної
реєстрації договору купівлі-продажу
житлового будинку, визнання недійсними
державних актів на право приватної
власності на земельні ділянки .

Відповідно до норм процесуального
права передбачається, що обставини
цивільних справ з'ясовуються судом на
засадах змагальності; в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів. Щодо обов'язку
доказування і подання доказів, то кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень. Однак,
будь-яких належних та достатніх
доказів, які б спростовували висновки
суду, ОСОБА_1 суду не надала.

Так, доводи апеляційної скарги про
намір укладення ОСОБА_1 договору
довічного утримання є голослівними,
оскільки жодними достатніми та
належними доказами не спростовано
висновок суду щодо відсутності
волевиявлення позивачки на укладення
договору довічного утримання, та,
навпаки, встановлені обставини
свідчать, що волевиявлення позивачки
при укладенні оспорюваних правочинів
було вільним і відповідало її
внутрішній волі.

Таким чином, судова колегія не
знаходить правових підстав не
погодитися з висновками суду першої
інстанції, оскільки вони ґрунтуються
на матеріалах справи, які ретельно
досліджені у ході розгляду справи.
Висновки суду першої інстанції вірно
обґрунтовані у мотивувальній частині
рішення і судова колегія з ними
погоджується оскільки вони повністю
відповідають обставинам справи, яким
суд дав вірну оцінку.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів апеляційного суду приходить до
висновку, що судом першої інстанції
були правильно, всебічно і повно
встановлені обставини справи, характер
правовідносин, які виникли між
сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв"язку із чим
рішення підлягає залишенню без змін, як
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 11, 303, 304, 308, 313, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Гощанського районного суду
Рівненської області від 31 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий суддя:
С.В. Демянчук

Судді :
С.О. Гордійчук

С.П. Ковалевич