Справа № 523/4155/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2014 р.

Суворовський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого - одноособово судді
Зудіхіна О.В.

при секретарі - Мовчан Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи -
приватний нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
Комунальне підприємство "Бюро
технічної інвентаризації" Одеської
міської ради, про визнання недійсними
довіреності, договору дарування,
припинення права власності та
виселення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовною заявою до ОСОБА_2, треті особи -
приватний нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
Комунальне підприємство "Бюро
технічної інвентаризації" Одеської
міської ради, про визнання недійсними
довіреності, договору дарування,
припинення права власності та
виселення, вказуючи, що відповідач
неправомірно на підставі договору
дарування заволоділа нерухомим майном
- квартирою АДРЕСА_1, в той час як
спадкодавцем на ім'я позивача ще у 1992
році був складений заповіт.

Уточнені позовні вимоги мотивовані
тим, що спадкодавець ОСОБА_4, померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, доводилася родичем
позивача ОСОБА_1, а саме тіткою, у 1992
році склала на ім'я позивача заповіт, за
умовами якого заповідала ОСОБА_1 спірну
квартиру, а в кінці 2011 року, будучи
людиною похилого віку та маючи ряд
хвороб, з невідомих причин подарувала
відповідачеві, шляхом надання спочатку
довіреності з правом розпорядження з
подальшим укладенням договору
дарування, тобто зовсім сторонній
особі - ОСОБА_2, належну їй квартиру
АДРЕСА_1. Зазначена довіреність та
договір дарування були укладені, за
твердженням позивача, шляхом обману та
помилки розуміння ОСОБА_4 правових
наслідків угоди. Наведені обставини
стали підставою для звернення до суду.

Позивач та її представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали в
повному обсязі та просили їх
задовольнити, посилаючись на викладені
в позовній заяві обставини.

Представник відповідача позовом не
визнав, наголошуючи на його
безпідставності.

Третя особа - приватний нотаріус
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, стверджував, що
посвідчені ним довіреність та договір
дарування відповідають вимогам
діючого законодавства.

Представник третьої особи -
Комунального підприємства "Бюро
технічної інвентаризації" Одеської
міської ради, в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
причини неявки суду невідомі.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши
пояснення представників сторін,
третьої особи - приватного нотаріуса
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, допитавши свідків,
дослідивши письмові докази,
встановивши факти та відповідні до них
правовідносини, суд вважає позовні
вимоги такими, що підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

В судовому засіданні встановлено, що на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого Восьмою одеською
державною нотаріальною конторою 10.06.1992
року №1-2126, ОСОБА_4 належав об'єкт
нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1.

За умовами заповіту, посвідченого
24.09.1992 року державним нотаріусом
Восьмої одеської державної
нотаріальної контори, ОСОБА_4 належну
їй квартиру АДРЕСА_1 заповіла
позивачеві ОСОБА_1, що підтверджується
заповітом на а.с. 7.

14.12.2011 року ОСОБА_4 підписала
довіреність, за якою уповноважила
громадянку ОСОБА_5 подарувати від її
імені належну їй квартиру АДРЕСА_1. Ця
довіреність посвідчена приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 (а.с. 60).

14.12.2011 року на підставі договору
дарування, посвідченого приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_5
від імені ОСОБА_4 подарувала
відповідачеві ОСОБА_2 зазначену вище
спірну квартиру (а.с. 58).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

В судовому засіданні приватний
нотаріус ОСОБА_3 пояснив, що 10.12.2011 року
за запрошенням ОСОБА_2 він прибув до
квартири АДРЕСА_1, щоб посвідчити
довіреність на дарування квартири від
імені ОСОБА_4. Він двічі приїздив
додому. Також особисто ним був
запрошений лікар-психіатр для
встановлення психічного стану ОСОБА_4.
Перевіривши її дієздатність, нотаріус
посвідчив довіреність на дарування
квартири.

Представник відповідача в судовому
засіданні стверджував, що спірні
довіреність на право розпорядження
квартирою та договір дарування були та
посвідчені з повним дотриманням вимог
діючого законодавства, а дійсне
волевиявлення ОСОБА_4 в повній мірі
відповідало правовим наслідкам
укладених нею угод.

Проте з такими доводами в повній мірі
погодитися не можна.

Так, відповідно до ст.ст. 717-720 ЦК України
за договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.
Договір, що встановлює обов'язок
обдаровуваного вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування. Дарунком можуть
бути рухомі речі, в тому числі гроші та
цінні папери, а також нерухомі речі.
Дарунком можуть бути майнові права,
якими дарувальник володіє або які
можуть виникнути у нього в майбутньому.

