Справа № 1013/9988/2012
У Х В А Л А

Іменем України

24 січня 2014 року Ірпінський
міський суд Київської області в складі:

головуючого судді
Пархоменко О.В.

при секретарі Ринда
Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Ірпінського
міського суду справу за скаргою ОСОБА_1
до відділу Державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції м. Києва про визнання
неправомірною відмови у відкладенні
виконавчих дій та поновлення строку
самостійного виконання рішення суду
боржнику,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із даною
скаргою, посилаючись на те, що у грудні
2011 року він звернувся до суду із
скаргою на рішення, дії та
бездіяльність державного виконавця, в
якій посилався на те, що державний
виконавець під час здійснення
виконавчих дій у виконавчому
провадженні на виконанняя рішення
апеляційного суду Київської області
від 04.07.2011 року про стягнення з нього на
користь ОСОБА_2 565 492 грн. грубо порушив
приписи закону щодо здійснення
виконавчого провадження,
обґрунтовуючи свої вимоги нормами
права і фактичними обставинами справи,
викладеними в такій скарзі. За
результатами розгляду скарги 03 лютого
2012 року суддею Ірпінського міського
суду Київської області Саранюк Л.П.
ухвалено скаргу задовольнити. Не
погоджуючись із ухваленим рішенням
відділ державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції м. Києва звернувся із
апеляційною скаргою до Апеляційного
суду Київської області. Ухвалою
колегії суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Київської області від 07 червня 2012 року
ухвалу Ірпінського міського суду
Київської області від 03 лютого 2012 року
залишено без змін. Не погоджуючись із
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанції відповідач звернувся до
касаційної інстанції із відповідною
скаргою, в який просив скасувати
рішення судів першої та апеляційної
інстанції та вирішити питання по суті.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07 листопада 2012
року , посилаючись на рішення
адміністративного суду у справі за
позовними вимогами, аналогічними з
вимогами заявленими в даній скарзі,
касаційну скаргу відділу державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції у м. Києві
задоволено частково, ухвалу
Ірпінського міського суду Київської
області від 03.02.2012 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 07.06.2012 року скасовано, а справу
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Вказує, що при новому розгляді справи
ухвалою Ірпінського міського суду
Київської області від 12 лютого 2013 року
на підставі ст. ст. 60,61 ЦПК України та
відповідно ст. ст. 383-389 ЦПК України
ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні
скарги на дії державного виконавця
ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Жиглій
В.М. При цьому суд першої інстанції в
основу прийнятого рішення поклав
доводи відповідача про наявність
судового рішення у адміністративній
справі, яке набрало законної сили і має
преюдиційне значення у даній справі,
яким позивачу було відмовлено у трьох з
чотирьох позовних вимог. Проте суд
першої інстанції, приймаючи рішення не
врахував надані скаржником пояснення
від 11.02.2013 року та копію ухвали
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 19.12.2011 року про відмову у
відкритті провадження в
адміністративній справі в частині
визнання неправомірною відмову ВДВС
Деснянського РУЮ у м. Києві у
відкладенні виконавчих дій та
поновленні строку самостійного
виконання рішення суду боржнику ОСОБА_1
за виконавчим провадженням 1485/10 саме з
тих підстав, що зазначена вимога в силу
приписів ст. 82 Закону України " Про
виконавче провадження" та ст. 383 ЦПК
України має розглядатися місцевим
судом за правилами
Цивільно-процесуального кодексу
України. Не погоджуючись із прийнятим
судовим рішенням ОСОБА_1 звернувся до
Апеляційного суду Київської області із
апеляційною скаргою, посилаючись на ту
обставину, що суд першої інстанції не
дослідив належним чином, чи наявні всі
підстави для застосування ч.3 ст. 61 ЦПК
України, чи ті самі особи брали участь у
розгляді адміністративної справи, які
саме обставини досліджувались у
адміністративній справі, які вимоги
висувались в порядку
адміністративного судочинства.
Ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 26 березня 2013 року
апеляційну скаргу було задоволено
частково, рішення суду першої
інстанції було скасовано, а
провадження у справі закрито на
підставі ч.1 ст. 310 ЦПК України. При цьому
суд апеляційної інстанції зазначив, що
судом першої інстанції помилково було
розглянуто скаргу за правилами ЦПК
України, дані вимоги скаржника вже були
розглянуті по суті за правилами КАС
України із ухваленням відповідної
постанови, яка набрала законної сили.
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ своєю ухвалою від 23.10.2013 року
касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнила
частково, ухвалу апеляційного суду
Київської області від 26.03.2013 року в
частині оскарження неправомірної
відмови ВДВС Деснянського РУЮ у м.
Києві у відкладенні виконавчих дій та
поновленні строку самостійного
виконання рішення суду боржнику ОСОБА_1
за виконавчим провадженням № 1485/10
скасувала, а справу в цій частині
направили до апеляційного суду для
продовження розгляду. Ухвалою
Апеляційного суду Київської області
від 19.11.2013 року апеляційну скаргу
ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Ірпінського
міського суду Київської області від
12.02.2013 року скасовано і направлено
справу для продовження розгляду до
суду першої інстанції.

