інстанції: Ковтуненко В.В. Провадження
№ 22-ц/773/326/14 Категорія: 79 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнкa А. А.,

суддів - Антонюк К.І.,
Лівандовської-Кочури Т.В.,

при секретарі Кирилюку О.О.,

з участю представника боржника ОСОБА_1
- ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку справу за
поданням заступника начальника
відділу державної виконавчої служби
Луцького районного управління юстиції
Волинської області Пироги Сергія
Степановича про примусове проникнення
до житла чи іншого володіння фізичної
особи - боржника ОСОБА_1 за апеляційною
скаргою боржника ОСОБА_1 на ухвалу
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 06 грудня 2013
року,

встановила:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 06 грудня 2013 року
задоволено подання заступника
начальника відділу Державної
виконавчої служби Луцького районного
управління юстиції Волинської області
Пироги С.С. та надано останньому дозвіл
на примусове проникнення до земельної
ділянки, житлового будинку та інших
приміщень, які знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1, і належать ОСОБА_1

Не погоджуючись із вищевказаною
ухвалою, боржник ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, у якій просить її
скасувати у зв'язку з невідповідністю
висновків суду обставинам справи та
порушенням норм матеріального права.

В ході апеляційного розгляду даної
справи представник боржника
апеляційну скаргу підтримав із
зазначених у ній підстав.

Заслухавши пояснення представника
боржника, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а
також доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи подання державного
виконавця суд першої інстанції виходив
із того, що боржник ОСОБА_1 не виконує
рішень судів про стягнення з нього
кредитної заборгованості на загальну
суму 2301332 грн. 45 коп. і перешкоджає
державним виконавцям у доступі до
власного житла для примусового
звернення стягнення (опису, арешту та
реалізації) на належне йому рухоме
майно в рамках виконавчого
провадження.

Такий висновок суду першої інстанції
ґрунтується на дійсних обставинах
справи та нормах чинного
законодавства, а тому з ним
погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України
«Про виконавче провадження» заходами
примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб;

2) звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача
стягувачу певних предметів, зазначених
у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

З метою реалізації таких заходів
державний виконавець у відповідності з
п.15 ч.3 ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження» у процесі
виконання рішень за наявності
вмотивованого рішення суду про
примусове проникнення до житла чи
іншого володіння фізичної особи
безперешкодно входити на земельні
ділянки, до житлових та інших приміщень
боржника - фізичної особи, особи, у якої
знаходиться майно боржника чи майно та
кошти, належні боржникові від інших
осіб, проводити в них огляд, у разі
необхідності примусово відкривати їх в
установленому порядку із залученням
працівників органів внутрішніх справ,
опечатувати такі приміщення,
арештовувати, опечатувати та вилучати
належне боржникові майно, яке там
перебуває та на яке за законом можливо
звернути стягнення.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України
питання про примусове проникнення до
житла чи іншого володіння боржника -
фізичної особи або особи, у якої
знаходиться майно боржника чи майно та
кошти, належні боржникові від інших
осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий
документ про її відібрання, при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням житла чи іншого
володіння особи за поданням державного
виконавця.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що на виконанні у ВДВС
Луцького РУЮ знаходяться видані
Луцьким міськрайонним судом
Волинської області виконавчі листи
№2-2240 від 31 березня 2011 року про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ
«Державний ощадний банк України» 591655
грн. 26 коп. боргу та №2-2248 від 08 квітня 2011
року про стягнення з ОСОБА_1, як
солідарного боржника, на користь ВАТ
«Державний ощадний банк України» 1709677
грн. 19 коп. кредитного боргу, за якими
постановами державних виконавців від 19
жовтня 2011 року та від 05 квітня 2011 року
відкрито виконавчі провадження,
об'єднані у зведене виконавче
провадження (а.с.23-26).

Як вбачається з матеріалів виконавчого
провадження, у боржника ОСОБА_1
відсутнє будь-яке рухоме майно (в тому
числі транспортні засоби та
сільськогосподарська техніка), а також
кошти (вклади та рахунки в банківських
установах, пенсія, соціальна допомога),
на які може бути звернене стягнення.

Разом з тим встановлено, що ОСОБА_1 має у
власності житловий будинок за адресою:
АДРЕСА_1, у якому зареєстрований і
проживає.

При цьому, незважаючи на неодноразові
письмові вимоги, отримані боржником
(а.с.9-12), останній не забезпечив
державному виконавцеві можливості
безперешкодного доступу у вищевказане
житло для перевірки майнового стану та
можливості вчинення відповідних
виконавчих дій.

Таким чином, відсутність
безперешкодного доступу до житла та
інших володінь боржника унеможливлює
вжиття державним виконавцем вичерпних
заходів для примусового виконання
вищевказаних судових рішень, як то -
виявлення, опису та арешту предметів
побуту, речей та іншого рухомого майна,
яке може знаходиться в помешканні та
нежитлових приміщеннях за місцем
проживання боржника.

А тому колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції обґрунтовано за таких
обставин дійшов обґрунтованого
висновку про необхідність надання
державному виконавцю дозволу на
примусове проникнення до житла та
інших володінь ОСОБА_1 для перевірки
його майнового стану, виявлення, опису
та арешту рухомого майна, на яке може
бути звернене стягнення.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.312 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо
судом першої інстанції постановлено
ухвалу з додержанням вимог закону.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 слід
відхилити, а ухвалу суду першої
інстанції - залишити без змін, як таку,
що постановлена з додержанням вимог
закону.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1
відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 06 грудня 2013 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді