Провадження №22-ц/784/605/14
Суддя першої інстанції Губницький Д.Г.
Суддя-доповідач апеляційної інстанції
Ухвала

Іменем України

24 лютого 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів: Серебрякової Т.В.,
Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання
- Романенко Ю.О.,

за участю:

- представника заявника ОСОБА_2,

- представника відділу ВДВС -
Кравчука А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою
ОСОБА_4

на ухвалу Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 26 грудня 2013 року,
постановлену за скаргою ОСОБА_4 на дії
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області (далі - відділу
ДВС),

встановила:

06 грудня 2013 року ОСОБА_4
звернулася до суду з указаною скаргою,
посилаючись на те, що на примусовому
виконанні у відділі ДВС знаходився
виконавчий лист № 2-4305, виданий 05
лютого 2010 року Ленінським районним
судом м. Миколаєва, про стягнення в
солідарному порядку з неї та ОСОБА_5 на
користь ПАТ «ОТП
Банку» (далі - Банк) 109 981, 29 доларів США,
що в еквіваленті складає 846 855 грн. 93
коп., пені 44 817 грн. 31 коп. та 1 950 грн.
судових витрат.

19 листопада 2012 року державним
виконавцем проведено опис та арешт
семикімнатної квартири АДРЕСА_1, яка
знаходилася в іпотеці Банку.

02 грудня 2013 року з Єдиного
державного реєстру виконавчих
проваджень їй стало відомо, що при
реалізації цього майна державний
виконавець двічі провів уцінку
арештованого майна та передав ТОВ
«Укрспецторг» для призначення третіх
прилюдних торгів, які були призначені
на 28 листопада 2013 року, за ціною 379 100
грн., тобто загальний розмір уцінки
склав 50 %.

Посилаючись на викладене та те, що
друга уцінка арештованого іпотечного
майна проведена з порушенням ст. 49
Закону України "Про іпотеку", чинного на
час укладення кредитного договору,
ОСОБА_4 просила визнати неправомірними
дії державного виконавця відділу ДВС
щодо проведення другої уцінки майна та
скасувати акт державного виконавця про
другу уцінку іпотечного майна.

Заперечуючи проти скарги
представник відділу ВДС, посилався на
безпідставність скарги та дотримання
вимог законодавства при організації
публічних торгів з реалізації
арештованого іпотечного майна.

Ухвалою Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 26 грудня 2013 року
відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, просила ухвалу
суду скасувати та ухвалити нову, якою
задовольнити у повному обсязі її
вимоги.

В запереченнях на апеляційну
скаргу ПАТ «ОТП Банк» посилалося на її
безпідставність.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні скарги
ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із
того, що вимоги ОСОБА_4 є безпідставними
та державним виконавцем при
примусовому виконанні рішення було
вірно застосовано редакцію ст. 49 Закону
України «Про іпотеку», що діяла після
набрання чинності Законом України «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо врегулювання
відносин між кредиторами та
споживачами фінансових послуг» від 22
вересня 2011 року № 3795- VI.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна.

Судом встановлено, що 05 лютого 2010
року Ленінський районний суд
м. Миколаєва видав виконавчий лист
про стягнення в солідарному порядку з
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь
ПАТ «ОТП Банк» заборгованості (за
кредитним договором від 03 квітня 2006
року) у розмірі 109 981, 29 доларів США, що в
еквіваленті складає 846 855 грн. 93 коп.,
пені 44 817 грн. 31 коп., а також 1 950 грн.
судових витрат.

Під час його виконання, 19
листопада 2012 року державний виконавець
Кравчук А.О. провів опис та
арешт семикімнатної квартири АДРЕСА_1.

Зазначена квартира була передана
ОСОБА_4 в іпотеку банку, на підставі
договору іпотеки №РСL - 400/150/2006,
посвідченого 03 квітня 2006 року
приватним нотаріусом Миколаївського
міського нотаріального округу ОСОБА_6

Прилюдні торги, призначені на 18
жовтня та 15 листопада 2013 року визнано
такими, що не відбулися.

Державним виконавцем двічі
проведена уцінка цього нерухомого
майна.

Так, після перших торгів вартість
нерухомого майна зменшена з 758 200 грн. до
568 650 грн. (на 25 %), а після других - до 379 100
грн., тобто всього на 50 % від початкової
ціни майна.

Указане майно не було реалізовано
на третіх прилюдних торгах після
проведення двох уцінок, у зв'язку з тим,
що договір з ТОВ «Укрспецторг» від 30
вересня 2013 року №15-0527/134 відділом ДВС
було розірвано в односторонньому
подяку.

Відповідно до ч. 8 ст. 54 Закону
України "Про виконавче провадження"
примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України "Про іпотеку".

Пред'являючи скаргу на дії
державного виконавця, ОСОБА_4
посилалася на те, що друга уцінка
іпотечного майна проведена усупереч ч.
2 ст. 49 Закону України "Про іпотеку" у
чинній на час укладення кредитного
договору редакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України
акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності; акт цивільного
законодавства не має зворотної дії в
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи.

Пунктом 2 Прикінцевих положень
Закону України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
врегулювання відносин між кредиторами
та споживачами фінансових послуг" від 22
вересня 2011 року встановлено, що дія
цього Закону не поширюється на
кредитні договори, укладені до
набрання ним чинності.

Згідно з ч. 2 ст. 49 Закону України
"Про іпотеку" (у редакції, яка була чинна
на час укладення кредитного договору
від 03 квітня 2006 року), якщо
іпотекодержатель не скористався
правом, передбаченим частиною першою
цієї статті, за результатами перших
прилюдних торгів, призначається
проведення на тих же умовах других
прилюдних торгів, які мають відбутися
протягом одного місяця з дня
проведення перших прилюдних торгів.
Початкова ціна продажу предмета
іпотеки на других прилюдних торгах
може бути зменшеною не більше ніж на 25
відсотків.

Оскільки кредитний договір з
ОСОБА_4 було укладено банком 03 квітня 2006
року, то зміни до ст. 49 Закону України
"Про іпотеку", внесені наведеним вище
законом, які передбачають право
державного виконавця на другу уцінку
майна та проведення третіх прилюдних
торгів, не поширюються.

Тому державний виконавець
неправомірно здійснив дії щодо
реалізації іпотечного майна з
урахуванням приписів ч. 2 ст. 49 Закону
України "Про іпотеку" в редакції, що
діяла з 16 жовтня 2011 року, якою
передбачено проведення третіх
прилюдних торгів.

Отже, суд першої інстанції
невірно застосував норми
матеріального права.

Положення частини 2 статті 83
Закону України "Про виконавче
провадження" передбачають
повноваження начальника відділу ДВС
своєю постановою скасувати постанову
або інший процесуальний документ,
винесені у виконавчому провадженні
державним виконавцем, якщо вони
суперечать вимогам закону.

Отже, враховуючи положення ст. 387
ЦПК України, на начальника відділу ДВС
слід покласти обов'язок скасувати
складений державним виконавцем акт
уцінки майна боржника від 25 листопада
2013 року.

За такого, ухвала суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
постановленням нової ухвали про
часткове задоволення вимог ОСОБА_4

Керуючись ст. ст. 303, 307, 315 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 26 грудня 2013 року
скасувати та постановити нову ухвалу.

Скаргу ОСОБА_4 на дії головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області задовольнити
частково.

Визнати неправомірними дії
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області Кравчука Андрія
Олександровича щодо проведення
повторної уцінки арештованого
нерухомого майна - семикімнатної
квартири АДРЕСА_1, в порядку виконання
провадження за виконавчим листом,
виданим 05 лютого 2010 року Ленінським
районним судом м.
Миколаєва.

Зобов'язати начальника відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області скасувати
складений головним державним
виконавцем Кравчуком Андрієм
Олександровичем акт уцінки майна
боржника від 25 листопада 2013 року про
повторну переоцінку семикімнатної
квартири АДРЕСА_1.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: