АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8899/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Багбая Є.Д. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

12 листопада 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сіті Транспорт
Груп»,

на рішення Дніпровського районного
суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 29 серпня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сіті Транспорт
Груп» про стягнення заборгованості по
заробітній платі та компенсації за
несвоєчасний розрахунок при
звільненні,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся
до Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області з позовом до ТОВ «Сіті
Транспорт Груп» ВАТ «Дніпрошина»,
посилаючись на те, що при звільнені з
підприємства з ним не було проведено
розрахунок, а тому просить стягнути
заборгованость по заробітній платі та
компенсацію за несвоєчасний
розрахунок при звільненні /а.с.1-3/.

Рішенням Дніпровського районного
суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 29 серпня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено частково. Стягнуто з ТОВ
«Сіті Транспорт Груп» на користь
ОСОБА_3 заборгованість по заробітній
платі в розмірі 1010,99 грн., середній
заробіток за період затримки в розмірі
17128,80 грн. також моральну шкоду в
розмірі 1000 грн., всього загальну суму в
розмірі 19139,79 грн. та вирішено питання
щодо судових витрат /а.с.54-55/.

В апеляційній скарзі ТОВ «Сіті
Транспорт Груп» просить рішення суду в
частині стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
та моральної шкоди скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог в цій
частині відмовити, посилаючись на те,
що судом неповно з'ясовані обставини,
що мають значення для справи, та
рішення суду ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 03 червня 2013 року
на підставі наказу №18а від 03 червня 2013
року, ОСОБА_3 був прийнятий на роботу до
ТОВ «Сіті Транспорт Груп» на посаду
виконуючого обов'язки начальника
відділу з матеріально-технічного
забезпечення відокремленого
структурного підрозділу складальника
та відповідно до наказу № 25 від 27
червня 2013 року позивача було звільнено
з підприємства за власним бажанням
/а.с.4/. Однак при звільнені, в порушення
вимог закону з ним не було проведено
розрахунок по заробітній платі.

Відповідно ст. 43 Конституції України
кожен має право на працю, що включає
можливість заробляти собі на життя
працею, яку він вільно обирає або на яку
вільно погоджується. Право на
своєчасне одержання винагороди за
працю захищається законом.

Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна
плата виплачується працівникам
регулярно в робочі дні у строки,
встановлені колективним договором, але
не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

В разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

Положеннями ст. 117 КЗпП України
передбачено, що в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Відповідно п.20 Постанови Пленуму
Верховного суду України №13 від 24.12.1999
року «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»,
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Також згідно ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів, яка
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого
або позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення.

При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості. Моральна
шкода відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

В своїй апеляційній скарзі відповідач
посилається на невідповідність
висновків суду першої інстанції
обставинам справи, оскільки судом при
ухвалені рішення не було враховано, що
позивач допустив прострочення виплати
заробітної плати з власної вини,
оскільки жодного разу не звертався до
відповідача про її отримання, тоді як
заробітна плата була задепонована та
зберігалася на підприємстві. Крім того,
апелянт посилається, що при ухваленні
рішення суд першої інстанції вийшов за
межі позовних вимог, оскільки позивач
звернувся з вимогою про стягнення
загальної суми меншою ніж вказаною в
рішенні від 29 серпня 2014 року. Також
вбачається незгода відповідача, щодо
стягнення моральної шкоди на користь
позивача, оскільки в матеріалах справи
відсутні будь-які докази на
підтвердження завданої шкоди.

Однак, з наведеними твердженнями
апелянта колегія суддів не може
погодитись, оскільки відповідно до
норм законодавства, що регулюють
трудові відносини обов'язок по виплаті
заробітної плати працівнику при
звільненні покладається на
роботодавця. Як вже зазначалося вище,
згідно вимог ст. 116 КЗпП України про
нараховані суми, належні працівникові
при звільненні, власник або
уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум, однак в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази письмового повідомлення
позивача про нараховані суми
відповідачем.

Між тим, посилання апелянта щодо виходу
суду першої інстанції за межі позовних
вимог колегія суддів також не може
взяти до уваги, оскільки відповідно до
вимог ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
установа, організація повинні
виплатити працівникові його середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку. Крім того, як
вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з вимогою про
компенсацію за затримку розрахунку при
звільненні починаючи із 28 червня 2013
року по день ухвалення рішення.

Щодо інших доводів відповідача, щодо
незаконності та необґрунтованості
рішення суду, ухвалення його з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, вони не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки не
спростовують висновки суду та
встановлені ним обставини, а зводяться
до переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці та
особистого тлумачення апелянтом норм
права.

За таких обставин, суд першої інстанції
обґрунтованого дійшов висновку про
часткове задоволення позовних вимог
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по
заробітній платі та компенсації за
несвоєчасний розрахунок при
звільненні.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сіті
Транспорт Груп» - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 29 серпня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Головуючий :
Куценко Т.Р.

Судді:
Волошин М.П.

Демченко Е.Л.