АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/7795/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/323/14
Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В. М.
Доповідач Омельченко Л. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року м. Полтава Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого судді: Омельченко Л.М.

Суддів: Буленка О.О., Триголова В.М.

При секретарі Ачкасовій О.Н.

З участю представника позивача
Коваленка Р.Й.

Відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "Приватбанк"

на рішення Октябрського районного суд
м. Полтави від 24 жовтня 2013 року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на нерухоме майно.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача
апеляційного суду Омельченко Л.М.,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
"ПриватБанк" звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4, в якому
просило в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№PLLKGА00000054 від 26 березня 2007 року в
розмірі 71224,04 дол. США звернути
стягнення на квартиру загальною площею
53,20 м. кв., житловою площею 29, 30 кв. м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки (на
підставі договору іпотеки № PLLKGА00000054
від 26 березня 2007 року) ПАТ КБ
"ПриватБанк" з укладанням від імені
відповідачів договору купівлі-продажу
квартири будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з проведенням
дій щодо коригування технічної
документації відповідно до поточного
стану нерухомості, її перепланування
та перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмета іпотеки. Виселити
відповідача та інших осіб, які
зареєстровані та проживають у
зазначеній квартирі із зняттям з
реєстраційного обліку у
територіальному органі державної
міграційної служби України та стягнути
з відповідачів судові витрати у
розмірі 3441грн.00 коп.

Ухвалою Октябрського районного суду м.
Полтави від 16 вересня 2013 року до участі
у справі в якості третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог, притягнуто
службу у справах дітей виконавчого
комітету Октябрської районної в м.
Полтаві ради.

Відповідно до ухвали цього ж суду від 15
жовтня 2013 року, закрито провадження у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_4,
третя особа - служба у справах дітей
виконавчого комітету Октябрської
районної в м. Полтаві ради,- про
звернення стягнення на нерухоме майно
в частині позовних вимог до ОСОБА_4 на
підставі ст.205 ч.1 п.6 ЦПК України - у
зв»язку з її смертю 29.03.2012 року.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 24 жовтня 2013 року у
задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на нерухоме майно
відмовлено.

В апеляційному порядку рішення
місцевого суду оскаржило Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк "ПриватБанк".

Апелянт просить рішення місцевого
суду скасувати і постановити нове, яким
позов задовольнити. Вважає, що рішення
винесено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а висновки суду не відповідають
дійсним обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи у межах доводів
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.п.3,4 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Як передбачено ч.1 ст.33 Закону України
«Про іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України «Про
іпотеку», за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Судом першої інстанції вірно
встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що 26 березня 2007 року
між сторонами у справі був укладений
кредитний договір №PLLKGА00000054,
відповідно до умов якого відповідач
ОСОБА_2 отримав кредитні кошти у сумі 34
000,00 доларів США з кінцевим терміном
погашення 24 березня 2017 року, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 11,04 % на рік (а.с.13-15).

На забезпечення виконання зобов»язань
за вищевказаним кредитним договором 26
березня 2007 року позивач уклав з
відповідачами договір іпотеки
№PLLKGА00000054, згідно якого останні надали
в іпотеку нерухоме майно, а саме:
квартиру АДРЕСА_1 у м. Полтаві загальною
площею 53,20 кв. м, житловою площею 29, 30 кв.
м, яка їм належить на праві спільної
часткової власності.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що у квартирі, яка є предметом
іпотеки, зареєстрований і проживає
малолітній син відповідача, у зв»язку з
чим позивач зловживає своїм правом і це
суперечить вимогам закону.

Однак, колегія суддів не може повністю
погодитися з рішенням суду першої
інстанції.

Зміст ст. ст. 1, 12, 33 Закону України «Про
іпотеку» вказує, що порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, є однією з підстав
звернення стягнення на предмет
іпотеки, і не виключає право
іпотекодержателя звернути стягнення
на предмет іпотеки у разі, коли основне
зобов'язання не буде виконано
боржником.

Як роз'яснено в п. 41 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
при вирішенні спору про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав. Оскільки вказане положення
закону є оціночним, то суд має належним
чином його мотивувати, співставити
обставини зі змістом цього поняття,
визначитись, чи не суперечить його
застосування загальному змісту та
призначенню права, яким урегульовано
конкретні відносини (зокрема про право
на першочергове задоволення вимог за
рахунок предмета застави), та врахувати
загальні засади цивільного
законодавства - справедливість,
добросовісність та розумність (пункт 6
частини першої статті 3 ЦК України).

Згідно п.33.4 іпотечного договору
загальна вартість предмета іпотеки
визначена сторонами у розмірі 214 928
грн.00 коп. (а.с.17-18).

У зв»язку із систематичним порушенням
відповідачем своїх зобов»язань за
кредитним договором станом на 28 травня
2013 року утворилася заборгованість на
загальну суму 71224,04 доларів США (за
курсом 7,99 грн., відповідно до
службового розпорядження НБУ від 28.05.2013
року у гривневому еквіваленті
заборгованість складає 569080, 08 грн.), а
саме:

- 29995,39 доларів США - заборгованість за
кредитом;

- 17923,22 доларів США заборгованість по
процентах за користування кредитом;

- 3113,74 доларів США - заборгованість по
комісії за користування кредитом;

- 20191,69 доларів США - пеня.

Отже, загальний розмір боргу перевищує
вартість предмета іпотеки.

Однак, суд першої інстанції не звернув
належну увагу на дані обставини та
вимоги чинного законодавства, яке
регулює спірні правовідносини.

Тому колегія суддів приходить до
висновку про обґрунтованість позовних
вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині
звернення стягнення на предмет іпотеки
та необхідність їх часткового
задоволення.

При цьому колегія суддів враховує те,
що ухвалою Октябрського районного суду
м. Полтави від 15 жовтня 2013 року, яка
набрала законної сили, закрито
провадження у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПриватБанк" до
ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа - служба у
справах дітей виконавчого комітету
Октябрської районної в м. Полтаві ради,-
про звернення стягнення на нерухоме
майно в частині позовних вимог до
ОСОБА_4 на підставі ст.205 ч.1 п.6 ЦПК
України - у зв»язку з її смертю 29.03.2012
року. Тому звернення стягнення можливе
лише на ? частину належної ОСОБА_2 на
праві приватної власності квартири
АДРЕСА_1 у м. Полтаві, загальною площею
53,20 кв. м, житловою площею 29, 30 кв. м,
оскільки відносно іншого співвласника
? частини даного житла закрито
провадження по справі.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 39 Закону
України «Про іпотеку», у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рішенні
суду зазначаються: загальний розмір
вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; опис
нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні; спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленої ст. 38 цього
Закону; пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

У п. 42 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 року роз'яснено, що
резолютивна частина рішення суду в
разі задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки має
відповідати вимогам як статті 39 Закону
України «Про іпотеку», так і положенням
пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК
України. Зокрема, у ньому в
обов'язковому порядку має зазначатись:
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій).

Вирішуючи питання про виселення
відповідача та всіх зареєстрованих і
проживаючих у спірній квартирі осіб,
колегія суддів виходить з наступного.

Так, статтею 3 ЦПК України визначено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і порядку,
передбачених законом.

Разом з тим у ч. 1 ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» зазначено, що звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
в порядку, встановленому законом.

У частинах 2 і 3 цієї ж ст. 40 Закону
законодавець установлює певний
порядок дій банку: після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок житлове приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні, на
які звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК
України.

Виходячи з аналізу наведених правових
норм закону, примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо добровільно
мешканці не звільнять житловий будинок
або житлове приміщення, на яке звернуто
стягнення як на предмет іпотеки
протягом одного місяця з дня отримання
письмової вимоги іпотекодержателя або
власника, або в інший погоджений
сторонами строк.

У матеріалах справи міститься письмова
вимога банку, адресована ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 про добровільне звільнення
приміщення, але докази отримання
відповідачами зазначеної вимоги
відсутні (а.с. 9). У засіданні суду
апеляційної інстанції ОСОБА_2
заперечував факт отримання ним вимоги
Банку про виселення з предмета іпотеки
- квартири АДРЕСА_1 у м. Полтаві.

До того ж, вимога позивача про
виселення з даної квартири є
неконкретизованою.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про
примусове виселення з предмета іпотеки
задоволенню не підлягають.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 24 жовтня
2013 року з ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог щодо
звернення стягнення на ? частину
предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_2,
належній ОСОБА_2, і відмови у
задоволенні позову відносно
примусового виселення останнього зі
всіма зареєстрованими та проживаючими
там особами.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві -пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Як видно з квитанції від 30 травня 2013
року, позивачем при подачі позовної
заяви до суду сплачено 3441 грн.00 коп.
судових витрат за позовними вимогами
майнового характеру та 114 грн.70 коп.
-немайнового характеру. (а.с.1, 25).

Тому з відповідача ОСОБА_2 підлягають
стягненню судові витрати у розмірі,
пропорційному до розміру задоволених
позовних вимог, на суму 3211 грн.60 коп.

Керуючись ст.ст.303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4, 316
ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "Приватбанк" задовольнити
частково.

Рішення Октябрського районного суд м.
Полтави від 24 жовтня 2013 року
скасувати.

Постановити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
"Приватбанк" до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення частково задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №PLLKGА00000054 від 26
березня 2007 року в розмірі 71224,04 доларів
США, яка складається з

- 29995,39 доларів США - заборгованість за
кредитом;

- 17923,22 доларів США -заборгованість по
процентах за користування кредитом;

- 3113,74 доларів США - заборгованість по
комісії за користування кредитом;

- 20191,69 доларів США -пеня (за курсом НБУ
станом на 28 травня 2013 року загальна
сума у гривневому еквіваленті складає
569080,08 грн.), звернути стягнення на
частину квартири АДРЕСА_1, належної
ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного
предмету іпотеки (на підставі договору
іпотеки №PLLKGА00000054 від 26 березня 2007
року) ПАТ КБ "ПриватБанк" з укладанням
від імені ОСОБА_2 договору
купівлі-продажу квартири будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з проведенням
дій щодо коригування технічної
документації відповідно до поточного
стану нерухомості, її перепланування
та перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмета іпотеки.

Початкову ціну предмета іпотеки для
його подальшої реалізації встановити
на рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності (незалежним експертом) на
час його реалізації.

У задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПриватБанк" до
ОСОБА_2 про виселення відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПриватБанк" 3211
грн.60 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:

Судді: