Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

судді - Ференц А.М.

при секретарі - Пазяк С.М.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

за участю відповідачки ОСОБА_3

за участю представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання приватної власності на майно,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3. В позовній заяві позивач посилається на те, що з 06.06.1998 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ФМ номер 020031 видане 6 червня 1998 року та що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 30.05.2011 року у справі 2-1188/11 за позовом відповідачки шлюб між ним та ОСОБА_3 був розірваний, зазначає, що юридично оформлення припинення шлюбних відносин наступило значно пізніше факту припинення спільного проживання та ведення спільного господарства та що така обставина підтверджена і самою ОСОБА_3, яка в своїй позовній заяві про розірвання шлюбу підтвердила таку обставину.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник просять задоволити їх позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник заперечили проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав:

З пояснень позивача та змісту позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1, яку остання подавала до суду з метою розірвання шлюбу з позивачем та яка містить печатку Ужгородського міськрайонного суду про її прийняття судом, та в абзацах третьому-четвертому якої зазначено, що «…Наш шлюб із відповідачем виявився невдалим. Ми маємо різні погляди на життя, із-за чого в нас постійно виникають непорозуміння і сварки. З грудня 2008 року шлюбні відносини між нами припинились, існують лише формально…», вбачається, що твердження позивача відповідають дійсності.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5, який є сусідом позивача по будинку, який останній будує, підтвердив, що раніше він бачив спільно з позивачем на будівництві батька (зі слів позивача) відповідачки, одна вже з 2009 року, коли було завершено будівництво перекриття фундаменту будинку, він бачив лише одного позивача піл час будівництва, що між сусідами вже на той час була інформація про те, що у позивача не все гаразд у сімї та що останній проживає сам.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 30.05.2011 року по справі 2п-1188/11 шлюб між відповідачкою та позивачем розірваний.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання.

Згідно вимог, встановлених ст. 16 Цивільного кодексу України, захист цивільних прав та інтересів проводиться судом. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, примусове виконання обов'язків в натурі.

Положеннями частини 6 статті 57 Сімейного кодексу України визначено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка, майно, набуте ним, нею за час їхнього окремого проживання у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Право власності згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні.

Посилання представника відповідачки на судову практику та необхідність зясування конкретного складу спільного майна подружжя, судом відхиляються, оскільки позивач не ставить вимогу про необхідність визнання за ним права власності на конкретне майно (а своє загальне право визначене законом позивач індивідуалізує періодом в часі і саме у такий спосіб ставить питання про захист права субєктивного) та предметом пору не є поділ спільного майна подружжя відтак такі обставини підлягають до встановлення у разі наявності між особами спору щодо конкретного майна набутого в шлюбі та яке підлягає до розподілу.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає вимоги ОСОБА_1 про визнання його особистою приватною власністю на майно набуте за час окремого проживання з грудня 2008 року у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 4, 5 ,14, 60, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд,

Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 майно набуте ним за час окремого проживання з ОСОБА_3 з грудня 2008 року у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після його проголошення.

Суддя Ференц А.М.