Справа № 259/6147/13-ц
Провадження № 2/259/77/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.01.2014 року

Куйбишевський районний суд міста
Донецька у складі:

головуючого судді Васильєвої Н.П.,

при секретарі Кінашевській Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду в місті
Донецьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною
заявою, в якій просила стягнути з
ОСОБА_2 на її користь 139877,50 гривень та
судові витрати, посилаючись на таке: в
період з серпня 2007 року по липень 2008
року вона з відповідачем проживали
однією сім,єю без реєстрації шлюбу, та
цей факт було встановлено рішенням
Слов,янського міськрайонного суду
Донецької області від 26 грудня 2011 року
по справі номер 2-102-11. В період
спільного проживання ними було
придбано житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1 та
житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_2, які за рішеннями
судів були між ними поділені. Будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_2 був
придбаний на їх спільні кошти від
продажу квартири відповідача та її
будинку, на залишок коштів після
купівлі будинку, вони купували їжу,
предмети побуту, одяг та проводили
поточний ремонт будинку, оскільки
доходів не мали. У подальшому вони з
відповідачем прийняли рішення щодо
купівлі ще одного будинку в місті
Донецьку за для можливості переїзду,
тому що планували здавати в оренду
будинок у місті Святогірську. Грошей
для купівлі будинку у них не було, тому
вони спільно прийняли рішення, що
позичать гроші у її матері ОСОБА_3, про
що вона написала розписку у
присутності відповідача. Отримавши
гроші, вони з відповідачем придбали
будинок АДРЕСА_1, будинок оформили на її
ім,я, оскільки будинок у місті
Святогірську оформили на ім,я
відповідача. Шлюбні відносини між ними
не склалися та вони проживають окремо,
спільного господарства не ведуть.
Відповідно до розписки вона
зобов,язана була повернути матері
гроші, на які купила їх спільний
будинок до 15 січня 2013 року. Такої суми у
неї не було та відповідач взагалі
відмовився повертати гроші, у зв,язку з
чим її мати звернулася до суду із
позовом про стягнення займаної суми
грошей. Рішенням Слов,янського
міськрайонного суду Донецької області
постановлено рішення, яким всю грошову
суму за будинок стягнуто з неї. 05 серпня
2013 року вона повернула матері всю суму,
стягнуту за рішенням суду, про що
свідчить розписка. Приймаючи до уваги,
що отримані гроші пішли на купівлю
спільного будинку та вона повернула
матері всю займану суму самостійно,
вважає за необхідне у порядку регресу
звернутися до суду з позовом про
стягнення половини сплачених нею
коштів. У судовому засіданні позивачка
підтримала позовні вимоги в повному
обсязі. Представник позивачки ОСОБА_4
підтримала позовні вимоги, вважала їх
доказаними та просила задовольнити.
Відповідач у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав та показав, що
дійсно протягом одного року вони
мешкали разом, але він проживав у місті
Святогірську, а позивачка - у місті
Донецьку. Зустрічатися дуже рідко,
вважає, що протягом цього часу вони не
вели спільне господарство. Не визнає
позов ще тому, що він не брав у борг
гроші у матері позивачки, не був
присутній при передачі грошей, нічого
не підписував, згоди на їх отримання не
давав, будинки придбані за гроші, які
кожний з них мав від продажу нерухомого
майна, що належало кожному до спільного
проживання. Якщо і займала позивачка
гроші у своєї матері, то куди вона їх
витратила, йому не відомо. Як усну, так і
письмову згоду на отримання позивачкою
грошей у борг він не надавав.

Суд вважає позовні вимоги не
підлягаючими задоволенню за таких
підстав: рішенням Слов,янського
міськрайонного суду Донецької області
від 26 грудня 2011 року за позовом ОСОБА_1
встановлено юридичний факт, що ОСОБА_1 в
період з серпня 2007 року по 15 липня 2008
року проживала однією сім,єю разом з
ОСОБА_2. Вказаним рішенням проведено
розподіл майна, набутого під час
спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2
За ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2
частину житлового будинку с
господарськими та побутовими
спорудами та 1/2 частину земельної
ділянки, які розташовані за адресою:
АДРЕСА_2. За ОСОБА_2 також визнано право
власності на 1/2 частину вказаного
житлового будинку з господарськими та
побутовими спорудами та земельної
ділянки за вищевказаною адресою. Тому
посилання відповідача ОСОБА_2 на те. що
в період з серпня 2007 року по липень 2008
року вони не мешкали однією сім,єю суд
до уваги не приймає, оскільки вказаний
юридичний факт встановлений рішенням
суду. Рішенням Куйбишевського
районного суду міста Донецька від 16
січня 2013 року по справі номер 2/259/108/2013
за позовом ОСОБА_2 за останнім визнано
право власності на 1/2 частину
домоволодіння номер АДРЕСА_1. В рішенні
вказано, що ОСОБА_1 не довела, що
вказаний житловий будинок придбаний за
її особисті кошти або кошти її матері.
Апеляційним судом Донецької області 28
лютого 2013 року вказане рішення
скасовано, оскільки не визнано право
власності на другу частину
домоволодіння та постановлено нове
рішення, відповідно до якого за ОСОБА_2
та ОСОБА_1 визнано право власності на
вказане домоволодіння по 1/2 частині за
кожним. Рішенням Слов,янського
міськрайонного суду Донецької області
05 червня 2013 року за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по справі номер
2/243/1332/2013 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
стягнуто суму боргу за борговою
розпискою останньої. В іншій частині
позовних вимог відмовлено. Вказаним
рішенням суду встановлено, що ОСОБА_1 не
надала суду доказів про те, що отримані
нею від її матері гроші за договором
займу були використані в інтересах
сім,ї на її потребу, крім того, відсутні
докази щодо надання у письмовій формі
згоди ОСОБА_2 на укладання договору
займу.

У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З урахуванням викладеного суд вважає,
що вимоги позивачки про стягнення з
відповідача на її користь 1/2 частини
суми за договором займу у порядку
регресу, за яким вона погасила суму
боргу, стягнуту з неї рішенням суду на
користь матері є не доказаними та не
підлягають задоволенню. У
відповідності до ст. 88 ЦПК України
судові витрати мають бути віднесені на
позивачку.

На підставі ст.ст. 16, 626, 1046, 1047, 1049 ЦК
України, керуючись ст.ст. 213-215, 209 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення суми відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана протягом десяти днів після його
проголошення. Особами, які не були
присутні при проголошенні рішення - в
той же строк з дня отримання його копії.

Рішення суду набуває чинності після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо її не було подано. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не було скасовано, набуває
чинності після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя: