Апеляційний суд міста Севастополя
Справа № 22ц- 79750014 р.
інстанції Пекарініна І.А.
Доповідач в апеляційній
інстанції Моцний М.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Севастополя в
складі:

головуючого судді - Моцного
М.В.,

суддів - Клочка В.П.,
Козуб О.В.,

за участю секретаря - Мазнєва
Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Севастополі апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на рішення Нахімовського
районного суду м. Севастополя від 05
грудня 2013 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
угоди удаваною, визнання права
власності на автомобіль,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом у якому просив визнати
довіреність від 20.01.2010 року щодо
розпорядження автомобілем BMW 316І, 1996
року випуску, номер шасі НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1, яка
посвідчена приватним нотаріусом
Севастопольського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, удаваною
угодою та визнати за позивачем право
власності на вказаний автомобіль.

Вимоги позову мотивовані тим, що 20.01.2010
року відповідач ОСОБА_4 видав на ім'я
ОСОБА_3 нотаріально посвідчену
довіреність на право розпорядження
автомобілем. Також відповідачем
написана розписка про отримання
грошових коштів від ОСОБА_3 у розмірі 7
тис. доларів США за продаж вказаного
автомобіля. Позивач вказує на те, що
строк довіреності закінчив свою дію,
але від угоди купівлі-продажу
автомобіля у теперішній час відповідач
ухиляється, також не надає позивачу
нову довіреність. Позивач вважає, що
він є власником автомобіля, оскільки
ним були виконанні всі передбачені
законом умови для отримання його у
власність, але він позбавлений
можливості оформити автомобіль на своє
ім'я, у зв'язку з ухиленням відповідача,
а тому звернувся до суду з вказаним
позовом.

Рішенням Нахімовського районного суду
м. Севастополя від 05 грудня 2013 року у
задоволені вимог позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції позивач подав апеляційну
скаргу в якій просить його скасувати,
як таке, що постановлено з порушенням
вимог матеріального закону.

В судове засідання сторони не
з'явилися, повідомлені належним чином
про час та місце слухання справи, що не
перешкоджає апеляційному розглядові
справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України
фіксування судового процесу
технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши доповідь головуючого,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що остання не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні вимог позову, суд першої
інстанції виходив з того, що підстави
для визнання виданої довіреності
удаваною угодою та визнання за
позивачем права власності на спірний
автомобіль відсутні.

З таким висновком погоджується колегія
суддів апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України
передбачено, що правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно до ч.1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Частиною першою статті 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.3 ст. 328 ЦК довіреністю є
письмовий документ, що видається
однією особою іншій особі для
представництва перед третіми особами.
Довіреність на вчинення правочину
представником може бути надана особою,
яку представляють (довірителем),
безпосередньо третій особі.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_3, виданого Севастопольським МРЕВ
14.02.2009 року являється власником
легкового автомобіля марки «BMW» модель
316І, 1996 року випуску, зеленого кольору,
номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер
НОМЕР_1.

12.01.2010 року ОСОБА_4 видав на ім'я ОСОБА_3
нотаріально посвідчену довіреність на
право розпорядження автомобілем, яка
за своєю юридичною природою є
договором доручення, оскільки
повірений наділений повноваженнями
діяти від імені довірителя, а саме
розпоряджатися спірним транспортним
засобом.

Крім того, 12.05.2011 року відповідач ОСОБА_4
склав розписку про отримання від
ОСОБА_3 оплати за автомобіль в сумі 7000
доларів США (а.с.9).

Статтею 235 ЦК України передбачено, що
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Згідно до п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України
правочини фізичних осіб між собою на
суму, що перевищує у двадцять і більше
разів неоподаткований мінімум доходів
громадян, крім правочинів, які повністю
виконуються в момент вчинення,
належить вчиняти у письмовій формі. За
загальними правилами вчинення
правочинів у тексті договору повинні
бути вказані його сторони, предмет і
зміст угоди, інші істотні умови
договору.

Постановою КМУ від 07.09.1998 р. № 1388, якою
затверджено «Порядок державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів» передбачена
письмова форма договору
купівлі-продажу транспортних засобів.

Виходячи з наведеного колегія суддів
вважає вірними висновки суду першої
інстанції щодо недотримання сторонами
вимог закону стосовно обов'язкового
укладення договору купівлі-продажу
спірного автомобіля у письмовій формі,
що передбачено законодавством, а також
дотримання сторонами п. 4 Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, щодо зняття з
обліку транспортного засобі перед його
відчуженням.

Колегія суддів апеляційного суду також
погоджується із висновками суду щодо
недоведеності позивачем укладення між
сторонами саме договору
купівлі-продажу автомобілю, оскільки у
розумінні закону надана відповідачем
довіреність не може свідчити про
укладання між сторонами вказаного
правочину та виникнення між ними
правовідносин передбачених законом у
разі його вчинення.

Доводи апеляційної скарги щодо
отримання відповідачем суми у розмірі
7000 доларів США у рахунок сплати
вартості автомобілю не є підставою для
набуття ОСОБА_3 права власності на
спірний автомобіль.

Інші доводи апеляційної скарги таких
висновків суду першої інстанції також
не спростовують.

За таких обставин слід визнати, що суд
ухвалив законне та обґрунтоване
рішення, відповідно до вимог ч.1 ст. 308
ЦПК України, апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ст.ст.313, 314
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Нахімовського районного суду
м. Севастополя від 05 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
М.В.Моцний

Судді:
В.П.Клочко

О.В.Козуб