Справа №487/7129/13-ц 13.10.2014 13.10.2014 13.10.2014
Справа № 22ц - 784/2265/14 Головуючий у
першій інстанції: Щербина С.В.
Категорія 48 Доповідач
в апеляційній інстанції: Кутова Т.З.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 жовтня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючої судді:
Кутової Т.З.,

суддів:
Крамаренко Т.В.,

Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання:
Шпонарською О.Ю.,

за участю: відповідача ОСОБА_4 та його
представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 24 червня 2014
року, ухвалене за позовом

ОСОБА_6 до ОСОБА_4

про поділ майнових зобов'язань та
понесених спільних витрат одним з
подружжя шляхом стягнення грошей

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_6
звернулася до суду з позовною заявою
до ОСОБА_4 про поділ майнових
зобов'язань та понесених спільних
витрат одним з подружжя шляхом
стягнення грошей.

В позові зазначено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі
під час якого придбали у спільну
часткову ( по ? частці) власність
квартиру АДРЕСА_1 частково за кошти,
отримані позивачкою за кредитним
договором і частково за особисті
кошти відповідача. Після розірвання
шлюбу 23 жовтня 2012 року вказану
квартиру сторони за взаємною згодою
продали за 39000 доларів США та
відповідно до частки сплаченої
кожним при купівлі квартири їх
розподілили. Так відповідач отримав
25000 доларів США, а залишок коштів в
сумі 14000 доларів США - позивачка. З
вказаної частини коштів позивачка
сплатила кредит в сумі 7000 грн., всі
витрати, пов'язані з оформленням
договору купівлі-продажу квартири, а
саме: 5007 грн. 38 коп. податок, 300 грн.
за зняття заборони на відчуження, 266
грн. 60 коп. витяг з БТІ, 600 грн.
експертиза вартості квартири, крім
цього, 2261 грн. 36 коп. та 556 грн. 90 коп.
сплатила заборгованість по
комунальним платежам. Посилаючись на
те, що вказані витрати є спільним
зобов'язанням подружжя, просила
стягнути їх половину, в сумі 43483 грн.
12 коп. із відповідача.

Крім цього, за період шлюбу
позивачка отримувала кредити у
різних банках на різні суми, які нею
були витрачені на ремонт квартири та
придбання меблів, в зв'язку з чим
позивачка просила стягнути з
відповідача 9000 грн., 6000 грн. та 14000
грн., тобто половину вказаних
кредитних коштів, а також 1700 доларів
США, що в еквіваленті становить 13600
грн., які позивачка отримала в
порядку спадкування та витратила в
інтересах сім'ї. Таким чином
позивачка просила стягнути з
відповідача 63100 грн. компенсації в
зв'язку з розподілом майнових
зобов'язань та понесених спільних
витрат одним з подружжя.

Уточнюючи позовні вимоги,
остаточно позивачка просила стягнути
з відповідача 39007 грн. 50 % від 78014 грн.
особистих коштів витрачених на
сплату іпотечного кредиту за продану
квартиру після розлучення, 4496 грн. 12
коп. 50 % від 8992 грн. 24 коп. витрат на
податки, сплату за витяг в БТІ та
технічний паспорт, комунальні послуги
та сплату податку на дохід з
продажу, який вона сплатила за
відповідача, 44550 грн, що дорівнює 5500
доларів США, які були передані
відповідачу з грошей отриманих за
продаж квартири понад вартості його
частки для придбання ним квартири,
23000 грн. , тобто 50 % компенсації за
отримані кредити на ремонт та
потреби сім'ї, за якими залишилися
фінансові зобов'язання та підлягають
сплаті, а всього на 111053 грн. 12 коп.

Рішенням Заводського районного
суду м. Миколаєва від 24 червня 2014
року позов задоволено. Стягнуто на
користь ОСОБА_6 з відповідача ОСОБА_4
131788 грн. 12 коп. грошової компенсації,
застосувавши курс долара США на день
розгляду справи.

В апеляційній скарзі відповідач
просить вказане рішення суду
скасувати, а в задоволенні позову
відмовити, посилаючись на те, що суд
не в повній мірі з'ясував обставини
справи та безпідставно вважав
доведеними обставини, які не
підтверджені доказами.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення відповідача та його
представника, дослідивши письмові
докази по справі, колегія суддів дійшла
висновку про наявність підстав для
задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається
і таке встановлено судом, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з
3 грудня 2010 року (а.с. 8).

