АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 629/1455/14 Головуючий суддя І інстанції Жмудт
Провадження № 22-ц/790/4647/14 Суддя доповідач Макаров Г.О.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Макарова Г.О.,

суддів: Кружиліної О. А.,ОСОБА_1,

при секретарі - Шабас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ- БАНК» - ОСОБА_2 на заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21 травня 2014 року у справі за позовом Публічного Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

04 квітня 2014 року позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 23511,78 грн. за кредитним договором б/н від 06 червня 2008 року, яка складається з наступного: 3000 грн. - заборгованість за кредитом, 11670,98 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7245,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1095,80 грн. - штраф (процентна складова), посилаючись на те, що 06.06.2008 року між ПАТ «Акцент банк» та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_3 в порушення умов кредитного договору та діючого законодавства України свої зобовязання не виконує, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на 24.02.2014 року становить 23511,78 грн. Розрахунок заборгованості зроблений з часу надання та отримання кредитної послуги.

Від імені представника позивача до суду подано письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про надання згоди на ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач в судові засідання не зявлявся, причини неявки суду не сповістив, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення.

Рішенням Лозівського міськраойнного суду Харківської області від 21 травня 2014 року, у задоволенні позовних вимог Публічного Акціонерного Товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено у зв'язку зпропуском позивачем строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ «Акцент Банк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки суд не надав належної оцінки наявним у справі доказам, застосував норми матеріального права, що не підлягають застосуванню до правовідносин сторін, не звернув уваги на те, що зобовязання не припинилось внаслідок неналежного виконання зобовязань відповідачем.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга представника Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» - ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Згідно ст. 303 Цивільного процесуального кодексу України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необгрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 307, п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 Цивільного процесуального кодексу України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право: змінити рішення.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 порушив кредитний договір, внаслідок чого виникла заборгованість 23511,78 грн., яка не підлягає стягненню внаслідок пропуску строку позивачем позовної давності.

Але з цим висновком погодитися не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 10, ч. 1, 2 ст. 11, ст. 57, ч. З, 4 ст. 60, ч. 1 ст. 64, ст.. 179, ч. 4 ст. 212, ч. 1 ст. 213, п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин,які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідно до розяснень, які містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно розтлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.ст. 256, 257, 260, 266, 1047, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцемвизначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем при зверненні до суду з позовною заявою, для підтвердження існування заборгованості у відповідача було надано заяву ОСОБА_3 від 06 червня 2008 року про отримання кредиту у сумі 3000 грн., у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом і з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а також розрахунок заборгованості за договором б/н від 06.06.2008 року, укладеного між Акцент-Банком та ОСОБА_3, але матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_4 акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» перерахувало кредитні кошти у сумі 3000 грн. на платіжну картку ОСОБА_3, та доказів того, що останній, використовував зазначені кредитні кошти.

Позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду, що є підставою для відмови в позові, однак з урахуванням роз'яснень, що містяться в ч. З п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення» відмова в позові з підстав пропуску строку позовної давності має бути у випадку коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Разом з тим положення закону про правові наслідки спливу позовної давності передбачені ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права, щодо якого заявлено вимогу і факт його порушення. Якщо під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача не має суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення строку позовної давності, а за безпідставністю позову.

З урахуванням наведеного незважаючи на те, що позивач пропустив строк позовної давності без поважних на то причин, судова колегія вважає, що позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення у звязку з їх необгрунтованістю та недоведеністю. __ а не з наслідків пропущення строків позовної давності, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 313, 316, 317, 39, 321, 322, 324, 325 Цивільного процесуального кодексу України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ- БАНК» - ОСОБА_2В,- задовольнити частково.

Заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21 травня 2014 року - змінити.

У задоволенні позову Публічного Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Cудді