Заявник вказує, що враховуючи позицію
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладену у своєму рішенні від
23.10.2013 року, щодо належності до
цивільної юрисдикції однієї з чотирьох
вимог, заявлених у скарзі, він залишає
лише одну з чотирьох заявлених вимог, а
саме визнати неправомірну відмову ВДВС
Деснянського РУЮ у м. Києві у
відкладенні виконавчих дій та
поновленні строку самостійного
виконання рішення суду боржнику ОСОБА_1
за виконавчим провадженням 1485/10.
Правові підстави оскарження рішень,
дій чи бездіяльності державного
виконавця, викладені у скарзі, залишає
незмінними.

Заявник також вказує, що рішенням
Ірпінського міського суду Київської
області від 19 квітня 2011 року задоволено
частково позовні вимоги ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів
та моральної шкоди, присуджено
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
борг в сумі 777 295,86 грн., моральну шкоду в
сумі 50 000,0 гривен та судові витрати у
сумі 1 952 грн., в інший частині позов
залишено без задоволення. Рішенням
Апеляційного суду Київської області
від 04 липня 2011 року рішення Ірпінського
міського суду від 19 квітня 2011 року
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення грошових коштів та моральної
шкоди задоволено частково, присуджено
стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача
кошти в розмірі 565 492 гривни та судові
витрати в сумі 1 420 грн., в решті позову
відмовлено.

Під час провадження в справі в суді
першої інстанції позивач (стягувач за
виконавчим провадженням) власноруч в
позовній заяві зазначав місце
проживання боржника м. Буча Київської
області, вул. Водопровідна, 24, тобто був
обізнаний із адресою реєстрації та
фактичного місця проживання боржника.
За цією ж адресою здійснювалось
надіслання повісток і ухвал суду; крім
того судом першої інстанції було
здійснено перевірку відомостей щодо
місця проживання відповідача шляхом
надіслання запиту до начальника
Ірпінського МВ ГУ МВС України в
Київській області про місце реєстрації
проживання ОСОБА_1, про що отримано
відповідь, що останній проживає за тією
ж адресою м. Буча Київської області,
вул. Водопровідна, 24.

Вказує, що він як відповідач за позовом
та боржник після набуття рішенням суду
законної сили, мав намір повернути
кошти в повному об'ємі в добровільному
порядку стягувачу, щоб не сплачувати
виконавчий збір та інші витрати,
пов'язані із примусовим стягненням .
При цьому очікував отримання постави
про відкриття виконавчого провадження
за адресою міста проживання, яка
містилася в матеріалах судового
провадження і за якою він проживає. При
неодноразовому зверненні в канцелярію
відділу виконавчої служби Бучанського
міського управління юстиції за місцем
його проживання йому було повідомлено,
що відносно нього ніякого виконавчого
провадження не відкрито. Станом на
01.11.2011 року ніяких документів про
відкриття виконавчого провадження та
надання терміну для самостійного
виконання рішення суду боржник поштою
за адресою свого проживання не
отримував. Однак під час вчинення
нотаріальних дій 01.11.2011 року він
дізнався, що на все його майно
накладено арешт та заборону його
відчуження відповідно до постанови про
арешт майна боржника та оголошення
заборони його відчуження від 03.10.2011
року, складеною ВДВС Деснянського РУЮ
м. Києва. За цих обставин він направив
свого представників до відповідного
відділу виконавчої служби та 02.11.2011
року при ознайомленні його
представника з матеріалами
виконавчого провадження йому стало
відомо, що 22.08.2011 року державним
виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ було
відкрито виконавче провадження № 28247707
( постанова про відкриття виконавчого
провадження від 22.08.2011 року з терміном
для самостійного виконання до 29.08.2011
року); 22.08.2011 року був відправлений
виклик державного виконавця
адресований боржнику; 05.09.2011 року
прийнята державним виконавцем
постанова про відкриття виконавчого
провадження від 22.08.2011 року була
надіслана боржнику ( вже після
встановленого самим державним
виконавцем терміну доля самостійного
виконання рішення суду); 03.10.2011 року
прийнята постанова про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження, відповідно до якої
накладено арешт на все рухоме і
нерухоме майно боржника; 07.10.2011 року
прийнята постанова про розшук майна
боржника; 14.10.2011 року винесене подання
державного виконавця про тимчасове
обмеження права боржника виїзду за
межі України. Із матеріалів даного
виконавчого провадження випливає, що
всі копії постанов державного
виконавця, в тому числі і постанова про
відкриття виконавчого провадження, а
також інші документи виконавчого
провадження, які державний виконавець
зобов'язаний довести до відома
боржника, були надіслані на адресу
боржника із порушенням порядку їх
надіслання та на адресу, за якою
боржник не проживає. 02.11.2011 року,
ознайомившись із матеріалами справи,
його представник ОСОБА_4 звернула увагу
державного виконавця на те, що останнім
було порушено право боржника на
добровільне виконання рішення суду.

Вказує, що враховуючи ту обставину, що
він не ухилявся від сплати боргу за
рішенням суду, однак не погоджувався з
тим, що мав би сплатити виконавчий збір
за невиконання рішення суду у строк
наданий для самостійного виконання
рішення з підстав порушення вимог
законодавства саме державним
виконавцем. Після надання його
представником документального
підтвердження про його місце
проживання, державний виконавець
повідомив його та його представника, що
зробить необхідний запит до органів
МВС про місце проживання боржника,
однак жодних заходів щодо подання
запитів про місцезнаходження боржника
державним виконавцем не було здійснено
та не було вчинено дій, передбачених п.5
ст. 20 Закону України "Про виконавче
провадження". За цих обставин, оскільки
відповідач в порушення приписів закону
залишив виконавчу справу в
Деснянському ВДВС РУЮ у м. Києві без
передання за місцем проживання
боржника, 23.11.2011 року представником
було подано письмову заяву про
поновлення строку для самостійного
виконання рішення з тієї підстави, що
державний виконавець за власною
ініціативою в порядку ст. 35 Закону
України "Про виконавче провадження"
поновлювати такий строк відмовився.
Натомість 25.11.2011 року ним було винесено
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору, з якою ознайомлено
представника боржника 02.12.2011 року, коли
останній прийшов на прийом до
державного виконавця з метою з'ясувати
за яких підстав у нього було вилучено
та поставлено на штрафмайданчик
працівниками ДАІ належний йому на
праві власності транспортний засіб.
Відповідь на подану заяву про
поновлення строку самостійного
виконання рішення, яка містила
безпідставну відмову в такому
поновленні строку, було оформлено
державним виконавцем вже після
стягнення виконавчого збору та
закінчення виконавчого провадження, а
саме 07 грудня 2011 року.

В зв'язку із викладеними обставинами
ОСОБА_1 просив визнати неправомірну
відмову ВДВС Деснянського РУЮ у м.
Києві у відкладенні виконавчих дій та
поновити строк самостійного виконання
рішення суду боржнику ОСОБА_1 за
виконавчим провадженням 1485/10, номер за
ЄДРВП 28247707.

В судовому засіданні представник
скаржника ОСОБА_4 скаргу підтримала,
підтвердила обставини, викладені у
скарзі, просила скаргу задовольнити.

Представник відділу ДВС Деснянського
районного управління юстиції м. Києва в
судовому засіданні скаргу не визнала,
вважала, що нею не було порушено вимог
закону під час здійснення виконавчого
провадження, просила відмовити у
задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення учасників
судового процесу, вивчивши письмові
докази по справі, суд вважає скаргу
такою, що не підлягає до задоволення,
виходячи із наступного.

У відповідності до ст. 383 ЦПК України
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

В судовому засіданні встановлено, що
рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 19.04.2011 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості позов
задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 борг в сумі 777 295,86
гривен, моральну шкоду в сумі 50 000
гривен та судові витрати у сумі 1 952 грн.,
в інший частині позов залишено без
задоволення. Рішенням Апеляційного
суду Київської області від 04 липня 2011
року зазначене рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 19
квітня 2011 року скасовано, ухвалено нове
рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення грошових коштів та
моральної шкоди задоволено частково,
присуджено стягнути з ОСОБА_1 на
користь позивача кошти в розмірі 565 492,0
гривни та судові витрати в сумі 1 420
гривен, в решті позову відмовлено.
Постановою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 31 жовтня 2011 року
ОСОБА_2 відмовлено у відкритті
касаційного провадження за його
касаційною скаргою на рішення суду
апеляційної інстанції.

Встановлено, що під час вчинення
нотаріальних дій 01.11.2011 року скаржник
дізнався, що на все його майно
накладено арешт та заборону його
відчуження відповідно до постанови про
арешт майна боржника та оголошення
заборони його відчуження № 28247707/10 від
03.10.2011 року, складеною ВДВС
Деснянського РУЮ. ОСОБА_1 направив
свого представника до відповідного
відділу виконавчої служби, 02.11.2011 року
його представником ознайомився з
матеріалами даного виконавчого
провадження і стало відомою, що всі
копії постанов державного виконавця, в
тому числі і постанова про відкриття
виконавчого провадження, а також інші
документи виконавчого провадження, які
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома боржника, були
надіслані на адресу боржника АДРЕСА_1, з
прикріпленими відмітками поштового
відділення (довідка), що дане
відправлення не було вручене адресату
за закінченням терміну зберігання.

Встановлено, що постанова про
відкриття виконавчого провадження
була прийнята державним виконавцем
22.08.2011 року з терміном для самостійного
виконання до 29.08.2011 року, однак
надіслана боржнику лише 05.09.2011 року,
тобто вже після спливу терміну,
встановленого державним виконавцем
для самостійного виконання рішення
суду. 03.10.2011 року державний виконавець
виніс постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони про
його відчуження, якою накладено арешт
на все майно боржника; 07.10.2011 року
державний виконавець виніс постанову
про розшук майна боржника, якою
оголошено розшук транспортних засобів
боржника із постановленням їх на
штрафмайданчик; 14.10.2011 року державним
виконавцем винесено подання про
тимчасове обмеження права боржника
виїзду за межі України.

У відповідності до ст. 35 Закону України
"Про виконавче провадження" за
наявності обставин, що перешкоджають
провадженню виконавчих дій, або у разі
несвоєчасного одержання сторонами
документів виконавчого провадження,
внаслідок чого вони були позбавлені
можливості скористатися правами,
наданими їм цим Законом, державний
виконавець може відкласти виконавчі
дії за заявою стягувача чи боржника або
з власної ініціативи на строк до десяти
робочих днів. Про відкладення
провадження виконавчих дій державний
виконавець виносить відповідну
постанову, про що повідомляє сторонам.

У відповідності до п. п. 4.1.1 п. 4.1
Інструкції про порядок проведення
виконавчих дій державний виконавець,
починаючи виконувати рішення, повинен
пересвідчитись, чи отримана боржником
копія постанови про відкриття
виконавчого провадження і чи здійснені
ним дії, спрямовані на добровільне
виконання рішення у встановлений
постановою строк. При цьому до
отримання відомостей про одержання
боржником копії постанови для захисту
прав стягувача державний виконавець
може вжити заходів щодо забезпечення
виконання, передбачені частиною шостою
статті 24 Закону. Постанова про
відкриття виконавчого провадження
вважається врученою боржнику за
адресою, зазначеною у виконавчому
документі, за умов, передбачених для
вручення судових повісток. У разі, якщо
копія постанови про відкриття
виконавчого провадження одержана
боржником несвоєчасно, внаслідок чого
боржник був позбавлений можливості
добровільно виконати рішення у
встановлений державним виконавцем
строк, за письмовою заявою боржника
при підтвердженні факту несвоєчасного
одержання вказаної постанови
державний виконавець відкладає
провадження виконавчих дій у порядку,
установленому статтею 32 Закону, та
поновлює боржнику строк для
добровільного виконання рішення.

Як встановлено в судовому засіданні
кореспонденція по виконавчому
провадженню надсилалася боржникові за
адресою, зазначеною у виконавчому
листі, виданому Ірпінським міським
судом, а підтверджуючи документи щодо
місця проживання боржника було надано
23 листопада 2011 року після ознайомлення
представником скаржника із
матеріалами виконавчого провадження
02.11.2011 року.

В судовому засіданні встановлено, що
постановою Окружного
Адміністративного суду міста Києва від
24 січня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої
служби Деснянського районного
управління юстиції у м. Києві про
визнання незаконними дій та
зобов'язання вчинити певні дії у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено
повністю; дана постанова набрала
законної сили. Даною постановою суду
встановлено, що 25 листопада 2011 року
державним виконавцем ВДВС
Деснянського РУЮ в м. Києві винесена
постанова № 28247707 про стягнення з
ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 56
691,20 гривен. 02.11.2011 та 18.11.2011 року до
відділу ВДВС Деснянського РУЮ в м.
Києві з'являвся представник боржника
та ознайомлювався з матеріалами
виконавчого провадження, про що
свідчать відмітки в матеріалах
виконавчого провадження. 23.11.2011 ОСОБА_1
звернувся до начальника відділу ДВС
Деснянського РУЮ в м. Києві із заявою
про відкладення виконавчих дій та
поновлення строку для самостійного
виконання рішення. 02.12.2011 року ОСОБА_1
повідомив відділ ДВС Деснянського РУЮ
м. Києва про сплату суми боргу,
виконавчого збору та витрат
виконавчого провадження, в зв'язку з
чим просив винести постанову про
закінчення виконавчого провадження та
зняти арешт з майна боржника, на
підтвердження сплати ОСОБА_1 надав
квитанції від 02.12.2011 року на загальну
суму 623 633,20 гривен. В даній постанові
зазначається, що постанову про
відкриття виконавчого провадження
позивач дізнався 02.11.2011, проте кошти в
розмірі 565 492 грн. сплатив лише 02.12.2011
року. Отже з вищезазначеного випливає,
що постанова винесена 25.11.2011 року,
надавала можливість боржнику часу для
добровільного виконання рішення суду.
Також в постанові суду зазначено, що як
встановлено під час розгляду справи,
державним виконавцем ВДВС
Деснянського РУЮ у м. Києві винесена
постанова № 28247707 від 25.11.2011 року про
стягнення з боржника виконавчого збору
в межах своїх повноважень та з
дотриманням норм законодавства щодо
здійснення виконавчого провадження. За
таких обставин позовна заява визнана
судом необґрунтованою та такою, що
задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні встановлено, що 07
грудня 2011 року державним виконавцем
Жиглій В.М. винесена постанова про
закінчення виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 20220 від 05.08.2011 року, виданого
Ірпінським міським судом Київської
області про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 566 912,0
гривен, оскільки відповідно до
квитанції № ПН2259 кошти сплачено у
повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, оскільки
державним виконавцем під час
здійснення виконавчих дій документи
виконавчого провадження направлялись
за адресою, зазначеною у виконавчому
листі, виданому Ірпінським міським
судом, однак про постанову про
відкриття виконавчого провадження
ОСОБА_1 дізнався 02.11.2011 року, 02.12.2011 року
ОСОБА_1 повідомив відділ ДВС
Деснянського РУЮ м. Києва про сплату
суми боргу, виконавчого збору та витрат
виконавчого провадження, в зв'язку з
чим просив винести постанову про
закінчення виконавчого провадження та
зняти арешт з майна боржника, на
підтвердження сплати ОСОБА_1 надав
квитанції від 02.12.2011 року на загальну
суму 623 633,20 гривен, проте кошти в
розмірі 565 492 грн. сплатив лише 02.12.2011
року і таким чином постанова, винесена
25.11.2011 року, надавала можливість
боржнику часу для добровільного
виконання рішення суду, а тому суд не
вбачає передбачених законом підстав
для визнання неправомірною відмову
ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві у
відкладенні виконавчих дій та
поновлення строку самостійного
виконання рішення суду ОСОБА_1 за даний
виконавчим провадженням.

На підставі ст. ст.10, 11, 60, 61, 383-387 ЦПК
України суд:

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 до відділу Державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції м. Києва
про визнання неправомірною відмови у
відкладенні виконавчих дій та
поновлення строку самостійного
виконання рішення суду боржнику
залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду Київської області
через Ірпінський міський суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

.

Суддя: О. В. Пархоменко