Під час перебування в шлюбі
сторони на підставі договору
купівлі-продажу від 4 березня 2011 року
придбали квартиру АДРЕСА_2 в спільну
часткову власність із зазначенням
частки кожного по ? (а.с. 9-10).

Із змісту позовної заяви
вбачається і таке сторони підтвердили
в судовому засіданні, що на придбання
вказаної квартири витрачено кошти,
частина яких належала особисто
відповідачу, а частина була отримана
позивачкою на підставі договору
кредиту з ПАТ «Ерсте Банком» в сумі
70000 грн. в забезпечення якого вказана
квартира передана в іпотеку банку
(а.с. 8-13).

23 жовтня 2012 року сторони
розірвали шлюб (а.с. 15).

20 грудня 2012 року за
нотаріально посвідченим договором
купівлі-продажу ОСОБА_6 та ОСОБА_4
продали належну їм квартиру ОСОБА_7
за 98960 грн. (а.с. 22). Позивачка
зазначала, що гроші за квартиру були
передані в іноземній валюті, а саме
39000 доларів США, з яких 25000 доларів США
вона передала відповідачу, як
повернення його особистих коштів
витрачених при покупці цієї квартири,
а за рахунок залишку в розмірі 14000
доларів США були здійснені витрати
необхідні для оформлення договору
купівлі-продажу, сплачено
заборгованість за комунальними
платежами та погашено кредитну
заборгованість.

Так, районний суд в
оскаржуваному рішенні, погоджуючись з
доводами позивачки, зазначив, що
оскільки частки сторін в проданій
квартирі були рівними, то кожен із
співвласників повинен отримати
рівну кількість грошей. Проте,
враховуючи, що відповідачу передано
грошових коштів на 5500 доларів США
більше від половини ціни (39000 : 2=19500;
25000-19500= 5500), то вказана сума має бути
стягнута з останнього на користь
позивачки.

Такий висновок суду не ґрунтується
на матеріалах справи та протирічить
наявним доказам в матеріалах справи.

Відповідно до положень ст. 60 СК
України майно, набуте подружжям під
час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної
сумісної власності. Положеннями
п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України встановлено, що
особистою власністю дружини чи
чоловіка є майно, набуте нею, ним за
час шлюбу, але за кошти, які належали
їй, йому особисто.

Судом безспірно встановлено, що
відповідачем витрачено на придбання
спільної квартири особисто належні
йому кошти, в зв'язку з чим,
відповідна частина придбаної
квартири, не була спільною, а належала
йому на праві особистої власності, а
інша частина квартири, яка придбана за
кредитні кошти, незалежно від того
на чиє ім'я вона оформлена, мала
правовий режим спільної власності
подружжя.

В зв'язку з чим, частка коштів, які
передані відповідачу з продажу
вказаної квартири, в сумі 25000 доларів
США - є його особистою власністю. Про
це зазначено в позові та
підтверджується виданими
відповідачем розписками. Так, в
розписці на суму 500 доларів США
відповідач вказав про їх отримання
та наміри укласти договір задатку в
рахунок придбання для себе житла, а в
розписці про отримання 24500 доларів США
вказав, що майнових претензій до
позивачки не має (а.с.61-62). Таким чином
зміст вказаних розписок підтверджує
наведене вище, а саме що відповідач
отримав належні йому особисто кошти
і ніяких зобов'язань, зокрема їх
повного чи часткового повернення з
зазначенням строків та умов, останній
на себе не брав. За вказаних
обставин, підстави для стягнення з
відповідача 65285 грн., що дорівнює 5500
доларів США, відсутні, а зворотній
висновок суду в цій частині
оскаржуваного рішення є невірним.

Інша ж частка коштів, які
залишилися від продажу квартири
(39000-25000) 14000 доларів США є спільними
коштами подружжя.

Вирішуючи вимоги щодо поділу витрат
сплачених позивачкою при оформленні
договору купівлі-продажу квартири, як
то сплата податків, витягу з
БТІ,зняття заборони відчуження
квартири, вартість експертизи, та
сплату позивачкою заборгованості за
комунальними платежами по спільним
зобов'язанням, усього на суму 8992 грн. 24
коп., а також кошти сплачені
позивачкою за спільними кредитними
зобов'язаннями в сумі 70000 грн. (в
рішенні помилково зазначено 78014 грн.),
які витрачені на придбання квартири,
та стягуючи на користь позивачки
відповідно 4496 грн. 12 коп. та 39007 грн., суд
помилково виходив з того, що
позивачка здійснила вказані витрати
за власні кошти.

Враховуючи, що зобов'язання стосовно
сплати заборгованості за
комунальними платежами, які виникли
під час перебування в шлюбі, та
кредитні зобов'язання за кредитним
договором укладеним з ПАТ «Ерсте
Банк» під час шлюбу та використані
на придбання частини квартири в
інтересах сім'ї, були спільними
зобов'язаннями подружжя та, вказані
зобов'язання були виконані за
рахунок спільних коштів подружжя,
підстави для стягнення вказаних
судом грошових компенсацій одному з
подружжя - відсутні. Також не
підлягає стягненню на користь
позивачки частина вказаних витрат
пов'язаних з укладенням договору
купівлі-продажу квартири, так, як
вказані витрати також здійснені за
спільні кошти.

В зв'язку з чим суд безпідставно
послався на положення ст. 360 ЦК
України, якою передбачено обов'язок
співвласника майна брати участь в
витратах на управління та утримання
належного йому майна, оскільки
відповідач виконав вказаний
обов'язок, так як всі наведені платежі
здійснені за рахунок спільних коштів
подружжя.

Також, судом встановлено, що
позивачка уклала декілька договорів
на користування кредитними картками.
Зокрема до укладення шлюбу 15 жовтня
2010 року з «Банком «Русский стандарт»
на суму 6000 грн., а в подальшому ліміт
картки збільшено ще на 6000 грн. (а.с. 30). 7
жовтня 2011 року укладено кредитний
договір з «Райффайзен Банк Аваль» на
суму 10000 грн. та 10 листопада 2011 року з
«ОТП Банк» на суму 18000 грн. (а.с. 35-33).

Як зазначала позивачка вказані
кредитні кошти вона витратила на
виготовлення та придбання вбудованих
меблів в квартиру, будівельних
матеріалів для її ремонту, ламінат та
підкладки під ламінат,
металопластикових вікон, металевих
дверей та іншого обладнання.

Вирішуючи питання про поділ
вказаних витрат, та стягнення з
відповідача 23000 грн., районний суд
виходив з того, що матеріалами справи
доведено витрати вказаних кредитних
коштів на поліпшення квартири, в
зв'язку з чим вказані кредитні
договори слід вважати такими, що
укладені в інтересах сім'ї, а тому і
зобов'язання за ними підлягають
поділу між подружжям.

Між тим, із змісту позовних вимог
слідує, що позивачка просила
розподілити не зобов'язання за
вказаними кредитними договорами, в
зв'язку з чим вона і не подавала
доказів на підтвердження наявності
таких зобов'язань, їх розміри та
строки виконання.

Позивачка ж просила компенсувати 50 %
витрат здійснених нею в інтересах
сім'ї за рахунок наведених кредитних
коштів, а 6000 грн. отриманих за
кредитною карткою до укладення шлюбу
стягнути, як особисто їй належні
кошти.

Проте витрати на ремонт квартири,
її обладнання та меблювання, не є
окремим майновим об'єктом права
спільної сумісної власності
подружжя, як то визначено
положеннями ст. 61 СК України. Вказане
є невід'ємною складовою частиною
квартири, та додатковим чинником
впливу на збільшення її вартості при
продажу. Тому вказані витрати були
враховані при поділі коштів
отриманих як оплату за продану
квартиру і додатковому окремому
поділу не підлягають.

Також не підлягають стягненню і 6000
грн., як особистих коштів позивачки,
оскільки остання в порушення положень
ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не надала
належних доказів на підтвердження
витрати вказаної суми в інтересах
сім'ї, а відповідач вказану обставину
заперечує. Кредитна картка вказаного
банку не є таким доказом (а.с.30-32).

В зв'язку з чим висновок суду, щодо
наявності підстав для стягнення на
користь позивачки з відповідача 23000
грн. також відсутні.

Враховуючи наведене, оскаржуване
рішення районного суду, підлягає
скасуванню, з ухваленням по справі
нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 24 червня 2014 року
скасувати, по справі ухвалити нове
рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4
про поділ майнових зобов'язань та
понесених спільних витрат одним з
подружжя шляхом стягнення грошей
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ на протязі
двадцяти днів.

Судді: