Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/2063/13-ц
Провадження № 2/321/40/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2014 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого: судді Дараган Л.В.

при секретарі: Рикун І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, розташованого в смт. Михайлівка Запорізької області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В позові зазначено, що в 07 липня 2012 року між ним та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів в сумі 13000 гривень, на підтвердження якого відповідачем була написана боргова розписка, за умовами укладеного договору позики відповідач прийняв на себе зобов'язання повернути вказану суму в строк до 15 липня 2012 року. Однак до теперішнього часу відповідач грошей не повернув, а на неодноразові вимоги позивача повернути борг відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань. До теперішнього часу борг відповідач не повернув. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики в розмірі 13000 гривень, 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення в розмірі 262 гривні 32 копійок та інфляційні втрати в розмірі 104 гривні 00 копійок, а також понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 229 гривень 40 копійок.

В судове засідання позивач не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судове засідання відповідач не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, не його банківський рахунок.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно письмової розписки, станом на 07 липня 2012 року відповідач взяв в борг у позивача гроші в розмірі 13000 гривень та зобов'язався повернути вказану суму в строк до 15 липня 2012 року.

Тобто, при укладенні договору відповідач прийняв на себе зобов'язання повернути грошову позику в термін, встановлений договором позики.

Отже, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення грошової позики в строк, в розмірі та в валюті, які визначені в договорі.

В подальшому, в рахунок погашення заборгованості за договором позики будь-яких платежів позивачу від відповідача не надходило.

Тому, в порушення умов договору відповідач не виконав належним чином зобов'язання по поверненню грошових коштів, борг в сумі 13000 гривень до теперішнього часу позивачу не повернув, що згідно вимог ст. 610 ЦК України є порушенням зобов'язань.

Отже, вбачається, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання зобов'язання.

Як встановлено під час судового розгляду, до теперішнього часу відповідач суму боргу позивачу не повернув.

Таким чином, в зв'язку з тим, що відповідач порушив умови договору, взяті на себе зобов'язання виконує неналежним чином, тому, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства, умов укладеного договору позики, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача зазначену суму боргу за договором позики.

Крім того, 3% річних від простроченої суми за час користування грошима, тобто з серпня 2012 року по березень 2013 року складають 262 гривні 32 копійок.

Сума інфляційних втрат з урахуванням індексу інфляції за період з серпня 2012 року по березень 2013 року складає 104 гривні 00 копійок.

Розрахунок сум 3 % річних від простроченої суми за час користування грошима та інфляційних втрат з урахування індексу інфляції, надані позивачем, суд приймає як вірні.

Отже, вказані суми також підлягають стягненню з відповідача, оскільки ним було прострочено виконання грошового зобов'язання перед позивачем.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики в розмірі 13000 гривень, 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення в розмірі 262 гривні 32 копійок та інфляційних втрат в розмірі 104 гривні 00 копійок.

Відповідно до ст. 88 ЦК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 229 гривень 40 копійок.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 610, 611, 625, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57, 59, 60, 88, 107, 197, 208, 212 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 13000 (тринадцять тисяч) гривень 00 копійок, 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення в розмірі 262 (двісті шістдесят дві) гривні 32 копійок, інфляційні втрати в розмірі 104 (сто чотири) гривні 00 копійок та понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 229 (двісті двадцять дев'ять) гривень 40 копійок, а всього 13595 (тринадцять тисяч п'ятсот дев'яносто п'ять) гривень 72 копійок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:

19.02.2014