Гагарінський районний суд
Справа № 2-2669/2011
Пр. № 2/763/355/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року Гагарінський районний
суд м. Севастополя в складі:

головуючого-судді Лугвіщик А.М.

при секретарі Гуменюк К.П.,

за участі
представників прокуратури Говорун Є.О.,
Пахомової К.О.,

представника третьої особи
Перекрестова Ф.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Севастополі справу за
позовом прокурора Ленінського району
м. Севастополя в інтересах
Севастопольської міської Ради до
ОСОБА_4, третьої особи - громадської
організації «Дачне товариство
«Планета Плюс» про визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку та витребування
земельної ділянки з незаконного
володіння,

встановив:

Прокурор Ленінського району м.
Севастополя в інтересах держави в
особі Севастопольської міської ради
звернувся до суду з позовом звернувся
до суду з позовом в інтересах держави в
особі Севастопольської міської ради, в
якому просить: визнати недійсним
виданий відповідачу ОСОБА_4 державний
акт на право власності на земельну
ділянку площею 0,1000га, розташовану у
АДРЕСА_1 серії ЯИ №076339, виданий
Головним управлінням Держкомзему у с.
Севастополі 06.04.2010р. та зареєстрований
у Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за №73 та
витребувати на користь держави в особі
Севастопольської міської ради з
незаконного володіння ОСОБА_4 земельну
ділянку площею 0,1000 га, що розташована у
АДРЕСА_1, кадастровий номер
:04:001:0506.

Позов мотивований тим, що
розпорядженням голови
Севастопольської міської державної
адміністрації від 06 квітня 2010 року №
1028-р «Про затвердження комплексного
проекту землеустрою щодо відведення
земельних ділянок загальною площею 13
га з встановленням меж в натурі (на
місцевості) для будівництва і
обслуговування кварталу комплексної
забудови (індівідуальної дачної)
громадської організації «Дачне
товариство «Планета Плюс» та про
передачу у власність членам цієї
організації земельних ділянок,
розташованих в районі бухти Соляної»,
на підставі якого розташовані в
районі бухти Соляної за адресою вул.
Епроновська №13/1-113 та передано у
власність 113 громадянам-членам
ділянки в межах їх безоплатної
приватизації по 0,1000 га кожному, на
підставі чого відповідачем набута у
власність земельна ділянка площею 0,1000
га, що розташована у АДРЕСА_1
кадастровий номер :04:001:0506. Однак,
на підставі протесту прокурора від
30.08.2010 р. було скасоване розпорядження
голови Севастопольської міської
державної адміністрації від 06 квітня
2010 року № 1028-р у зв'язку з відсутністю у
СМДА компетенції на розпорядження
землями у межах м.Севастополя,
оскільки уповноваженою особою на
розпорядження землями територіальної
громади м.Севастополя є
Севастопольська міська рада. Проте
відповідач до Севастопольської
міської Ради у встановленому
земельним законодавством України
порядку не звертався, в зв'язку з чим
позивач вважає незаконним набуття
відповідачем права власності на
земельну ділянку на підставі
розпорядження Севастопольської
міської державної адміністрації від 06
квітня 2010 року № 1028-р, а також те, що
відповідач, у порушення ст. ст. 51, 118 ЗК
України, ст. 9 Закону України «Про
державну експертизу землевпорядної
документації» не проводив державну
експертизу землевпорядної
документації, яка повинна обов'язково
проводитись щодо земель рекреаційного
призначення, і в порушення припису
частини другої п. 7 ст. 118 ЗК України під
час передачі у власність відповідача
земельної ділянки не було отримано
висновку комісії питань, пов'язаних з
погодженням документації із
землеустрою, у зв'язку з чим про сить
визначити вказаний державний акт на
право власності на земельну ділянку
недійсним та витребувати земельну
ділянку на користь держави.

Представники прокуратури у
судовому засіданні просили позов
задовольнити.

Представник третьої особи
Перекрестов Ф.Б. з позовом не згідний і
пояснив суду, що земельна ділянка була
передана у власність відповідача
відповідно до вимог чинного
законодавству, з проведенням державної
експертизи землевпорядної
документації та наданням висновку
комісії із узгодженням документації із
землеустрою; Севастопольська міська
Рада не є розпорядником земель
державної власності, а також не має
права розпорядження землями міста до
часу визначення меж населенного пункту
- м. Севастополя та отримання
державного акту на право власності на
землю територіальної громади, в зв'язку
з чим вважає, що Севастопольська міська
державна адміністрація мала право на
передачу у власність громадян
земельних ділянок.

Представник заінтересованої особи -
Севастопольської міської Ради та
відповідач - не з'явилися .

Відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України
суд вважає за можливе розглянути
справу за відсутністю нез`явившихся
осіб і на підставі документів, що є в
матеріалах справи.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, суд вважає, що у
задоволенні позову необхідно
відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 січня 2010
року Севастопольською міською
державною адміністрацією видано
розпорядження № 54-р «Про надання
проекту відведення земельної ділянки
орієнтовною площею 13,0 га для
будівництва та обслуговування
кварталу комплексної забудови
(індивідуальної дачної) в районі бухти
Соляної та згоди передачі в приватну
власність громадянам, членам
громадської організації «Дачне
товариство «Планета плюс», земельних
ділянок для будівництва та
обслуговування індивідуальних дачних
будинків».

Розпорядженням Севастопольської
міської державної адміністрації від
06 квітня 2010 року №1028-р «Про
затвердження комплексного проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок загальною площею 13 га з
встановленням меж в натурі (на
місцевості) для будівництва і
обслуговування кварталу комплексної
забудови (індівідуальної дачної)
громадської організації «Дачне
товариство «Планета Плюс» та про
передачу у власність членам цієї
організації земельних ділянок,
розташованих в районі бухти Соляної»,
затверджено комплексний проект
землеустрою та технічну документацію
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право
власності членів організації на
земельну ділянку для індивідуального
дачного будівництва. У власність
громадян, членів організації, передано
земельні ділянки в межах безоплатної
приватизації по 0,1 га.

На розпорядження Севастопольської
міської державної адміністрації від 06
квітня 2010 року № 1028-р до
Севастопольської міської державної
адміністрації прокурором м.
Севастополя було внесено протест з
вимогою про скасування незаконного
розпорядження, мотивованого
перевищенням повноважень
Севастопольської міської державної
адміністрації при затвердженні
комплексного проекту землеустрою та
передачі у власність громадян
земельних ділянок в районі бухти
Соляної, в наслідок чого, розпорядження
голови Севастопольської міської
державної адміністрації «Про
скасування голови міської державної
адміністрації від 06 квітня 2010 року №
1028-р» було скасовано розпорядження
від 06 квітня 2010 року № 1028-р на підставі
якого відповідачу видано державний акт
на спірну земельну ділянку.

Відповідно до частини
восьмої статті 118 Конституції України
рішення голів місцевих державних
адміністрацій, що суперечать
Конституції та законам України, іншим
актам законодавства України, можуть
бути відповідно до закону скасовані
Президентом України, або головою
місцевої державної адміністрації
вищого рівня.

Таким чином, суд вважає, що аналіз
наведених норм дає підстави вважати, що
у справі, яка розглядається, голова
місцевої державної адміністрації
вийшов за межі наданих йому
повноважень, скасувавши власні
розпорядження, на підставі яких у
членів дачного товариства «Планета
плюс» вже виникло право власності на
земельні ділянки.

Крім цього, в Рішенні від 16 квітня
2009 року № 7-рп/2009 Конституційний Суд
України вказав, що органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є «гарантією
стабільності суспільних відносин» між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги,
прокурор посилається на те, що
розпорядження Севастопольської
міської державної адміністрації на
підставі якого було видано оспорюваний
державний акт, скасовано, проте,
зазначене твердження є
необґрунтованим, оскільки
Постановою Окружного
адміністративного суду м.Севастополя
від 17.02.2011 року, залишеною без змін
ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 18.05.2011р., розпорядження №1793-р «Про
скасування розпорядження голови
міської державної адміністрації від 06
квітня 2010 року №1028-р та №1795-р «Про
скасування розпорядження голови
міської державної адміністрації від 13
січня 2010 року №54-р» скасовано.

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Севастополя
від 16.02.2012 року, яку залишено без змін
ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
відмовлено у задоволенні позову
заступника прокурора м.Севастополя про
визнання протиправними та скасування
розпоряджень Севастопольської міської
державної адміністрації №54 від 13.01.2010р.
та №1028-р від 06.04.2010р.

У відповідності до статті 61 ЦПК України
не підлягають доказуванню обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарський або
адміністративній справі, що набрало
законної сили.

Відповідач є членом громадської
організації «Дачне товариство
«Планета Плюс».

На підставі розпорядження
Севастопольської міської державної
адміністрації від 06 квітня 2010 року №
1028-р відповідач отримав земельну
ділянку площею 0,1 га в межах
безоплатної приватизації.

Відповідно до державного акта на
право власності на земельну ділянку
серії ЯИ № 076339, виданого СМФ ДП «Центр
Державного земельного кадастру»,
відповідач є власником земельної
ділянки, кадастровий номер :04:001:0506
з цільовим призначенням для
індивідуального дачного будівництва,
площею 0,1 га, що розташована АДРЕСА_1.

З врахуванням наданих до суду
документів сторонами у справі суд
приходить до наступного.

Згідно до ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Чинним земельним законодавством
України не передбачена можливість
безоплатного набуття, приватизації
земельних ділянок дачно-будівельними
кооперативами як юридичними особами
для цілей індивідуального дачного
будівництва.

Право на безоплатну передачу земельних
ділянок із земель державної або
комунальної власності для
індивідуального дачного будівництва
згідно ст.. 121 ЗК України мають
громадяни України у розмірі не більше
0,10 га у порядку, встановленому ст.118 ЗК
України.

Так, згідно статті 118 ЗК України
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для, зокрема,
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідного
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
ст.. 122 цього Кодексу.

У матеріали справи наданий
протокол № 1 засідання правління ГО «ДТ
«Планета Плюс» від 27.12.2009 року, згідно
якого визначили відповідальним у
здійсненні процедур з оформлення
земельних ділянок у власність членів
ГО «ДТ «Планета Плюс» голову ГО «ДТ
«Планета Плюс» Перекрестова Ф.Б.. І, як
вбачається 1з наданою ним, як
уповноваженою особою заявника, до СМДА
заяви-клопотання від 16.11.2009 року про
вибір місця розташування земельної
ділянки, було зазначено цільове
призначення землі - індивідуальне
дачне будівництво орієнтованою площею
13 га. До цієї заяви були надані ряд
документів, зокрема і копія
довіреності, на підставі якої інтереси
заявника представлятиме уповноважена
особа.

У зв»язку з цим безпідставні
твердження прокурора про порушення
відповідачем вимог ст.. 118 ЗК України.

Відповідно до ч.8 ст. 118 ЗК України,
ст. 9 Закону України «Про державну
експертизу землевпорядної
документації» проекти землеустрою
щодо відведення земельних ділянок
рекреаційного призначення підлягають
обов»язковій державній експертизі.

Доводи прокурора в частині
обґрунтування позову тими обставинами,
що проектно-технічна документація не
розроблялась, при передачі у власність
відповідача земельної ділянки не було
отримано висновку комісії з питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою, суд вважає
необґрунтованими, так як на
підтвердження цих доводів не було
надано належних та допустимих доказів.

При цьому, для спростування цих
доводів у розпорядженні
Севастопольської міської державної
адміністрації № 1028-р від 06.04.2010 року
зазначено, що технічна документація із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності 113
членів організації, була затверджена.
При цьому, був затверджений Висновок
постійно діючої у м. Севастополі
комісії щодо розгляду питань,
пов»язаних з погодженням документації
з землеустрою. І на підставі проекту
землеустрою з відведення земельних
ділянок з встановленням меж в натурі
була проведена державна експертиза
землевпорядної документації від 29.03.2010
року № 1464-1/10. Зазначені документи були
надані представником третьої особи у
матеріали справи.

Частиною 2 ст. 19 Конституції
України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

У п. «б» ст.12 ЗК України
зазначено, що до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл,
селищ, міст належить передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно цього
Кодексу.

Згідно п. «а» ст.17 ЗК України до
повноважень місцевих державних
адміністрацій у галузі земельних
відносин належить розпорядження
землями державної власності в межах,
визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. 12 Перехідних
положень ЗК України (в редакції 2001 року,
що була чинною на час виникнення
спірних правовідносин) до розмежування
земель державної та комунальної
власності повноваження щодо
розпорядження землями ( крім земель,
переданих у приватну власність, та
земель, зазначених в абзаці третьому
цього пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Згідно до ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

У даному випадку прокурор та
заінтересована особа не надали до суду
доказів того, що спірна земельна
ділянка перебуває у межах
адміністративно-територіальної
одиниці, населеного пункту м.
Севастополя.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 ЗК України
межі адміністративно-територіальних
утворень (до яких відносяться зокрема
межі населеного пункту - міста
Севастополя згідно ст. 173 ЗК України)
посвідчуються державним актом України,
а право комунальної власності на землю
згідно ст. 14 Законом України «По
розмежування земель державної та
комунальної власності» також
посвідчується державним актом. Проте
прокурором та заінтересованою особою
не було надано підтверджень на
наявність державного акту на право
комунальної власності територіальної
громади на землі населеного пункту - м.
Севастополя взагалі та на спірну
земельну ділянку зокрема. Крім того,
межі міста Севастополя як населеного
пункту, на час передачі відповідачу у
власність земельної ділянки не були
встановлені. І тільки Рішенням 3 сесії
Севастопольської міської Ради № 695 від
19.04.2011 року було вирішено розробити
проект землеустрою відносно
встановлення межі міста Севастополя. У
судовому засіданні знайшов
підтвердження факт того, що відповідно
до ст. 173-176 ЗК України до цього часу межа
населеного пункту саме м. Севастополя,
яка відокремлює територію населеного
пункту від інших населених пунктів і
територій приміської зони на території
Севастопольської міської ради, не
встановлена ( проект землеустрою щодо
встановлення межі населеного пункту
міста Севастополя відповідно до ст. 173
ЗК України, а також ст. 46 Закону України
«Про землеустрій» не розроблявся,
постанова Верховної Ради України про
встановлення межі населеного пункту
міста Севастополя відповідно до ст. 174
ЗК України не приймалась).

Крім цього, до суду надані
Рішення виконкому Севастопольської
міської Ради депутатів трудящих № 3/93
від 08.02.1977 року «Про межі районів міста
Севастополя» та Генеральний план м.
Севастополя, який підлягає
затвердженню згідно рішення
Севастопольської міської Ради № 4114 від
13.12.2005 року до 2025 року на заплановану
територію загальною площею суші 86, 4
тис. га. Згідно Генерального плану
вбачається, що спірна земельна ділянка
знаходиться за межами населеного
пункту ( за межами міської забудови). І
згідно рішення про межі районів не
вбачається про відношення спірної
земельної ділянки до меж населеного
пункту м. Севастополя.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, про те, що на час передачі
відповідачу у власність спірної
земельної ділянки Севастопольська
міська Рада не була власником
земельної ділянки АДРЕСА_1.

Також, враховуючи, що Севастопольська
міська рада не була власником
земельної ділянки, посилання прокурора
на захист прав позивача у спосіб,
передбачений ст. 387 ЦК України не
підлягає застосуванню.

Згідно із ст. 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом.

Ст. 152 ЗК України передбачено, що
держава забезпечує громадянам та
юридичним особам рівні умови захисту
прав власності на землю. Власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України у справі №
6-53цс13, встановлено, що права особи, яка
вважає себе власником майна, не
підлягають захистові шляхом
задоволення позову до добросовісного
набувача з використанням правового
механізму, установленого ст.. 215, 216 ЦК
України. Такий захист можливий лише
шляхом задоволення віндикаційного
позову, якщо для цього існують
підстави, передбачені ст.. 388 ЦК України,
які дають право витребувати майно у
добросовісного набувача.

Відповідно до Постанови ВСУ від
18.09.2013 року у справі № 6-92цс13 особу може
бути позбавлено її власності лише в
інтересах суспільства, на умовах,
передбачених законом і загальними
принципами міжнародного права, а при
вирішенні питання про можливість
позбавлення особами власності мусить
бути дотримано справедливої рівноваги
між інтересами суспільства та правами
власника.

У даному випадку прокурором не
наведена жодний суспільний інтерес, а
незаконність дій Севастопольської
міської державної адміністрації та
порушення прав Севастопольської
міської Ради є припущенням, яке не
являється доказом відповідно до вимог
ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 2 ЦПК України
якщо міжнародним договором, згода на
обов`язковість якого надана Верховною
Радою України, передбачено інші
правила, ніж встановлені цим Кодексом,
застосовуються правил а міжнародного
договору.

Відповідно до ст.. 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» суди застосовують
при розгляді справ Конвенцію та
практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод» кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Відповідно до п.71 рішення
Європейського суду з прав людини у
справі від 20.10.2011 року у заяві № 29979/04
«Рисовський проти України» принцип
«належного урядування», як правило не
повинен перешкоджати державним
органам виправляти випадкові помилки,
навіть ті, причиною яких є їхня власна
недбалість, Будь-яка інша позиція була
б рівнозначною, санкціонуванню
неналежного розподілу обмежених
державних ресурсів, що саме по собі
суперечило б загальним інтересам. З
іншого боку, потреба виправити минулу
«помилку» не повинна непропорційним
чином втручатися в нове право, набуте
особою, яка покладалася на
легітимність добросовісних дій
державного органу. … Ризик будь-якої
помилки державного органу повинен
покладатися на саму державу, а помилки
не можуть виправлятися за рахунок осіб,
яких вони стосуються. …

З врахуванням викладеного, суд вважає
позовні вимоги необґрунтованими і в їх
задоволенні необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ч.6 ст. 154 ЦПК
України у зв'язку з відмовою у
задоволенні позовних вимог підлягає
скасування обрані запобіжні заходи у
вигляді арешту на спірну земельну
ділянку.

Оскільки прокурор звільнений від
сплати судових витрат, суд, відповідно
до вимог ст.88 ЦПК України відносить їх
на рахунок держави.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 10, 60, 79, 88, 154, 208, 209, 213-218, 294-296 ЦПК
України, ст. 16, 202, 203, 215, 331, 387 ЦК України,
ст. 9 , 17, 51, 52, 81, ч.4 ст. 83, ст. 84, 116, 118, 121, 122,
140, 173-176, п. 12 Перехідних положень
Земельного Кодексу України, ст. 9
Закону України «Про державну
землевпорядну експертизу», суд

Керуючись ст.10,60,179 ЦПК України , суд

Р І Ш И В :

У задоволенні позову прокурора
Ленінського району м. Севастополя в
інтересах Севастопольської міської
Ради до ОСОБА_4, третьої особи -
громадської організації «Дачне
товариство «Планета Плюс» про визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку та
витребування земельної ділянки з
незаконного володіння відмовити.

Скасувати заборону на здійснення
дій по відчуженню та передачі
земельної ділянки площею 0,1000 га,
кадастровий номер № :04:001:0506, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 і
належить ОСОБА_4, накладену згідно
ухвали судді Гагарінського районного
суду м. Севастополя від 08.11.2010 року.

Рішення може бути оскаржено в
Апеляційний суд м.Севастополя через
Гагарінський районний суд м.
Севастополя протягом 10-ти днів з дня
його проголошення. У разі винесення
рішення у відсутність особи, яка його
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом 10-ти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя Гагарінського районного суду

м. Севастополя

А.М.Лугвіщик