УХВАЛА

29 грудня 2014 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання недійсним заповіту, усунення від права на спадкування, визнання недійсними свідоцтв на право на спадщину, -

В С Т А Н О В И В:

16.12.2014 позивач звернулася до суду із вищезазначеним позовом.

17.12.2014 після автоматичного розподілу справи згідно Положенню про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 року № 30 із змінами, і формування відповідного реєстру згідно Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17.12.2013 року № 173, матеріали позовної заяви були передані головуючому судді.

29.12.2014 на виконання ч. 3 ст. 122 ЦПК України було отримано відповідь адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в м. Києві про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження по справі, суд, дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, прийшов до висновку, що вона не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, а відтак її слід залишити без руху.

Так, позивач всупереч імперативним вимогам п. п.5, 6 ч.2 ст.119 ЦПК України не викладає обставини, якими обґрунтовує свої позовні вимоги, і не зазначає доказів, що підтверджують наступне (або не наводить підстав для звільнення від їх доказування):

- не зазначені докази існування «хороших» взаємовідносин із ОСОБА_6,

- проживання близько двох років (яких саме двох років) разом,

- не зазначено доказів здійснення ремонту в будинку (якого саме будинку),

- оплати комунальних послуг (за що і за яке приміщення),

- приготування їжі, також не зазначено ким і кому,

- не зазначено доказів обробляння городу (якого городу і де він знаходиться),

- що в 1983 році була сварка дочки (чиєї дочки) з матір`ю (?), що одна (хто саме?) не цікавилася життям іншої,

- чий внук і які саме і кому доставляв «незручності»,

- хто є померлою особою і коли це відбулося,

- не зазначено доказів, що з 1999 року позивач проживає за однією адресою із особою, яка в подальшому померла,

- хто є спадкоємцями за законом і за заповітом певної померлої особи,

- не зазначено доказів, що ОСОБА_3 є дочкою померлої, що за життя матері зовсім їй не допомагала.

Також позивачем не викладено обставин на підтвердження позовних вимог щодо визнання недійсним заповіту ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_4, на яких підставах.

Не викладено обставини, якими позивач обґрунтовує необхідність усунення від спадкування за законом ОСОБА_3, підстави визнання недійсним свідоцтва на спадщину, що видані відповідачам (які свідоцтва, коли видані).

Окремо суд звертає увагу позивача на те, що позовна заява не може ґрунтуватися на припущеннях. Певні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, повинні бути підкріплені зазначенням відповідних доказів. Відтак формулювання «у мене виникли певні сумніви щодо того, що саме померла підписала за життя заповіт» є неприйнятним і таким, що суперечить положенням ст. 119 ЦПК України. Крім того, зазначити докази саме в позовній заяві вимагає закон, також процесуальний закон дозволяє надати вже такі доказі під час розгляду справи. Відтак суд вважає таким, що не відповідає загальним засадам цивільно-процесуального судочинства і твердження позивача «підтвердити вищенаведені обставини в майбутньому достатніми та допустимими доказами».

Положення ст. 60 ЦПК України щодо обов`язку довести ті обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, розповсюджуються саме на той період руху цивільної справи, коли вже відкрито провадження по справі. А положення п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України - зазначити докази, що підтверджують кожну обставину, - чітко регламентують обов`язок позивача саме при зверненні до суду надати своїй позовній заяві певну форму із чітко визначеним процесуальним законом змістом.

Дотримання вимог статей 119-120 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки позову і долучених до нього матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду. Позовна заява не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог, викладених у ст. ст. 119, 120 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо ж позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає всі вимоги, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.119-121 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання недійсним заповіту, усунення від права на спадкування, визнання недійсними свідоцтв на право на спадщину - залишити без руху.

Роз'яснити позивачеві, що зазначені в ухвалі недоліки ним можуть бути усунені протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо у встановлений строк виявлені недоліки не будуть усунуті, заява буде вважатись неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.С. Кицюк