Договір дарування предметів
особистого користування та побутового
призначення може бути укладений усно.
Договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

Сторонами у договорі дарування можуть
бути фізичні особи, юридичні особи,
держава Україна, Автономна Республіка
Крим, територіальна громада. Батьки
(усиновлювачі), опікуни не мають права
дарувати майно дітей, підопічних.
Договір дарування від імені
дарувальника може укласти його
представник.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

За положеннями ст. 229 ч. 1 ЦК України якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 19 постанови "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" від
06.11.2009 року №9, обставини, щодо яких
помилилася сторона правочину (стаття 229
ЦК), мають існувати саме на момент
вчинення правочину. Особа на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинна довести,
що така помилка дійсно мала місце, а
також що вона має істотне значення.

Допитана в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що вона
була сусідкою померлої ОСОБА_4 і була з
нею у дружніх стосунках з моменту
вселення у цей будинок, а саме з 1986 року.
Між ними склалися дружні стосунки.
Оскільки ОСОБА_4 була самотньою
людиною, вони дуже часто спілкувалися з
різних питань. Свідок також давно знає
позивача ОСОБА_1 - племінницю ОСОБА_4
Вона вказала, що весь час родина ОСОБА_1
піклувалася про ОСОБА_4 У зв'язку з тим,
що остання була прикута до ліжка
тривалий час, вона потребувала
постійної турботи, уваги. Родина ОСОБА_1
постійно була з нею поряд. Крім
щоденного відвідування після кожної
операції та ускладнень здоров'я ОСОБА_4,
з нею постійно проживала у квартирі,
щоб завжди бути поруч ОСОБА_9 - жінка її
покійного брата. За життя ОСОБА_4
розповідала, що ця квартира належить
ОСОБА_1 (тобто позивачеві ОСОБА_8), так як
вона написала на неї заповіт іще 20
років тому. Раділа увазі, турботі та
догляду з боку близьких родичів та
постійного гарного харчування, яке
забезпечувала її племінниця. Про
відповідача ОСОБА_2 і, взагалі про її
появу, вона нічого не знала. Подруга їй
про неї ніколи не розповідала. Про те,
що квартира була подарована саме
ОСОБА_2, свідок ОСОБА_7 дізналася вже
набагато пізніше смерті ОСОБА_4 Про
смерть своєї подруги вона також
дізналася лише через два місяці.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
показала, що вона є жінкою рідного
брата ОСОБА_4 - ОСОБА_10. Життя склалося
таким чином, що вони проживали завжди
поруч - спочатку в одному будинку, а
після його знесення отримали квартири
на сусідніх вулицях. Оскільки ОСОБА_4
була самотньою людиною і у неї не було
своїх дітей, а також родини, вони завжди
підтримували родинні стосунки,
турбувалися один про одного. З
погіршенням стану здоров'я, а також з
проведенням неодноразових операцій,
які проводилися за рахунок саме
родиною племінниці ОСОБА_1, вона
потребувала постійного догляду.
Пенсія, яку отримувала ОСОБА_4, не
дозволяла їй вести в такому стані
повноцінне життя. Усі матеріальні
витрати на утриманням своєї тітки
взяла позивач ОСОБА_1. Оскільки позивач
була медичним працівником, догляд та
купування ліків ОСОБА_4 довіряла саме
їй. Двоюрідна сестра - ОСОБА_5 роками не
з'являлася у квартирі своєї сестри та
не спілкувалася з нею, ніколи не
цікавилася її здоров'ям, жодного разу
не навідувала її, навіть у лікарні. І
спілкуватися з нею ОСОБА_11 не бажала,
тому що вони давно посварилися.

Свідок ОСОБА_5 в судовому
засіданні показала, що вона дійсно є
двоюрідною сестрою ОСОБА_4. Восени 2011
року їй зателефонувала двоюрідна
сестра та попросила її знайти жінку,
яка змогла б за нею доглядати, оскільки
її покинули родичі. Стан здоров'я
ОСОБА_5 не дозволяв їй особисто
наглядати за своєю сестрою і вона
звернулася до своєї подруги - ОСОБА_12,
яка була робітником центру соціального
обслуговування пенсіонерів та
одиноких непрацездатних громадян
Суворовського району м. Одеси, в
закладі якого знаходилася на обліку
ОСОБА_4 Її подруга - ОСОБА_12 одразу
запропонувала їй найняти свою невістку
- відповідачку ОСОБА_2, яка на той час
знаходилася у декретній відпустці і
нібито мала можливість доглядати за
ОСОБА_4 Оскільки у її сестри не було
коштів на оплату послуг за доглядом,
було запропоновано ОСОБА_4 скласти
договір дарування квартири. Вона
особисто викликала нотаріуса до
квартири, так як її сестра була прикута
до ліжка, де і була посвідчена
довіреність. Після укладення договору
дарування, як пояснила свідок ОСОБА_5,
вона більше свою сестру не навідувала,
не дзвонила і не цікавилася тим, чи
взагалі за нею доглядає ця жінка,
мовляв, їй це не дозволяло здоров'я.

Суд звертає увагу на тому, що з
пояснень свідка ОСОБА_5 вбачається факт
наявності за життя ОСОБА_4 її бажання
передати належну їй на праві власності
квартиру тій особі, яка буде її
доглядати, тобто мала на меті укладення
угоди із зовсім іншими ознаками, ніж
договір дарування.

Необхідно також в даному випадку
враховувати причину смерті ОСОБА_4, а
саме: гостра судинна хвороба кишок
(заворот кишок, який досягається
довготривалим голодуванням,
інтоксикацією із послідуючим ситним
прийомом їжі).

Одночасно суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Договір дарування може бути як
реальним, так і консенсуальним.
Реальність та консенсуальність
договору дарування пов'язані з
моментом його укладення, який може
співпадати або не співпадати у часі з
моментом фактичної передачі майна
(дарунка). В першому випадку договір
дарування вважається укладеним у
момент передачі майна від дарувальника
обдаровуваному (реальний договір), в
другому - з моменту досягнення згоди
сторін (дарувальника та обдарованого) з
усіх істотних умов договору
(консенсуальний договір). Таким чином,
момент укладення договору дарування
може не співпадати з переходом права
власності на майно (дарунок). В
останньому випадку на підставі
укладеного договору дарування
виникають зобов'язальні
правовідносини, змістом яких буде
зобов'язання дарувальника у
майбутньому передати безоплатно майно
у власність обдарованому.

Характерною рисою договору
дарування є його безоплатність.
Договір дарування поряд з договорами
купівлі-продажу, поставки, міни, є тим
правочином, що спрямований на
відчуження певного майна від однієї
особи до іншої, проте на відміну від них
за договором дарування таке відчуження
завжди відбувається на безоплатній
основі. Тобто, метою договору дарування
є передача власником (дарувальником)
свого майна у власність іншої особи
(обдарованого) без отримання будь-якої
взаємної винагороди (майнового
задоволення).

У випадку наявності зустрічних
зобов'язань обдарованого відносно
дарувальника. наприклад, передати
майно, надати послугу тощо, договір не
визнається даруванням,

Мотиви укладення договору
дарування можуть бути
найрізноманітнішими. Вони не мають
значення і не впливають на дійсність
договору дарування, якщо договір не
містить положень щодо зворотнього
обов'язку обдарованого відносно
дарувальника.

Наведені вище обставини надають
підстави зробити висновок про те, що
ОСОБА_4 помилилася щодо правових
наслідків правочину і це є обставиною,
що має істотне значення. Вона
неправильно сприймала предмет угоди,
яку укладала, що вплинуло на її
волевиявлення, при розумінні обставин
угоди ніколи б не підписала дану угоду,
тим більш з зовсім сторонньою особою.

Крім того, в ході судового
розгляду достовірно встановлено, що
ініціатива надання довіреності з
подальшим укладенням договору
дарування виходила не від ОСОБА_4, а від
її двоюрідної сестри - ОСОБА_5 Те, що
ОСОБА_4 помилялася з приводу правових
наслідків оформленої довіреності та
укладеного від її імені договору
дарування свідчить також той факт, що
після укладення зазначених правочинів
вона продовжувала проживати у спірній
квартирі. Заповіт на ім'я позивача
ОСОБА_1 вона не скасовувала, що, у свою
чергу, додатково підтверджує
відсутність намірів ОСОБА_4 дарувати
будь-якій особі, тим більше сторонній,
своє єдине житло.

Стосовно позовних вимог про припинення
права власності та виселення, суд
вважає їх такими, що задоволенню не
підлягають, оскільки правові наслідки
недійсності правочину чітко визначені
положеннями ст.ст. 215, 216, 229, 236 ЦК
України, а обставини дійсного
проживання відповідача у спірній
квартирі не були доведені стороною
позивача, що свідчить про відсутність
підстав для виселення такої особи.

На підставі викладеного, оцінюючи
зібрані по справі докази в їх
сукупності, виходячи із встановленого
у судовому засіданні факту доведеності
невідповідності вимогам закону
укладених спірних правочинів, суд
приходить до висновку, що пред'явлені
позовні вимоги є обґрунтованими
частково та підлягають задоволенню в
частині визнання недійсними
довіреності, посвідченої 10.12.2011 року
від імені ОСОБА_4, а також договору
дарування, укладеного 14.12.2011 року, за
умовами якого ОСОБА_5 від імені ОСОБА_4
подарувала, а ОСОБА_2 прийняла у дар
нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 64, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи - приватний нотаріус Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
Комунальне підприємство "Бюро
технічної інвентаризації" Одеської
міської ради, про визнання недійсними
довіреності, договору дарування,
припинення права власності та
виселення - задовольнити частково.

Визнати недійсною довіреність,
посвідчену 10.12.2011 року від імені ОСОБА_4
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
(Зареєстровано в реєстрі за №2231).

Визнати недійсним договір
дарування, укладений 14.12.2011 року, за
умовами якого ОСОБА_5 від імені ОСОБА_4
подарувала, а ОСОБА_2 прийняла у дар
нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 (Зареєстровано в реєстрі
за №2265).

У задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
через Суворовський районний суд міста
Одеси протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Повний текст судового рішення
складений 28.02.2014 року.

Суддя: