НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0427/5306/2012
№ 2/183/158/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.02.2014 року Новомосковський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючої судді Березюк В.В.,

при секретаріТен І.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Новомосковського
міськрайонного суду цивільну справу за
позовомОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Приватного нотаріуса Новомосковського
районного нотаріального округу ОСОБА_6,
третя особа - Новомосковський міський
відділ громадянства, еміграції і
реєстрації фізичних осіб про визнання
недійсним попереднього договору,
захист права власності та виселення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
приватного нотаріуса Новомосковського
районного нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_6, в
якому просить визнати недійсним
попередній договір купівлі-продажу
квартири, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1 від 31.05.2010 року, укладений між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зняти з
реєстраційного обліку в даній квартирі
ОСОБА_4 та виселити її.

В обґрунтування заявленого позову,
позивач посилається на те, що 31.05.2010
року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_4 попередній
договір купівлі-продажу квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Після
укладеного договору ОСОБА_4
зареєструвалася в даній квартирі і
почала в ній мешкати.

Позивач зазначає, що про існування
вищезазначеного договору
купівлі-продажу від 31.05.2010 року вона
дізналася лише в 2012 році при розгляді
цивільної справи за її позовом про
визнання угоди купівлі-продажу
квартири дійсною та визнання за нею
права власності на вищезазначену
квартиру (головуюча суддя Сорока О.В.).
Так, на початку 2012 року до участі в цій
справі вступила третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору ОСОБА_4, яка й долучила до
матеріалів справи копію попереднього
договору купівлі-продажу спірної
квартири. Позивач вважає, що попередній
договір купівлі-продажу від 31.05.2010 року
є недійсним, укладеним з порушенням
вимог чинного законодавства, та таким,
що порушує її законні права та
інтереси.

Крім того, вважає реєстрацію ОСОБА_4
незаконною, оскільки вона, як власник
квартири, згоди на її реєстрацію не
надавала. На даний час ОСОБА_4 мешкає у
спірній квартирі, змінила замки та
перешкоджає їй користуватись своєю
власністю.

За таких обставин, посилаючись на
вимоги ст.ст. 203, 215, 228, 237, 244 ЦК України,
Закону України «Про нотаріат»,
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
позивачка звернулася з даним позовом
до суду для захисту своїх порушених
прав.

В судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 та
її представник ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримали у повному обсязі, мотивуючи
їх обставинами, викладеними у позовній
заяві, просили суд їх задовольнити.

ВідповідачОСОБА_3 позов визнав у
повному обсязі, проти його задоволення
не заперечував, визнавши при цьому
обставини, викладені у позові
позивачем.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник
ОСОБА_5 проти задоволення позову
заперечували, зазначивши, що ОСОБА_4
була законно вселена у спірну квартиру,
спірний попередній договір
підписували у нотаріуса, який повинен
був перевірити повноваження ОСОБА_3 та
наявність у нього
правовстановлювальних документів, а
тому заперечували проти задоволення
позову у повному обсязі.

Державний нотаріус ОСОБА_6 в судове
засідання не з'явилась, будучи належним
чином повідомленою про час і місце
судового засідання.

Представник третьої особи -
Новомосковського міського відділу
громадянства, еміграції і реєстрації
фізичних осібв судове засідання не
з'явився, будучи належним чином
повідомленим про час і місце судового
засідання, надавши суду заяви про
розгляд справи у свою відсутність
(а.с.46, 56).

Згідно зі ст. 635 ЦК України попереднім є
договір, сторони якого зобов'язуються
протягом певного строку (у певний
термін) укласти договір в майбутньому
(основний договір) на умовах,
встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у
формі, встановленій для основного
договору, а якщо форма основного
договору не встановлена, - у письмовій
формі.

Судом встановлено, що 31.05.2010 року ОСОБА_3
уклав з ОСОБА_4 попередній договір
купівлі-продажу квартири, розташованої
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6). Згідно з
умовами зазначеного договору основний
договір повинен бути укладений не
пізніше одного місяця з моменту
отримання витягу з реєстру прав
власності.

Після укладеного договору ОСОБА_4
зареєструвалася в даній квартирі і
почала в ній мешкати.

Однак основний договір купівлі-продажу
вищезазначеної квартири укладено не
було. Як стверджує позивач, основний
договір не було укладено з тих причин,
що були втрачені право встановлювальні
документи на зазначений об'єкт
нерухомості.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 03.07.2013
року визнано дійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, від 05
березня 1998 року, укладений на
Українській товарній біржіміж ОСОБА_8
та ОСОБА_1 (нині ОСОБА_1) та визнано за
останньою право власності на зазначену
квартиру (а.с.29).

Таким чином, власникомквартири АДРЕСА_1
на момент укладення спірного
попереднього договору булаОСОБА_1 (нині
ОСОБА_1), яка є її власником і на момент
розгляду справив суді, що
стверджується відповідним витягом про
реєстрацію права власності (а.с.50).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
встановлено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам (ч. 1), особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності (ч.2), волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі (ч. 3),
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом (ч. 4), правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним
(ч. 5).

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Згідно зч.1 ст. 656 ЦК України предметом
договору купівлі-продажу може бути
товар, який є у продавця на момент
укладення договору або буде створений
(придбаний, набутий) продавцем у
майбутньому.

Як видно з попереднього договору, на
момент його укладення ОСОБА_3 не був
власником спірної квартири. Її
власницею була ОСОБА_1, однак не мала
првовстановлювальних документів. Дана
обставина встановленаРішенням
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 03.07.2013 року, яке набрало
чинності у встановленому законом
порядку, а тому в порядку ст.61 ЦПК
України не підлягає доведенню.

Доказів того, що зазначені
првовстановлювальні документи були у
ОСОБА_3, суду не надано, як не надано
доказів і того, що ОСОБА_1 надавала
довіреність ОСОБА_3 на здійснення дій
щодо укладення спірного попереднього
правочину.

А тому, укладення попереднього
договору купівлі-продажу особою, яка не
мала на це відповідних повноважень,
розцінюється судом, як порушення вимог
ч. 1 ст.203 ЦК України і такий договір
повинен бути визнаний судом недійсним.

Щодо позовних вимог щодозняття з
реєстраційного обліку в даній квартирі
ОСОБА_4 та її виселення, то в цій частині
суд вважає за необхідне відмовити,
виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
щодозняття з реєстраційного обліку в
даній квартирі ОСОБА_4 та її виселення,
позивач ОСОБА_1 зазначає, що остання
чинить їй перешкоди у користуванні та
розпорядженні її власністю, однак суд
вважає дану обставину не доведеною,
оскільки суду в порушення вимог ст. ст.
10, 60 ЦПК України не надано доказів того,
що ОСОБА_1 намагалась вселитися у
спірну квартиру. Звернення її до
правоохоронних органів з цього приводу
належними та допустимими доказами суду
не доведено.

Щодо реєстрації ОСОБА_4, то на момент її
реєстрації, попередній договір
купівлі-продажу не було визнано судом
недійсним, а тому дані позовні вимоги
суд вважає передчасними та такими, що
на даний момент не підлягають
задоволенню.

Крім того, як зазначає в своєму позові
ОСОБА_1, з первісним позовом про
визнання договору купівлі-продажу
спірної квартири, укладеного між нею та
ОСОБА_8, дійсним, вона звернулась лише
22.07.2011 року, в той час, як попередній
договір було укладено 31.05.2010 року. До
цього моменту будь-яких вимог вона до
ОСОБА_4 не пред'являла. Посилання на ту
обставину, що вона не знала про
існування попереднього договору
купівлі-продажу, суд оцінює критично,
оскільки, як стверджує ОСОБА_1 з 1998 року
вона вважала себе власником спірної
квартири на підставі договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладеного 05 березня 1998 року на
українській товарній біржі, між ОСОБА_8
та ОСОБА_1 (нині ОСОБА_1), а тому не могла
не знати, що у її квартирі
зареєстрована та мешкає стороння
людина.Зокрема відповідач ОСОБА_3 -
чоловік позивача ОСОБА_1, не
заперечував той факт, що брав у ОСОБА_4
кошти на проведення у спірній квартирі
ремонту, бо вони з дружиною дійсно мали
намір продати зазначену квартиру.

Крім того, згідно Інструкції, на яку
посилається сама позивач ОСОБА_1 і
правил реєстрації, особа яка
реєструється повинна подати органу,
який проводить відповідну реєстрацію
ряд документів, зокрема, письмову згоду
власника житлового приміщення.

Однак в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України, суду не надано доказів
порушення посадовими особамиоргану
реєстрації відповідної процедури
реєстрації.

В судовому засіданні була допитана
свідок ОСОБА_9, однак її свідчення не
спростовують обставин, встановлених в
судовому засіданні.

Виходячи з вищевикладеного, суд
приходить до висновку про необхідність
часткового задоволення позову, а саме в
частині визнання попереднього
договору купівлі-продажу недійсним. В
іншій частині позовних вимог, суд
вважає за необхідне відмовити

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 203, 215, 656 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 60,
212-215, ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Приватного нотаріуса Новомосковського
районного нотаріального округу ОСОБА_6,
третя особа - Новомосковський міський
відділ громадянства, еміграції і
реєстрації фізичних осіб про визнання
недійсним попереднього договору,
захист права власності та виселення -
задовольнити частково.

Визнати недійсним попередній договір,
укладений 31 травня 2010 року між ОСОБА_3
та ОСОБА_4, посвідчений Приватним
нотаріусом Новомосковського районного
нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрованого в реєстрі за № 678.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана в апеляційний суд
Дніпропетровської області через
Новомосковський міськрайонний суду в
десятиденний термін після його
проголошення. Особи, які брали участь у
судовому засіданні, але не були
присутніми під час проголошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя
В.В. Березюк