Провадження №2/761/5130/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 грудня 2014 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Булах Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» про визнання недійсною окремої частини правочину, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) 03 червня 2014 року, в особі свого представника, звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» (далі - Відповідач) про визнання недійсною окремої частини правочину.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 травня 2008 року між ним та Відповідачем було укладено Кредитний договір (далі - Договір), згідно з пунктом 1.1. якого йому було надано кредит у розмірі 134 550 доларів США на споживчі цілі. Зауважив, що надання Відповідачем кредиту в іноземній валюті суперечить діючому законодавству України, оскільки єдиним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є гривня. Водночас зазначив, що укладаючи спірний правочин він вважав, що сторони діють відповідно до чинного законодавства і, що зростання курсу долара по відношенню до гривні на час дії Договору не відбудеться. Зазначив, що Відповідач, надавши кредит в іноземній валюті, переклав ризики, пов`язані із знеціненням валюти на Позивача, тобто включив у Договір положення, які завідомо є невигідними для Позивача. Зауважив, що у зв'язку з фінансовою кризою, істотно змінилися обставини, якими сторони керувалися при укладенні Договору. Просить суд ухвалити судове рішення, яким визнати недійсним пункт 1.1. Кредитного договору, укладеного 14 травня 2008 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Надра».

Представник Позивача у судове засідання не з'явився. Подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність сторони Позивача, посилаючись на неможливість бути присутнім у судовому засіданні, у зв`язку із відрядженням.

Суд знаходить можливим розгляд справи у відсутність сторони Позивача на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник Відповідача не заперечував щодо розгляду справи у відсутність останніх.

Представник Відповідача у судовому засіданні позов не визнав, у задоволенні позовних вимог просив суд відмовити у повному обсязі. Свою правову позицію обґрунтовував тим, що Позивач добровільно обрав валюту кредитування, протягом тривалого часу погашав кредит, погоджуюсь таким чином та визнаючи всі умови Договору. Вважає позов безпідставним та надуманим.

Заслухавши пояснення представника Відповідача, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Виходячи зі змісту статті 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

За змістом частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 1055 Цивільного кодексу України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Судом встановлено, що 14 травня 2008 року між Позивачем та Відповідачем укладено Кредитний договір № 211/П/РП/2008-840 (далі - Договір) (а.с. а.с. 5-9).

За змістом пункту 1.1. Договору, банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 134 550 доларів США 00 центів в порядку і на умовах, визначених цим Договором за програмою «Іпотечний конструктор» (а. с. а.с. 5-9).

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статтями 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Відповідно до пункту 2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого Постановою Національного банку України № 275 від 17 липня 2001 року, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку України, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких:

неторговельні операції з валютними цінностями;

операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами;

ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України;

залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України;

залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках;

інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

Як вбачається із матеріалів справи, 23 серпня 2002 року Національним банком України Відповідачу було видано банківську ліцензію № 21 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а 04 листопада 2005 Відповідач отримав Дозвіл № 21-2 з Додатком до нього, на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», із переліком операцій, які має право здійснювати Відповідач.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо валютних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» № 15-93, є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій. Оскільки Відповідач отримав вказану ліцензію у встановленому законодавством порядку, здійснення ним кредитних операцій в іноземній валюті не суперечить вимогам чинного законодавства.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що на час укладення спірного правочину, на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу, наданих Національним банком України, Відповідач був наділений правом здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про Національний банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України.

Відповідно до Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 496 від 12 листопада 2003 року, офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється щоденно.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що Позивач необґрунтовано припускав незмінність курсу долара США по відношенню до національної валюти - гривні. При цьому, Позивач не був позбавлений можливості отримати кредит в національній валюті або обрати інші умови кредитування.

До того ж, суд встановив, що 07 травня 2008 року Позивач своїм підписом на Анкеті-заяві клієнта на оформлення Кредитного пакету «Житлові рішення» засвідчив обрання валюти кредитування - долар США.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Виходячи із фактичних обставин справи, встановлених судом, зокрема, спірний правочин був спрямований на набуття цивільних прав та обов'язків, сторони спірного правочину були наділені необхідним обсягом цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним та відповідало їх внутрішній волі, крім того, правочин був спрямований на реальне настання наслідків, обумовлених ним, суд не приймає позицію Позивача і знаходить, що позов є безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного, на підставі статті 99 Конституції України, статей 192, 202, 203, 215, 627, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про Національний банк України», Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» № 15-93, керуючись статтями 10, 11, 13, 60, 61, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» про визнання недійсною окремої частини правочину - в і д м о в и т и у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :