АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:
головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Махлай Л.Д., Шиманського В.Й.,

при секретарі - Перевузнику
П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Дніпровського районного суду
міста Києва від 22 липня 2014 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року Банк звернувся
із позовом до відповідача, на
обґрунтування якого зазначив, що 21
листопада 2005 року між сторонами був
укладений кредитний договір № бн, за
яким відповідач отримав кредит у
розмірі 8 000 грн. зі сплатою 36 % річних за
користування кредитом з кінцевим
строком повернення, що відповідає
строку дії картки.

Відповідно до умов, укладений
договір складається з заяви
позичальника, Умов надання банківських
послуг та Правил користування
платіжною карткою.

Відповідач не виконав
зобов'язань за кредитним договором,
тому, позивач просив стягнути на свою
користь із відповідача 30 010.57 грн.
заборгованості за кредитним договором
та 300.11 грн. судових витрат. (а.с.1-17)

Відповідач проти позову
заперечував, розрахунок
заборгованості і вимоги позивача
вважав необґрунтованими та просив
застосувати строк позовної давності до
заявлених вимог. (а.с.27-28)

Рішенням Дніпровського районного суду
міста Києва від 22 липня 2014 року у
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
відмовлено. (а.с.41-43)

В апеляційній скарзі позивач
посилався на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просив рішення суду скасувати і
ухвалити нове, яким задовольнити
заявлені позовні вимоги. Обґрунтовуючи
скаргу апелянт зазначив, що суд не
з'ясував обставин та доказів якими
позивач обґрунтовував заявлені вимоги
і дійшов помилкового висновку про
відмову в позові. (а.с.45-53)

В судовому засіданні представник
позивача Вінник А.М. підтримав скаргу і
просив її задовольнити.

Відповідач до суду не прибув, про час та
місце розгляду справи був сповіщений
встановленим порядком про що у справі є
докази. (а.с.58-62)

Зважаючи на вимоги ч. 6 ст. 74, ч. 2 ст. 305
ЦПК України колегія суддів визнала
повідомлення належним, а неявку такою,
що не перешкоджає апеляційному
розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, обговоривши
доводи скарги, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду, судова
колегія дійшла висновку, що скарга не
підлягає задоволенню враховуючи
наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Порядок обчислення позовної
давності не може бути змінений за
домовленістю сторін.(ч. 2 ст. 260 ЦК
України)

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК
України, перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Судом встановлено, що 21
листопада 2005 року між сторонами був
укладений кредитний договір № бн, за
яким відповідач отримав кредит у
розмірі 8 000 грн. зі сплатою 36 % річних за
користування кредитом з кінцевим
строком повернення, що відповідає
строку дії картки. Термін дії картки до
листопада 2008 року.

Відповідно до Умов, укладений
договір складається з заяви
позичальника, Умов надання банківських
послуг та Правил користування
платіжною карткою. (а.с. 7-9)

За п. 9.12 вищеназваних Умов,
договір діє протягом 12 місяців с часу
його підписання та якщо протягом цього
строку жодна із сторін не проінформує
іншу про припинення договору він
подовжується на такий самий строк.
(а.с.10)

За змістом Умов надання
банківських послуг та Правил
користування платіжною карткою,
сторонами не визначено іншого строку
позовної давності, що б відрізнявся від
встановленого ст. 257 ЦК України.

Таким чином строк виконання
відповідачем кредитних зобов'язань та
з якого позивач мав право вимагати
повернення кредитних коштів настав 21
листопада 2008 року.

За наданими до суду
запереченнями відповідач визнав, що
останній платіж на пропозицію Банку на
погашення заборгованості здійснив 17
лютого 2009 року в сумі 2180 грн. (а.с.28)

Доказів вчинення ОСОБА_1 інших
платежів за кредитним договором після
вищевказаної дати до суду не надано.

Зазначаючи про відсутність
факту пропуску строку позовної
давності представник Банку посилався
на те, що відповідач не проінформував
Банк про припинення договору та
автоматичну пролонгацію останнього.

Проте, відповідно до правил
користування платіжною карткою, які є
складовою кредитного договору, картка
діє в межах визначеного нею строку. За
таким договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Відповідна правова позиція
міститься і в постанові Верховного
Суду України від 19 березня 2014 року
(справа N 6-14цс14), яка з огляду на
положення ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для застосування судами
України.

Списання в односторонньому
порядку кредитором з рахунку боржника
грошей без повідомлення останнього не
може вважатись вчиненням боржником
дій, що свідчать про визнання ним боргу
в розумінні положень ч. 1 ст. 264 ЦК
України. Тому, строк позовної давності,
з урахуванням останнього платежу
відповідача на погашення
заборгованості, сплив 17 лютого 2012 року.

Із зазначеним позовом про
стягнення кредитної заборгованості
позивач звернувся 09 грудня 2013 року,
інших доказів звернення до суду із
зазначеним позовом позивачем не
надано. При цьому дата складання
позовної заяви та сплата судового
збору у вересні 2013 року не впливають на
вищевказані висновки суду.

Відповідач в районному суді
заявив про застосування строку
позовної давності, як підставу відмови
у позові, про що свідчить подана
письмова заява. (а.с. 27-28)

За таких обставин суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про відмову в задоволенні
позову з підстав пропуску позивачем
строку позовної давності.

Доводи скарги цих висновків не
спростовують, не впливають на
правильність ухваленого судом рішення,
тому з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК
України, колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.
308, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
міста Києва від 22 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста
Києва:
Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

В.Й.Шиманський

Справа № 22-ц/796/12639/2014

Головуючий у першій інстанції
ВернидубовЯ.І.

Доповідач Левенець Б.Б.