АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/904/13-ц
Провадження № 22-ц/792/1483/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року
м. Хмельницький

колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Хмельницької області в складі:

головуючого судді
Харчука В.М.,

суддів: Кізюн О.Ю.,

Баса О.Г.

при секретарі: Дубовій М.В.

з участю: позивача та
представників відповідача

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 22-ц/792/1483/14
за апеляційною скаргою Хмельницької
міської лікарні на рішення
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 30 травня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до Хмельницької міської лікарні
про стягнення моральної шкоди,
заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, судова колегія,

В С Т А Н О В
И Л А :

в січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом до Хмельницької
міської лікарні про стягнення
моральної шкоди.

Позивач посилався на те, що 18
квітня 2010 року в результаті скоєння
злочину в місті Хмельницькому отримав
тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні
для життя в момент їх заподіяння.

Він був доставлений в Хмельницьку
міську лікарню, де в реанімаційному
відділенні йому надавалась медична
допомога.

В результаті надання неякісних
медичних послуг прикладенням грілки з
гарячою водою до правого голеностопу
йому лікарем ОСОБА_4 було заподіяно
опік четвертого ступеня, завдані
тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Таке застосування грілки не
передбачене будь-якими нормативними
актами та методикою лікування.

Внаслідок некомпетентних дій
лікаря Хмельницької міської лікарні
він переніс сім важких та складних
операцій, лікувався і лікується
протягом більш

як трьох років.

Функції ноги значно погіршились,
він не може нормально ходити, бігати,
займатись спортом.

Оперативні втручання проводились
під загальним наркозом, для лікування

______________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Чевилюк
З.А. Справа № 22-ц/792/1483/14 Доповідач -
Харчук В.М.
Категорія - № 32

застосовувались лікарські засоби
(антибіотики), які негативно вплинули
на його загальний стан здоров»я.

Внаслідок цього змінився звичний
стиль його життя. Він як адвокат,
тривалий час позбавлений можливості
кваліфіковано і якісно надавати
правові послуги, заробляти кошти на
нормальне власне проживання та
проживання членів своєї сім»ї.

Через зміну звичного способу життя
він став набирати вагу, змушений
придбавати одежу більшого розміру, не
може придбавати нормальне взуття, так
як права нога постійно набрякає і
більша за ліву.

Права його нога понівечена
назавжди, через що він постійно
переживає.

Тому позивач просив стягнути із
Хмельницької міської лікарні на його
користь заподіяну моральну шкоду, яку
він оцінює в 100 000 гривень.

Ці позовні вимоги позивач
підтримував,просив їх задовольнити.

Представники відповідача
Хмельницької міської лікарні проти
позову заперечували, посилаючись на те,
що лікарі Хмельницької міської лікарні
рятували життя ОСОБА_3 і надана медична
допомога була кваліфікованою.

Хмельницька міська рада є
бюджетною установою, в бюджеті лікарні
не передбачені витрати на виплату
моральної шкоди.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 30 травня 2014
року позовні вимоги позивача
задоволені частково, стягнуто із
Хмельницької міської лікарні на
користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 60
000 гривень, а також витрати на
проведення експертизи в сумі 5 200
гривень.

Стягнуто із Хмельницької міської
лікарні на користь держави судовий
збір в сумі 121,80 гривень.

В апеляційній скарзі на рішення
Хмельницького міськрайонного суду від
30 травня 2014 року Хмельницька міська
лікарня посилається на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судоми
норм матеріального та процесуального
права - ст.ст. 23 ЦК України, ст.ст.137, 213
ЦПК України.

Апелянт посилається на ті ж
обставини, що і в запереченні на позов,
на те, що позивач ОСОБА_3 був
доставлений до лікарні 18.04.2010 року у
вкрай важкому стані і лікарі фактично
врятували йому життя.

В паховій частині ноги ОСОБА_3
було заподіяно колото-різані рани,
внаслідок яких останній втратив багато
крові, кровообіг в правій нозі був
відсутній, сам ОСОБА_3 перебував у
геморагічному шоці 3-4 ступеня.

Після проведеної операції та
зшивання артерії до правої ноги було
прикладено теплу грілку для покращання
мікроциркуляції крові, внаслідок чого
утворився опік ІІ ступеня, який у
подальшому перейшов в опік ІУ ступеня.

Однак, медична допомога ОСОБА_3
була надана кваліфікована, а
застосування грілки в таких випадках
передбачено Наказом МОЗ України № 460
від 01.06.2013 року.

Позивачем при зверненні до суду
належним чином не обґрунтовано, в чому
саме полягає заподіяна йому моральна
шкода, якими неправомірними діями вона
заподіяна, з яких міркувань позивач
виходив, визначаючи розмір морального
відшкодування в грошовому виразі та
якими доказами ці обставини
підтверджуються.

Спричинений опік є значно меншою
шкодою для здоров»я ОСОБА_3, ніж
ненадання адекватного обсягу медичної
допомоги.

Лікарі лікарні зробили все
можливе для врятування життя пацієнта
та врятування кінцівки.

При ухваленні рішення судом не
враховано вимоги розумності і
справедливості. Грошові виплати
морального відшкодування у
визначеному судом розмірі негативно
вплинуть на фінансовий стан лікарні,
утримання та лікування інших
пацієнтів.

Тому апелянт просить скасувати
рішення Хмельницького міськрайонного
суду від 30 травня 2014 року, у задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовити.

Судова колегія приходить до
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги апелянта та зміну
рішення суду першої інстанції в
частині визначення розміру морального
відшкодування з мотивів неповної
відповідності висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального і процесуального
права - ст.ст. 23, ч.ч. 1 та 2 ст. 1166, ч. 1 ст.
1167, ч. 1 ст. 1168, ч. 1 ст. 1172 ЦК України, ст. 213
ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, п. 1), ч.ч. 3, 4, 5
ст. 23, ч.ч. 1 та 2 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167, ч. 1 ст.
1168, ч. 1 ст. 1172 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, в тому
числі, у фізичному болю та стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв»язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров»я.

Моральна шкода відшкодовується
грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
морального відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не
пов»язана з розміром цього
відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній
особі неправомірними діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Юридична особа відшкодовує шкоду,
завдану її працівником під час
виконання трудових (службових)
обов»язків.

При вирішенні спору про
відшкодування моральної шкоди
потерпіла особа повинна довести сам
факт заподіяння шкоди (час, місце,
спосіб, обставини заподіяння, її
розмір), обставини наступлення
шкідливих наслідків, причинний зв»язок
між діями чи бездіяльністю винної
особи та шкідливими наслідками, що
наступили.

Особа, яка завдала шкоди,
звільняється від її відшкодування,
якщо вона доведе, що шкоди завдано не з
її вини.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61, ч. 1,
ст.ст. 64, 212, 213, 214, 309 ЦПК України суд
вирішує цивільний спір на засадах
змагальності та диспозитивності не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона доказами повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
чи заперечень.

Доказуванню підлягають обставини,
які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у сторін та
інших осіб, що беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може грунтуватись
на припущеннях.

Обставини, визнані сторонами
(стороною) у справі, доказуванню не
підлягають.

Суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному,
об»єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв»язок доказів у їх
сукупності.

Результати доказів суд відображає
в рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Судове рішення повинне бути
законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог чи заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення судового
рішення суд вирішує, в тому числі, такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обгрунтовувались вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або у позові
відмовити.

Суд апеляційної інстанції
задовольняє повністю чи частково
апеляційну скаргу апелянта, змінює
рішення суду першої інстанції повністю
чи частково та ухвалює нове рішення,
якщо суд неповно з"ясував обставини
справи, що мають значення для вирішення
спору, висновки суду в повній мірі не
відповідають обставинам справи, суд
порушив або неправильно застосував
норми матеріального та процесуального
права.

Відповідно до Наказу Міністерства
охорони здоров»я України № 460 від 01.06.2013
року «Про затвердження протоколів
медичної сестри (фельдшера, акушерки) з
догляду за пацієнтом та виконання
основних медичних процедур та
маніпуляцій», розділ 1.15, п. А 2.1.3, пп 3, 5
розроблена та дозволена до
застосування методика застосування
найпростіших фізіотерапевтичних
процедур медичними сестрами
лікувальних закладів України, в тому
числі і застосування медичних грілок.

Зокрема, для правильного
застосування грілок медичних медична
сестра зобов»язана пояснити пацієнту
хід майбутньої процедури, отримати
згоду пацієнта на її застосування та
проведення.

Після цього медсестра повинна
налити гарячу (температура 60 градусів
Цельсія) воду в грілку, випустити
повітря, закрутити корок, забезпечивши
герметичність грілки.

Перехилити грілку корком донизу і
обгорнути її пелюшкою.

Покласти грілку на необхідну
ділянку тіла за призначенням лікаря.

При цьому категорично не
допускається перегрівання шкіри та
заподіяння опіків частини тіла
пацієнта.

Якщо лікар призначив тривале
використання грілки, то кожні 20 хвилин
медсестра зобов»язана робити перерву
її застосування на 15-20 хвилин.

Даний нормативний акт не діяв на
час виникнення спірних правовідносин,
однак такі ж правила застосування
грілки були викладені в медичних
підручниках, які стали першоджерелами
для видання Наказу № 460 від 01.06.2013 року.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції правильно встановив, що 18
квітня 2010 року біля другої години ночі
біля ресторану «Батерфляй» в місті
Хмельницькому на грунті особистих
неприязних відносин гр. ОСОБА_6 наніс
гр. ОСОБА_3 ножем удари в область голови
та ніг, внаслідок чого заподіяв
останньому тяжкі тілесні ушкодження
небезпечні для життя потерпілого в
момент їх заподіяння.

ОСОБА_3 близько третьої години
ночі був доставлений в Хмельницьку
міську лікарню з ножовими пораненнями
голови, верхньої частини правого
стегна та верхньої частини лівого
стегна.

В Хмельницькій міській лікарні
ОСОБА_3 було прооперовано, ушиті
поранення голови та стегнової артерії,
потерпілий у несвідомому стані
поміщений до реанімаційного
відділення лікарні.

В реанімаційному відділенні
лікарні черговим травматологом
Хмельницької міської лікарні ОСОБА_4 з
метою покращання мікроциркуляції
кровообігу в голеностопі правої ноги
прикладено грілку з гарячою водою.

Однак, внаслідок неналежного
виконання службових обов»язків
лікарем та внаслідок неналежного
контролю за застосуванням цієї
процедури пацієнту ОСОБА_3 було
спричинено опік голеностопу правої
ноги найвищого ІУ ступеня.

Внаслідок спричинення опіку
ОСОБА_3 заподіяно тілесне ушкодження
середньої тяжкості, спричинено
моральну шкоду, так як ОСОБА_3 переносив
фізичний біль, моральні психологічні
страждання та переживання, переніс сім
важких хірургічних операцій по
відновленню правого голеностопу,
морально страждає та переживає досі.
ОСОБА_3 тривалий час змушений
лікуватись в медичних закладах України
та за кордоном, він втратив звичний
спосіб життя, втратив можливість
нормально працювати та заробляти кошти
на власне утримання та лікування та
утримання своєї сім»ї.

Відповідачем Хмельницькою
міською лікарнею не доведено
відсутності вини працівників лікарні у
заподіянні потерпілому середнього
ступеня тілесних ушкоджень та
моральної шкоди, хоч в деліктних
правовідносинах саме особа, яка
заподіяла шкоду, повинна довести
відсутність вини (презумпція
винуватості).

Наведені обставини в частині
заподіяння середнього ступеня
тяжкості тілесних ушкоджень опіками
від грілки фактично визнаються і
представниками відповідача. Крім того,
ці обставини повністю підтверджуються
дослідженими належними і допустимими
доказами: лікарняною карткою ОСОБА_3 із
записами проведеного лікування (а.с.
8-14), актами судово-медичного
дослідження та висновками
судово-медичної експертизи з
фото-таблицями, висновком
судово-психологічної експертизи
(а.с.21-23, 33-42, 62-71, 108-121), показами свідків.

Однак, визначаючи розмір
морального відшкодування, суд першої
інстанції в достатній мірі не
встановив обставини справи, не взяв до
уваги доказів, які ці обставини
підтверджують.

Зокрема, судом першої інстанції не
взято до уваги той факт, що тілесні
ушкодження середньої тяжкості та
моральну шкоду ОСОБА_3 заподіяно
працівниками Хмельницької лікарні з
необережності халатними діями, а не
умисно.

Висновком судово-психологічної
експертизи підтверджено спричинення
ОСОБА_3 психологічних (моральних)
страждань і їх грошовий еквівалент
орієнтовно визначено в 81 мінімальну
заробітну плату.

Однак, розмір морального
відшкодування визначається не
експертом, а судом з урахуванням
положень ч. 3 ст. 23 ЦК України.

Тому судова колегія вважає, що
такий розмір морального відшкодування
з урахуванням характеру
правопорушення (вчинене при врятуванні
життя ОСОБА_3 лікарями Хмельницької
міської лікарні), глибини фізичних та
душевних страждань, погіршення
здібностей потерпілого та можливості
їх реалізації (тривалість та характер
страждань, ступінь заподіяних тілесних
ушкоджень), ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди
(необережність, халатність), із
застосування вимог розумності і
справедливості буде достатнім в
грошовому виразі в сумі 30 000 (тридцять
тисяч) гривень.

Судова колегія вважає
необґрунтованими доводи апеляційної
скарги апелянта в тій частині, що
лікарями Хмельницької лікарні медична
допомога надавалась кваліфіковано.

З висновку судово-медичної
експертизи в рамках розслідуваної
кримінальної справи (а.с.117-121)
вбачається, що медична сестра лікарні
ОСОБА_7 дала свідчення про те, що вона за
розпорядженням лікаря ОСОБА_4 приклала
грілку з теплою водою, обмотала її
пелюшкою та поклала на ногу, накриту
ковдрою.

Однак, лікар ОСОБА_4 зробив її
зауваження і сам приклав грілку на голу
ногу пацієнта.

Через годину у ОСОБА_3 виник опік.

Аналогічні покази в рамках
розслідування кримінальної справи дав
і лікар ОСОБА_4, повідомивши лише, що
грілку приклав через простиню.

Ці пояснення працівників
Хмельницької міської лікарні
підтверджують їх вину у вчиненні
цивільного правопорушення. Відповідно
до методики застосування грілки
медичної, затвердженої наказом МОЗ
України № 460 від 01.06.2013 року, на яку
посилаються апелянти і яка врегулювала
дії працівників лікарні в цій частині,
у випадку тривалого часу застосування
грілки через кожні 20 хвилин слід робити
перерви на 15-20 хвилин, що працівниками
лікарні зроблено не було.

Ця методика розроблена та
затверджена з урахуванням всього
попереднього досвіду застосування
таких процедур та маніпуляцій
медичними установами.

При таких обставинах доводи
апеляційної скарги апелянта
підлягають частковому задоволенню
лише в частині визначення розміру
морального відшкодування. В решті ці
доводи є необґрунтованими і
задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 314-316, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія,

В И Р І Ш
И Л А :

апеляційну скаргу Хмельницької
міської лікарні задовольнити частково,
рішення Хмельницького міськрайонного
суду від 30 травня 2014 року змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_3
задовольнити частково.

Стягнути із Хмельницької міської
лікарні на користь ОСОБА_3 моральну
шкоду в сумі 30 000 (тридцять тисяч)
гривень.

В решті рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 30 травня 2014
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили
негайно, але може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
набрання ним законної сили.

Головуючий суддя /підпис/ Судді
/підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
В.М.Харчук