АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/2689/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/371/14
Головуючий у 1-й інстанції
Доповідач Кузнєцова О. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

головуючого: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Хіль Л.М., Пилипчук Л.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні матеріали справи за заявою
ОСОБА_1 про забезпечення позову

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
ухвалу Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 17 грудня 2013
року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 17 грудня 2013
року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову - відмовлено.

Не погодившись з таким судовим
рішенням, позивач ОСОБА_1 звернувся до
суду з апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, просить
скасувати ухвалу Кременчуцького
районного суду Полтавської області від
17 грудня 2013 року та прийняти нову, якою
задовольнити заяву про забезпечення
позову.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга
підлягає відхиленню за наступних
підстав.

Згідно ст. 151 ЦПК України суд за заявою
осіб, які беруть участь у справі, може
вжити заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22.12.2006 № 9 "Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову"
роз'яснено, що розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Відповідно до п. 1 вказаної постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
22.12.2006 року, за змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК
України єдиною підставою для
забезпечення позову є відповідне
клопотання у формі мотивованої заяви
будь-якої з осіб, котрі беруть участь у
справі.

Керуючись наведеними нормами
процесуального законодавства та
враховуючи роз'яснення Верховного Суду
України, при вирішенні питання про
забезпечення позову суди мають
здійснити оцінку обґрунтованості
доводів позивача щодо необхідності
вжиття заходів забезпечення позову з
урахуванням розумності,
обґрунтованості і адекватності вимог
заявника щодо забезпечення позову;
забезпечення збалансованості
інтересів сторін, а також інших
учасників судового процесу; наявності
зв'язку між конкретним заходом до
забезпечення позову і предметом
позовної вимоги, зокрема, чи спроможний
такий захід забезпечити фактичне
виконання судового рішення в разі
задоволення позову; імовірності
утруднення виконання або невиконання
рішення суду в разі невжиття таких
заходів; запобігання порушенню у
зв'язку із вжиттям таких заходів прав
та охоронюваних законом інтересів
осіб, що не є учасниками даного
судового процесу.

Як вбачається з заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову, заявник просив
накласти арешт на все рухоме та
нерухоме майно ОСОБА_2, який проживає за
адресою: АДРЕСА_1 обґрунтовуючи тим, що
відповідач в обумовлений строк кошти
не повернув, останнім часом перестав
відповідати на телефонні дзвінки, що
свідчить про те, що ОСОБА_2 не
збирається виконувати свої
зобов'язання..

За результатами перегляду даного
судового рішення в апеляційному
порядку, колегія суддів приходить до
висновку, що вказана заява ОСОБА_1 про
забезпечення позову не відповідає
вимогам ч. 2 ст. 151 ЦПК України, оскільки
вона не містить даних про те, що існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову. До
суду першої інстанції не було надано
жодних доказів на підтвердження вимог
про забезпечення позову про накладення
арешту на все рухоме та нерухоме майно
відповідача ОСОБА_2

Отже, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про відмову в задоволенні
заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів
забезпечення позову, що не позбавляє
можливості повторного звернення
заявника з відповідною заявою.

Таким чином, апеляційний суд вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити,
а ухвалу судді залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307,312-315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 17 грудня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з дня її проголошення і
оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Головуючий:
О.Ю. Кузнєцова

Судді:
Л.М.Хіль

Л.І.
Пилипчук