Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
Справа № 22-ц/778/900/14 Головуючий у 1
інстанції: Дюженко Л.А.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 25» лютого 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Свинаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в
особі представника ОСОБА_4 на рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 30 жовтня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
стягнення неустойки за прострочення
сплати аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з вказаним позовом до ОСОБА_5.

Зазначила, що 26 червня 1999 року сторони
уклали шлюб. За час спільного
проживання в них народились дочка
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають зі нею та
знаходяться на її утриманні.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 28 вересня 2012 р. шлюб між
нею та ОСОБА_5 розірвано.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 25 жовтня 2012 р. стягнуто з
ОСОБА_5 на її користь аліменти на
утримання неповнолітніх дітей у
розмірі 750 грн. на кожну дитину
щомісячно з індексацією відповідно до
закону, починаючи з 15 серпня 2012 року і
до досягнення дітьми повноліття.

Проте, відповідач періодично
ухиляється від виконання рішення суду,
у зв'язку з чим за період серпень 2012 р. -
вересень 2012 р. не було здійснено сплату
аліментів на утримання неповнолітніх
дітей, заборгованість по оплаті
аліментів складає: 750 грн. за серпень 2012
р. та 1500 грн. за вересень 2012 р.

- 1500 грн., сума неустойки (пені) за
серпень 2012 року складає 2700 грн., за
вересень 2012 року 5400 грн., разом 8100 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь
пеню за прострочення сплати аліментів
на утримання неповнолітніх дітей
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, за період серпень 2012 р. - 2700
грн., за вересень 2012 р. 5400 грн., разом 8100
грн. та судові витрати у розмірі 229,40
грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 30 жовтня 2013 року з
виправленими ухвалою Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 27
грудня 2013 року описками позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
пеню за прострочення сплати аліментів
682,50 грн. та судові витрати в сумі 229,40
грн., а всього стягнуто 911,90 грн. В іншій
частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове про
задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

За змістом п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

За положеннями ст. 180 СК України, батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Судом першої інстанції встановлено, що,
відповідно до рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 25
жовтня 2012 р., ОСОБА_5 зобов'язаний
сплачувати аліменти на користь ОСОБА_3
на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 750 грн. на
кожну дитину щомісячно з індексацією
відповідно до закону, починаючи з 15
серпня 2012 року і до досягнення дітьми
повноліття. Рішення набуло законної
сили 05 листопада 2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується сторонами, ОСОБА_5 був
обізнаний про свій обов'язок
сплачувати аліменти з часу звернення
ОСОБА_3 до суду з позовом про стягнення
аліментів на утримання дитей з липня 2013
року.

Виходячи зі змісту ст. 196 СК України,
суд, відповідно до вимог ст. 214 ЦПК
України, повинен встановити факт
заборгованості за аліментами й
наявність чи відсутність вини особи,
яка зобов'язана сплачувати аліменти за
рішення суду, у її виникненні та
залежно від цього вирішити питання про
наявність чи відсутність у одержувача
аліментів права на стягнення
неустойки.

Право одержувача аліментів на
стягнення неустойки, передбачене ст. 196
СК України.

При цьому, відповідно до п. 22 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», передбачена ст.
196 СК України відповідальність
платника аліментів за прострочення їх
сплати у виді неустойки (пені) настає
лише за наявності вини цієї особи. На
платника аліментів не можна покладати
таку відповідальність, якщо
заборгованість утворилася з
незалежних від нього причин, зокрема, у
зв'язку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати, затримкою або
неправильним перерахуванням аліментів
банками. В інших випадках стягується
неустойка за весь час прострочення
сплати аліментів.

За вимогами ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

В судовому засіданні сторони не
заперечували, що за згодою платника та
отримувача аліментів кошти на
утримання неповнолітніх ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 в розмірі 750 грн. на кожну дитину
щомісячно перераховувались на рахунок
НОМЕР_1.

Крім того, в судовому засіданні
апеляційного суду відповідач пояснив,
що після набрання законної сили
рішенням про стягнення аліментів,
починаючи з 19 листопада 2012 року він
сплачував на користь позивачки
аліменти щомісячно в розмірі 1500 грн. за
поточний місяч року.

З наданих відповідачем квітанцій про
перерахування на рахунок НОМЕР_1
аліментів вбачається, що станом на 30
жовтня 2013 року (час ухвалення рішення
судом першої інстанції) відповідачем в
рахунок аліментів сплачено:

- 19.11.2012 року - 1500 грн. (а.с.41);

- 17.12.2012 року - 1500 грн. (а.с.41);

- 21.01.2013 року - 1500 грн. (а.с.41);

- 18.02.2013 року - 1500 грн. (а.с.40);

- 18.03.2013 року - 1500 грн. (а.с.40);

- 17.04.2013 року - 1500 грн. (а.с.40);

- 17.05.2013 року - 1500 грн. (а.с.42);

- 18.06.2013 року - 1500 грн. (а.с.42);

- 22.07.2013 року - 1500 грн. (а.с.42);

- 17.08.2013 року - 1500 грн. (а.с.39);

- 17.09.2013 року - 1500 грн. (а.с.39).

Зазначаючи про те, що станом на 30.10.2013
року він не має заборгованосі по
аліментах за період з 15 серпня 2012 року
по 3010.2013 року, відповідач не надав суду
належних доказів на підтверження
сплати алііментів за серпень 2012 року в
розмірі 750 грн. та за вересень 2012 року
-1500 грн., а також доказів на на
підтвердження того, що заборгованість
по аліментам на утримання дітей
утворилась з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками.

За вказаних обставин, суд першої
інстанції дійшов обгрунтованого
висновку про наявність у відповідача
заборгованості по сплаті аліментів в
розмірі 750 грн., яка утворилась за
серпень 2012 року, та в розмірі 1500 грн.,
яка утворилась за вересень 2012 року.

Однак, визначаючи розмір неустойки
(пені), суд першої інстанції
неправильно застосував положення ст. 196
СК України й не вірно визначив розмір
стягнутої суми, оскільки суд не
врахував, що пеня нараховується на всю
суму несплачених аліментів
(заборгованості) за кожен день
прострочення її сплати, сума
заборгованості зі сплати аліментів за
попередні місяці не додається за
наступні, а кількість днів
прострочення обчислюється виходячи з
того, скільки днів прострочено до
сплати певної суми.

З урахуванням викладеного, слід
визнати, що наведений у рішенні суду
розрахунок пені за прострочення сплати
аліментів обрахований всупереч
вимогам ст. 196 ЦК України та п. 22
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року № 3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів».

Таким чином сума пені за прострочення
сплати аліментів на утримання дітей,
яка підлягає стягненню з відповідача
на користь позивачці складає по
місяцям: за серпень 2012 року: ( 750 грн. х 1 :
100%) x 360 днів ( період з 05.11.2012 року по 30
жовтня 2013 року) = 2700 грн.; за вересень 2012
року (1500грн. х 1 : 100%) x 360 днів ( період з
05.11.2012 року 2012 року по 30 жовтня 2013 року) =
5400 грн., а всього 8100 грн.

З огляду на викладене, рішення суду
підлягає зміні за п.4 ст.309 ЦПК України з
ухваленням рішення про задоволення
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення
неустойки за прострочення сплати
аліментів, в розмірі 8100 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316,317 ЦПК
України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 30 жовтня 2013 року у цій
справі змінити.

Стягнути з стягнути з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати
аліментів за період серпень 2012 р. -
вересень 2012 р. на утримання
неповнолітніх дітей ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в
сумі 8100 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: