УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Макарчука М.А., суддів:
Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Маляренка А.В.,
Писаної Т.О.,розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Соловіївської
сільської ради Брусилівського району
Житомирської області, ОСОБА_9, третя
особа - публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк», про
визнання рішення незаконним,
визначення недійсним свідоцтва на
право власності, визнання права
власності на частину житлового
будинку, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк», яке діє
через представника Шуліку Аліну
Володимирівну, на рішення
Брусилівського районного суду
Житомирської області від 09 серпня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 09 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 звернулися до суду з указаним
позовом, в якому, з урахуванням
уточнень, просили визнати недійсним та
скасувати рішення Виконавчого
комітету Соловіївської сільської ради
Брусилівського району № 28 від 11 травня
2007 року; визнати недійсним
свідоцтво про право власності на
житловий будинок по АДРЕСА_1, видане 27
травня 2007 року на ім'я ОСОБА_9; визнати
право власності кожного з них на 1/4
вказаного будинку.

В обґрунтування вказаних вимог
позивачі вказували на те, що 11 травня 2007
року відповідно до заяви ОСОБА_9
Виконавчим комітетом Соловіївської
сільської ради Брусилівського району
прийнято рішення № 28, на підставі якого
оформлено право власності відповідача
на житловий будинок та господарські
споруди по АДРЕСА_1, та видано
останньому свідоцтво про право
власності на вказане нерухоме майно.
Оскільки на час прийняття оспорюваного
рішення, позивачі проживали та були
зареєстровані у спірному будинку, вони
вважають, що їх право на частку у
нерухомому майні порушено і підлягає
відновленню.

Рішенням Брусилівського районного
суду Житомирської області від 09
серпня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 09 жовтня 2013
року, позов задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано
рішення Виконавчого комітету
Соловіївської сільської ради
Брусилівського району Житомирської
області № 28 від 11 травня 2007 року;
визнано недійсним свідоцтво про право
власності на житловий будинок по
АДРЕСА_1, видане Виконавчим комітетом
Соловіївської сільської ради
Брусилівського району Житомирської
області 27 серпня 2007 року. У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на порушення
судами норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить вказані
судові рішення скасувати і передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

У поданих до суду запереченнях на
касаційну скаргу представник
ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 зазначає, що
оскаржувані судові рішення є законними
та обґрунтованими, у процесі розгляду
справи судами не порушені норми
матеріального і процесуального права,
а тому ці судові рішення необхідно
залишити без змін, а касаційну скаргу
відхилити.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши викладені в
касаційній скарзі доводи та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що скарга підлягає
задоволенню на таких підставах.

Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові
рішення не відповідають з огляду на
наступне.

Судами встановлено, що відповідач
набув право власності на спірний
будинок відповідно до свідоцтва про
право власності від 27 серпня 2007 року,
виданого на підставі рішення
Виконавчого комітету Соловіївської
сільської ради Брусилівського району
Житомирської області № 28 від 11 травня
2007 року. Відповідно до вказаного
рішення сільської ради вирішено
оформити за відповідачем право
власності на спірний будинок на
підставі пункту б підпункту 10 статті 30
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що на час прийняття оспорюваного
рішення Виконавчим комітетом
Соловіївської сільської ради № 28 від 11
травня 2007 року «Про порядок оформлення
права власності на об'єкти нерухомого
майна», на підставі якого ОСОБА_9
отримав свідоцтво про право власності
на житловий будинок та господарські
будівлі по АДРЕСА_1, позивачі були
проживали і були зареєстровані за
постійним місцем проживання в
указаному будинку, мали відповідні
права членів сім'ї наймача жилого
приміщення, в тому числі на безоплатну
передачу його у спільну сумісну або
часткову власність. Крім того, суди
вказали на те, що передача сільською
радою у приватну власність ОСОБА_9
спірного будинку, який був прийнятий
від ТОВ «Соловіївське» на баланс
сільської ради як основні засоби
соціальної сфери, на підставі
Інструкції про порядок державної
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна, що перебувають у
власності юридичних та фізичних осіб,
затвердженої наказом Держбуду України
від 09 червня 1998 року є
незаконною на тій підставі, що цей
нормативний акт не регулює спірні
правовідносини, а сільська рада мала
керуватися нормами Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду».

Проте вказаних висновків суди дійшли
передчасно, оскільки відповідно до
частин 1, 3 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію
державного житлового фонду»
приватизація державного житлового
фонду здійснюється уповноваженими на
це органами, створеними місцевою
державною адміністрацією, та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд. Передача квартир (будинків) у
власність громадян здійснюється на
підставі рішень відповідних органів
приватизації, що приймаються не
пізніше місяця з дня одержання заяви
громадянина.

Згідно з пунктом б підпункту 10 статті 30
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» до відання
виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад належать
делеговані повноваження облік та
реєстрація відповідно до закону
об'єктів нерухомого майна незалежно
від форм власності, тобто вказаною
нормою передбачені повноваження
сільської ради щодо обліку та
реєстрації об'єктів нерухомого майна.

Суди, встановивши, що відповідач набув
право власності на спірний будинок у
порядку приватизації, не вказали, якими
доказами це підтверджено, а саме яким
органом було прийнято рішення про таку
приватизацію та чи був дотриманий
порядок приватизації спірного будинку
саме уповноваженим органом.

Оскільки судами порушені норми
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, то оскаржувані
судові рішення на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК
України підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись статями 336, 338, 345 ЦПК України
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду і цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Брусилівського районного суду
Житомирської області від 09
серпня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Житомирської області від 09
жовтня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:
Л.М. Мазур А.В. Маляренко В.А. Нагорняк
Т.О. Писана