АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 інстанції: Калініченко
Доповідач: Нежура В.А.
У Х В А Л А

Іменем України

23 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Соколової В.В.,
Усика Г.І.

при секретарі: Меєчко Д.П.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення
Солом'янського районного суду міста
Києва від 12 квітня 2010 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства "Банк "Фінанси і кредит"в
особі філії "Центральне регіональне
управління Публічного акціонерного
товариства "Банк "Фінанси і кредит" до
ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

В С Т А Н О В И Л А

Рішенням Солом'янського районного
суду міста Києва від 12 квітня 2010 року
позов Публічного акціонерного
товариства "Банк "Фінанси і кредит" в
особі філії "Центральне регіональне
управління Публічного акціонерного
товариства "Банк "Фінанси і кредит" до
ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з
ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь Публічного
акціонерного товариства "Банк "Фінанси
і кредит" суму заборгованості за
кредитним договором в розмірі 13 968, 63
грн. та вирішено питання щодо судових
витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2
звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити в частині
стягнення боргу з ОСОБА_2, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права.

Зокрема апелянт вказує на те, що ОСОБА_2
не отримала жодного повідомлення про
необхідність усунення порушень за
кредитним договором, 06.12.2008 р. позивачем
було направлена позичальнику
повідомлення про погашення
заборгованості, а з позовом до суду
позивач звернувся 03.02.2010 р., тобто оз
пропуском встановленого законом
шестимісячного строку, Вказує також на
те, що не була ознайомлена з умовами
кредитного договору, дізнавшись про
них лише 05.06.2014 р. Просить визнати
недійсним п. 4.7 Кредитного договору,
яким встановлена сплата щомісячної
комісійної винагороди, сплата якої
суперечить діючому законодавству, і не
належить до предмету кредитного
договору.

В суді апеляційної інстанції апелянт
підтримав подану скаргу, із викладених
в ній підстав, представник позивача
проти задоволення апеляційної скарги
заперечував, просив залишити рішення
суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

За правилами статей 1050, 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти (кредит)
позичальникові у розмірі тa на умовах
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. При цьому, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то у разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів належні йому проценти.

Згідно із статтями 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином, у встановлений строк,
відповідно до умов договору та вимог
закону, а за відсутності таких умов та
вимог, відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, щол звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України в силу
зобов'язання одна особа (боржник)
зобов*язана вчинити на користь іншої
особи (кредитора) певну дію, (передати
майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагали від боржника виконання його
обов'язку.

Судом встановлено, що 23.11.2006 р. між TOB
«Банк «Фінанси та кредит» в особі
"Центральне регіональне управління" TOB
«Банк "Фінанси та кредит",
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "Банк "Фінанси і
кредит" i відповідачкою ОСОБА_3 був
укладений Кредитний договір 09-55/06-ШД, на
підставі якого позивач надав
відповідачці кредит у сумі 15 000,00 гри., з
терміном повернення кредитних
ресурсів до 20.11.2009 р. зі сплатою 0,0001%
річних за користування кредитними
коштами.

Відповідно до п.3.3 Кредитного договору,
позичальник зобов'язується щомісяця з 1
по 10 число кожного місяця, здійснювати
погашення позичкової заборгованості в
розмірі 417,00 грн. та нарахована ними
відповідно до графіку зменшення
розміру заборгованості.

Згідно умов п. 4.7 Кредитного договору
позичальник щомісяця, в термін з 1 по 10
число кожного місяця, сплачує
комісійну винагороду за надання
кредитних ресурсів у розмірі 262, 50 грн.

В якості забезпечення виконання
зобов'язань, взятих позичальником
перед позивачем за Кредитним
договором. Від 23.11.2006 р. між позивачем
та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено
Договір поруки № 09-55/06-ШД-П.

Згідно п. 1.1 Договору поруки
відповідачка ОСОБА_2 на добровільних
засадах взяла на себе зобов'язання
перед кредитором відповідати за
зобов'язаннями відповідачки ОСОБА_3,
які виникають з умов Кредитного
договору в повному обсязі.

Оскільки у передбачені строки
позичальник зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконав,
тому утворилась заборгованість, яка
станом на 15.01.2010 р. становить 13 968, 63 грн.,
що включає в себе: 5377,50 грн.
заборгованість за основним боргом; та
0,01 грн. заборгованість по нарахованих
відсотках за користування кредитними
коштами; 3937,50 грн. заборгованість по
нарахованій щомісячні комісії, 4 653,62
грн. - пеня за несвоєчасне погашення
кредиту, відсотків за користування
кредитними коштами та щомісячної
комісії.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі
порушення боржником зобов*язання
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову субсідарну відповідальність
поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі що й боржник,
включаючи оплату основного боргу,
процентів, неустойки, відшкодування
збитків, якщо інше не встановлено
договором поруки.

Відповідно до п.2.1 Договору поруки у
випадку невиконання боржником взятого
зобов'язань за Кредитним договором,
поручитель несе солідарну
відповідальність перед Банком у тому
ж обсязі, що і боржник, включаючи
сплату основного боргу за Кредитним
договором, щомісячних процентів і
підвищених процентів, сплаті
комісійної винагороди, неустойки по
основному боргу та процентам, а також
по відшкодування всіх збитків.

Однак грошові кошти для погашення
заборгованості позичальника у
встановлений Договором поруки від
23.11.2006 р. строк перераховані не були.

За таких обставин суд дійшов
обгрунтованого висновку про
задоволення позову і стягнення із
відповідачів солідарно на користь
позивача 13 968, 63 грн.

Колегія суддів погоджується із
висновками суду першої інстанції, які
відповідають встановленим у справі
фактичним обставинам, а також нормам
матеріального і процесуального права.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги,
колегія судів зазначає, що не отримання
нею як поручителем повідомлення про
необхідність усунення порушень за
кредитним договором, допущених
позичальником не може бути підставою
для звільнення її від обов*язку по
виконанню взятих на себе зобов*язань за
договором поруки, оскільки такою
вимогою є пред*явлення даного позову.
Стосовно пропуску позивачем
шестимісячного строку, встановленого
ч. 4 ст. 559 ЦК України, то в даному
випадку направлення позивачем 06.12.2008
р. позичальнику повідомлення про
необхідність погашення заборгованості
не є свідченням зміни строку виконання
основного зобов*язання, а тому позов
пред*явлено в лютому 2010 року тобто в
межах шестимісячного строку з часу
настання строку виконання основного
зобов*язання 20.11.2009 р.

Щодо стягнення пені поза межами
встановленого ч. 2 ст. 258 ЦК України
строку позовної давності, то,
застосування позовної давності у разі
ї пропуску за правилами ч. 3 ст. 267 ЦК
України допускається лиш е за заявою
сторони у спорі, і за загальним правило
таку заяву можна б подати лише під час
розгляду справи в суді першої
інстанції.

Оскільки вказаної заяви в суд першої
інстанції подану не було, вона не може
бути предметом розгляду в суді
апеляційної інстанції.

Стосовно невідповідності вимогам
закону п. 4.7 Договору кредиту, то
апелянт, будучи поручителем
позичальника ОСОБА_3, в порядку ч. 2 ст. 555
ЦК України вправі висувати заперечення
проти вимог кредитора.

Разом із тим, з і змісту заперечень
апелянта в цій частині вбачається. що
він просить визнати недійсним п. 4. 7
договору, посилаючись на норми ЦК
України, Закони України «Про банки і
банківську діяльність», «Про захист
від недобросовісної конкуренції», які
не вказують прямо на підстави
визнання вказаного пункту договору
нікчемним, без ухвалення відповідного
рішення (ч. 2 ст. 15 ЦК), тобто його
дійсність може бути оспорена в
судовому порядку. Оскільки апелянт
лише заперечує дійсність окремої
частини кредитного договору без
пред*явлення відповідного позову,
обраний ним спосіб захисту порушеного
права не відповідає вимогам закону, і
тому не впливає на законність
ухваленого рішення.

Враховуючи наведене колегія суддів
вважає оскаржуване рішення законним і
обгрунтованим і підстави для його
зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
міста Києва від 12 квітня 2010 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: