АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1016/14 Справа №
інстанції - Остапенко Н.Г.
Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ткаченко
І.Ю.

суддів - Рудь В.В.,
Повєткіна В.В.

при секретарі - Шаботинець С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Територіальної
громади в особі Дніпропетровської
міської ради, Територіальної громади в
особі Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради про
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання права власності на
домоволодіння в порядку спадкування за
законом

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 28 листопада 2013
року

ВСТАНОВИВ:

07 грудня 2005 року позивач звернувся до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до
Територіальної громади в особі
Дніпропетровської міської ради,
Територіальної громади в особі
Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради про
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання права власності на
домоволодіння в порядку спадкування за
законом.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 28 листопада 2013
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 про встановлення факту
прийняття спадщини ОСОБА_4 і ОСОБА_5
після смерті ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2, визнання права власності
в порядку спадкування за законом на ?
частину домоволодіння АДРЕСА_4 після
смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3,
яка успадкувала її після смерті батька
ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2,
визнання права власності в порядку
спадкування за законом на ? частину
домоволодіння АДРЕСА_4 після смерті
ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, яка
успадкувала її після смерті матері -
ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 -
відмовлено в повному обсязі (том. 2
а.с.20-24).

В апеляційній скарзі позивач
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі (том 2
а.с. 30-34).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що
спірне домоволодіння АДРЕСА_4
побудоване у 1931 році подружжям ОСОБА_6
та його дружиною ОСОБА_5. Відповідно до
повідомлення КП «ДМБТІ»
Дніпропетровської обласної ради від
30.03.05 року за №2288 /а.с.11/ перша
інвентаризація домоволодіння АДРЕСА_4
була проведена у 1940 році, власником
значився ОСОБА_6 на підставі договору
забудови від 19.01.29 року, але реєстрація
права власності не проводилась.
Реєстрація права власності на ? частину
домоволодіння була проведена у 1951 році
за ОСОБА_5 на підставі рішення
Ленінського районного суду від 12.08.46
року (але документи анульовані згідно
рішення райвиконкому №183 від 15.03.91
року). Друга частка належала
Ленінському РКГ на підставі рішення
Ленінського райвиконкому /а.с.5-10/. Під
час спільного подружнього життя у
подружжя ОСОБА_5 народилась дочка -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується архівною довідкою від
03.10.12 року, виданою Державним архівом
Дніпропетровської області /а.с.140/, яка в
подальшому змінила - прізвище на
«Яблонську», що підтверджується
свідоцтвом про одруження. Відповідно
до довідки від 18.03.05 року, виданої
прокуратурою Дніпропетровської
області ОСОБА_6, який проживав: АДРЕСА_5
був засуджений вироком Військового
Трибунала Військ НКВС
Дніпропетровської області від 23.11.1944
року на строк 5 років з конфіскацією
всього майна, який було змінено і
призначено покарання-10 років
позбавлення волі. Арештований був 19
червня 1944 року /а.с.12/. На підставі ст..6
Указу Верховної Ради СРСР від 17.09.1955
року «Про амністію» з ОСОБА_6 знята
судимість і поразка в правах, що
підтверджується довідкою, виданою
18.03.2005 року прокуратурою
Дніпропетровської області /а.с.12/. Після
засудження ОСОБА_6 ? частина
домоволодіння АДРЕСА_4 була -
конфіскована і передана в
розпорядження Ленінського
райкомунгоспу м. Дніпропетровська.
Після звільнення ОСОБА_6 повернувся до
сім»ї і постійно проживав за адресою:
АДРЕСА_4. Після звільнення, ОСОБА_6, хоча
постійно і проживав в спірному
домоволодінню, але в правах на
конфісковану ? частину домоволодіння
АДРЕСА_4, поновлений не був. ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_6 помер, що підтверджується
актовим записом про смерть №260 від 16.02.87
року /а.с. 137/. Спадкоємцями першої черги
після смерті ОСОБА_6 були: дружина
ОСОБА_5 та донька ОСОБА_4 Відповідно до
повідомлення Другої дніпропетровської
державної нотаріальної контори від
26.01.20.13 року після смерті ОСОБА_6,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 за даними
«Алфавітної книги спадкових справ»
спадкова справа не заводилась, /а.с. 154/.
У зв»язку із забудовою житлового
масиву Червоний Камінь та вилученням
для цього земельних ділянок, зносилися
житлові будинку, в тому числі і по
АДРЕСА_4. У зв»язку із зазначеним ОСОБА_9
у 1988 році отримала ордер на двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1 /а.с.59/. на склад сім»ї
із 3-х чоловік. Ордер на квартиру
отримав і позивач ОСОБА_2 на 3-х кімнатну
квартиру АДРЕСА_2 /а.с.61/. Також ордери
було видано ОСОБА_2/а.с.60/та
ОСОБА_10/а.с.62/. Відповідно до рішення
виконкому Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради №133 від 15.03.91
року /а.с.49/ було анульовано
правовстановлюючі документи на
житлові будинки відповідно до додатку
/а.с.50/, в тому числі і на ? частину
будинку АДРЕСА_4, яка належала на праві
власності ОСОБА_11 /а.с.52/. ІНФОРМАЦІЯ_4
померла ОСОБА_5, що підтверджується
актовим записом про смерть №152 від
17.01.1990 року /а.с.139/, в якому зазначено
постійне місце проживання: АДРЕСА_3.
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
виданим відділом реєстрації смерті
Дніпропетровського міського
управління юстиції 01.04.2009 року, актовий
запис №2492. Відповідно до довідки,
виданої Другою дніпропетровською
державною нотаріальною конторою 12.07.2012
рку/а.с.123/ після смерті ОСОБА_4 з заявою
про прийняття спадщини звернувся
спадкоємець за заповітом - ОСОБА_2.
Свідоцтво про право на спадщину не
видавалось.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, щодо встановлення факту
прийняття спадщини ОСОБА_4 та ОСОБА_5
після смерті ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2, суд 1 інстанції виходив із
того, що на час відкриття спадщини
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_6 не був
власником ? частини домоволодіння
АДРЕСА_4, тобто відсутнє спадкове майно,
у зв'язку із конфіскацією всього
особистого майна померлого за вироком
Військового Трибуналу Військ НКВС
Дніпропетровської області від 23.11.1944
року і хоча на підставі ст. 6 Указу
Верховної Ради СРСР від 17.09.1955 року «Про
амністію» з ОСОБА_6 знята судимість і
поразка в правах, його частина
домоволодіння була конфіскована і
передана в розпорядження Ленінського
райкомунгоспу м. Дніпропетровська.
Після звільнення ОСОБА_6 в правах на
конфісковану ? частину спірного
домоволодіння, поновлений не був. Суд 1
інстанції також прийшов до
обґрунтованого висновку щодо відмови у
задоволенні позовних вимог про
визнання за позивачем права власності
в порядку спадкування за законом на ?
частину домоволодіння АДРЕСА_4 після
смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3,
яка успадкувала її після смерті батька
- ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та
визнання за ним права власності в
порядку спадкування за законом на ?
частину зазначеного домоволодіння
після смерті ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3, яка успадкувала її після
смерті матері - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4,
оскільки у зв»язку із відсутністю у
спадкодавців права власності на спірне
домоволодіння АДРЕСА_4 на яке позивач
просить визнати право власності в
порядку спадкування за законом,
оскільки рішення виконкому Ленінської
районної у м. Дніпропетровську ради №133
від 15.03.91 року було анульовано
правовстановлюючі документи на
спірний житловий будинок у зв'язку зі
зносом.

При цьому суд правильно керувався ст.
525, 526, ч. 1 ст.529, 548, ч.1 ст.549 ЦК України (в
редакції 1963 року).

Вказані висновки суду зроблені без
порушення норм матеріального та
процесуального права, оскільки згідно
ст. ст. 525, 526 ЦК України (в редакції 1963
року), часом відкриття спадщини
визнається день смерті спадкодавця.
Місцем відкриття спадщини визнається
останнє постійне місце проживання
спадкодавця, а якщо воно невідоме, -
місцезнаходження майна або його
основної частини. Відповідно до ч. 1 ст.
529 ЦК України при спадкоємстві за
законом спадкоємцями першої черги є, в
рівних частках, діти (у тому числі
усиновлені), дружина і батьки
(усиновителі) померлого. До числа
спадкоємців першої черги належить
також дитина померлого, яка народилася
після його смерті. Онуки і правнуки
спадкодавця є спадкоємцями за законом,
якщо на час відкриття спадщини немає в
живих того з їх батьків, хто був би
спадкоємцем; вони успадковують порівну
в тій частці, яка належала б при
спадкоємстві за законом їх померлому
родителю. Згідно ст. 548 ЦК України для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Не
допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини. Частиною 1 ст. 549 ЦК України
передбачено, що спадкоємець прийняв
спадщину: 1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; 2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини. Зазначені в цій статті дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.
Особи, для яких право спадкоємства
виникає лише у випадку неприйняття
спадщини іншими спадкоємцями, можуть
заявити про свою згоду прийняти
спадщину протягом строку, що залишився
для прийняття спадщини. Якщо строк, що
залишився, менше трьох місяців, він
продовжується до трьох місяців.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду 1 інстанції,
яким у досить повному обсязі з'ясовані
права та обов'язки сторін, обставини
справи, доводи сторін перевірені і їм
дана належна оцінка, а відповідно до ст.
212 ЦПК України, виключне право оцінки
доказів належить суду, який має
оцінювати докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Порушень норм
матеріального та процесуального права,
які є обов'язковою підставою для
скасування чи зміни рішення - не
встановлено, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК
України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 28 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: