АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2479/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 56 Савенко В. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
Охріменко Н. І. РІШЕННЯ
24 вересня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоОхріменко Н.
І.суддівЗахарової А. Ф. , Скіця М. І. при
секретарі Анкудінові О.І.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Черкаси
апеляційну скаргу Золотоніського
міжрайонного прокурора - Вегери В. на
рішення Золотоніського міськрайонного
суду Черкаської області від 09 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_6 до ВДВС
Золотоніського МРУЮ, треті особи:
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звільнення
транспортного засобу з - під арешту, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з вказаним позовом. Просив суд
скасувати арешт рухомого майна,
накладений на автомобіль марки MITSUBISHI
Galant 1.8, 1990 року випуску, тип ТЗ - легковий
седан-В, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрований Смілянським МРЕВ 25.02.2005
року за ОСОБА_7.

Виключити з акту опису та арешту майна,
складеного державним виконавцем
відділу ДВС Золотоніського
міськрайонного управління юстиції -
Міклащук О.Ю. від 16.05.2014 року спірний
автомобіль.

В обґрунтування своїх вимог вказував,
що 14.10.2010 року він придбав через ОСОБА_8
у ОСОБА_7 автомобіль марки MITSUBISHI Galant 1.8,
1990 року випуску, тип ТЗ - легковий
седан-В, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрований Смілянським МРЕВ 25.02.2005
року за ОСОБА_7, що підтверджується
свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_3.
Вказаний автомобіль був проданий за 32
000,00 грн., про що була написана розписка.
Проте, договір купівлі-продажу сторони
не укладали, в зв'язку з відсутністю у
позивача коштів на зняття та,
відповідно, постановлення
транспортного засобу на облік в
органах МРЕВ ДАІ, та нотаріальне
посвідчення договору купівлі-продажу.
Сторони прийшли до згоди, що оформлення
купівлі-продажу вищевказаного
автомобілю відбудеться шляхом видачі
ОСОБА_8 на ім'я позивача генеральної
довіреності у порядку передоручення.
Строк дії довіреності від 14.10.2010 року,
посвідченої приватним нотаріусом
Черкаського міського нотаріального
округу ОСОБА_10, встановлений до 07.08.2015
року з правом володіти, користуватися,
а також розпоряджатися.

16.05.2014 року державним виконавцем
Міклащук Оленою Юріївною органу ДВС
Золотоніського міськрайонного
управління юстиції при примусовому
виконанні виконавчого листа № 2-485-12
виданого 06.11.12 року Шполянським
районним судом Черкаської області про
стягнення з ОСОБА_7 боргу на користь
ПАТ "УкрСиббинк" було складено Акт
опису й арешту майна. Оскільки арешт і
опис автомобіля складений по
зобов'язанню попереднього власника, то
це порушує права позивача, як
теперішнього власника рухомого майна,
на вільне користування і розпорядження
належним йому майном, а тому позивач
звернувся до суду за захистом своїх
прав.

Рішенням Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 09 липня 2014 року позов
задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням,
Золотоніський міжрайонний прокурор -
Вегера В. звернувся з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
рішення суду першої інстанції
внаслідок неповного та необ'єктивного
дослідження судом всіх обставин
справи, та таким, що винесене з суттєвим
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить його
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позову
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися у судове засідання,
вивчивши та обговоривши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Рішення Золотоніського міськрайонного
суду Черкаської області від 09 липня 2014
року не відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6,
суд першої інстанції виходив з того, що
оскільки арешт та опис автомобіля мали
місце значно пізніше, ніж фактичне його
відчуження позивачу, тому арешт та опис
майна порушує права позивача, як
фактичного володільця автомобіля.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду та вважає, що суд
ухвалив незаконне та необґрунтоване
рішення, внаслідок порушення норм
процесуального та матеріального права,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14 жовтня 2010 року
ОСОБА_8 передав ОСОБА_6 на підставі
довіреності від 14.10.2010 року в порядку
передоручення автомобіль марки MITSUBISHI
Galant 1.8, 1990 року випуску, тип ТЗ - легковий
седан-В, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрований Смілянським МРЕВ 25.02.2005
року за ОСОБА_7.

На підтвердження факту передачі
спірного автомобіля ОСОБА_6 та
отримання за нього ОСОБА_8 коштів в сумі
32 000 грн. складено розписку від 14.10.2010
року.

16 травня 2014 року при примусовому
виконанні виконавчого листа виданого
06.11.2012 року Шполянським районним судом
про стягнення боргів з ОСОБА_7 на
користь ПАТ «Укрсиббанк» в сумі 1416090,74
грн. актом опису й арешту майна
накладено арешт на майно боржника,
включаючи спірний автомобіль.

Ухвалюючи рішення, суд прийшов до
висновку, що позивач набув права
власності на автомобіль на законних
підставах, отримавши його в
користування і розпорядження від
ОСОБА_8, на підставі наданої розписки
від 14 жовтня 2010 року і довіреності на
ім'я позивача.

Однак, колегія суддів вважає, що даний
висновок є помилковим, оскільки
розписка та довіреність не можуть бути
підставою виникнення права власності
на транспортний засіб та звільнення
його з-під арешту.

Частиною 3 ст. 640 ЦК України встановлено,
що договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню або
державній реєстрації є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації з
моменту державної реєстрації.

У чинному законодавстві відсутня
імперативна норма про обов'язковість
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу транспортного засобу.
Єдиною вимогою до форми договору
купівлі-продажу транспортного засобу є
письмова форма.

Вказана вимога не була додержана
сторонами, оскільки розписка свідчить
лише про отримання коштів і не
відповідає письмовій формі договору
купівлі-продажу автомобілю.

Крім того, момент набуття права
власності на автомобіль, відповідно до
ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з
державною реєстрацією, тому він є
неукладеним і таким, що не породжує для
сторін права та обов'язки.

Вказані норми кореспондуються з
роз'ясненнями, які містяться у п.13
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 року №9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання право чинів недійсними»,
згідно якого з підстав недодержання
вимог закону про нотаріальне
посвідчення правочину нікчемними є
тільки правочини, які відповідно до
чинного законодавства підлягають
обов'язковому нотаріальному
посвідченню. Вирішуючи спір про
визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно враховувати, що норма
частини другої ст.. 220 ЦК України не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК
України пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
і не створюють прав та обов'язків для
сторін.

Окрім того, відповідно до «Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№1388 від 07.09.1998 року юридичні та фізичні
особи або їх представники зобов'язані
зареєструвати їх протягом 10 діб після
придбання або митного оформлення, чи
тимчасового ввезення на територію
України, або виникнення обставин, що є
підставою для внесення змін до
реєстраційних документів.

Реєстрація транспортних засобів
здійснюється на підставі заяви
власника і документів, що посвідчують
його особу, відповідність конструкції
транспортного засобу встановленим
вимогам безпеки дорожнього руху, а
також вимогам, які є підставою для
внесення змін до реєстраційних
документів та правомірність придбання
транспортного засобу.

Для реєстрації транспортних засобів,
що перебували в експлуатації і
зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім
вказаних у порядку документів,
додається свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу з відміткою
підрозділу ДАІ про зняття
транспортного засобу з обліку.

Судом встановлено, що автомобіль марки
MITSUBISHI Galant 1.8, 1990 року випуску, тип ТЗ -
легковий седан-В, шасі (кузов, рама) №
НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрований Смілянським МРЕВ 25.02.2005
року за ОСОБА_7, не був знятий з обліку в
органах ДАІ і залишився зареєстрованим
за відповідачем ОСОБА_7 Заяви про
зняття з обліку транспортного засобу
не подавалися.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
врахував, що сторони не дотрималися
встановленого порядку відчуження та
набуття права власності на транспортні
засоби, тому дійшов необґрунтованого
висновку про набуття позивачем права
власності на автомобіль та можливість
скасування арешту на вказаний
автомобіль.

Згідно роз'яснень, які містяться у
Листі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, від 28.01.2013 №
24-150/0/4-13 "Про практику застосування
судами законодавства під час розгляду
цивільних справ про захист права
власності та інших речових прав»
нерідко суди визнають дійсними
договори купівлі-продажу та право
власності на автомобілі на підставі
виданих їх власниками довіреностей
іншим особам з правом користування та
повного розпорядження автомобілем або
на підставі розписок про отримання
власником грошової суми за проданий
автомобіль. При цьому суди залишають
поза увагою вимоги пункту 3 частини
першої статті 208 ЦК щодо необхідності
вчинення правочинів між фізичними
особами у письмовій формі на суму, що
перевищує у 20 і більше разів розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, постанову Кабінету Міністрів
України від 7 вересня 1998 року N 1388 "Про
затвердження Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів", яка також
передбачає письмову форму договору
купівлі-продажу автомобілів. А
відповідно до пункту 4 зазначеної
постанови перед відчуженням
транспортний засіб повинен бути знятий
з обліку в підрозділі ДАІ.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що суд першої інстанції не
врахував вищенаведених роз'яснень та
положень законодавства, внаслідок чого
помилково вважав, що позивач є законним
власником спірного автомобіля на
підставі виданої довіреності та
розписки, яка може свідчити лише про
отримання коштів.

Враховуючи, що позивач не являється
законним власником транспортного
засобу, його позовні вимоги про
звільнення спірного автомобіля з-під
арешту є безпідставними та
необґрунтованими.

Крім того, заслуговують на увагу доводи
апелянта, щодо ухилення сторін при
відчуженні таким способом
транспортного засобу від сплати
обов'язкових платежів за послуги МВС,
чим порушуються інтереси держави.

До того ж, суд першої інстанції при
розгляді справи допустив порушення
норм процесуального законодавства,
оскільки не залучив до участі у справі
в якості належного відповідача -
боржника за виконавчим провадженням
ОСОБА_7 та третю особу, яка заявляє
самостійні вимоги в інтересах якої
накладено арешт на майно боржника - ПАТ
«Укрсиббанк».

Згідно роз'яснень п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.08.1976 року
№6 з наступними змінами «про судову
практику в справах про виключення
майна з опису» відповідачами в справі
суд притягує боржника, особу, в
інтересах якої накладено арешт на
майно, і в необхідних випадках - особу,
якій передано майно, якщо воно було
реалізоване.

Вказане узгоджується з правовою
позицією, викладеною у постанові
Пленуму Верховного Суду України від
26.12.2003 № 14 "Про практику розгляду
судами скарг на рішення, дії або
бездіяльність органів і посадових осіб
державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження", вимоги інших осіб щодо
належності їм, а не боржнику майна, на
яке накладено арешт, вирішуються
шляхом пред'явлення ними відповідно до
правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК, ст. 12
ГПК) позову до боржника та особи, в
інтересах якої накладено арешт, про
визнання права власності на майно і
звільнення його з-під арешту. В такому ж
порядку розглядаються вимоги осіб, які
не є власниками майна, але володіють
ним на законних підставах.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню, як
незаконне та необґрунтоване, з
ухваленням нового про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6

Керуючись ст. ст. 205, 303, 307, 309, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Золотоніського
міжрайонного прокурора - Вегери В. на
рішення Золотоніського міськрайонного
суду Черкаської області від 09 липня 2014
року - задовольнити.

Рішення Золотоніського міськрайонного
суду Черкаської області від 09 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_6 до ВДВС
Золотоніського МРУЮ, треті особи:
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звільнення
транспортного засобу з - під арешту -
скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з часу проголошення та
може бути оскаржене в касаційному
порядку протягом двадцяти днів до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :