Апеляційний суд міста Севастополя
Справа №22-ц/797/130/2014р.
інстанції Кукурекін К.В.
Доповідач в апеляційній
інстанції Саліхов В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року колегія судової палати
в цивільних справах Апеляційного суду
міста Севастополя в складі:

головуючого - Саліхова В.В.,

суддів - Андрейченко А.А.,
Лівінського С.В.,

за участю секретаря - Григорчук І.О.,

представника позивача - ОСОБА_4,

відповідача - ОСОБА_5,

представника відповідача - ОСОБА_6,

представника відповідача - ОСОБА_7,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Севастополі
апеляційну скаргу ОСОБА_5 на заочне
рішення Ленінського районного суду
міста Севастополя від 28 березня 2012 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_8
до ОСОБА_5 про стягнення боргу за
договором позики, моральної шкоди, за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8
про визнання недійсним договору
позики, стягнення матеріальної та
моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2011 року ОСОБА_8 звернувся до
місцевого суду з позовом до ОСОБА_5 та,
вточнивши вимоги протягом розгляду
справи, просив стягнути з відповідача
на його користь борг в сумі 115145 доларів
США, облікову ставку НБУ за 29 місяців, 3%
річних від суми боргу та моральну шкоду
в розмірі 25000,00 грн.

Вимоги позову мотивовані тим, що 12.09.2009
року між ним та відповідачем укладений
договір позики на суму 65200 доларів США,
які остання зобов'язалась повернути в
строк до 31.12.2010 року. Крім того, в період
часу з 03.09.2009 року по 13.11.2009 року ОСОБА_8
було передано в борг ОСОБА_5 грошові
кошти в сумі 47945 доларів США з терміном
повернення останніх - 31.12.2009 року, який
згодом був перенесений на 31.12.2010 року. В
жовтні 2009 року відповідач отримала від
позивача у борг ще 2000,00 доларів США. У
зв'язку з тим, що ОСОБА_5 не повернула
вищевказані грошові кошти, позивач
просить стягнути основний борг в сумі
115145 доларів США, облікову ставку НБУ за
29 місяців, 3% річних від суми боргу. Крім
того, вважає, що внаслідок
неправомірних дій відповідача щодо
неповернення боргу у визначені строки,
йому було завдано моральну шкоду, яку
він оцінює у 25000,00 грн.

ОСОБА_5 звернулась з зустрічною
позовною заявою до ОСОБА_8 та просила
визнати недійсним договір позики від
12.09.2009 року та стягнути на її користь
моральну шкоду в розмірі 35000,00 грн. та
матеріальну шкоду в розмірі 54000,00 грн.,
мотивуючи вимоги тим, що вказаний
договір є фіктивним та нікчемним,
вчинений з метою прикриття іншої угоди.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Севастополя від 28.03.2013
року позов задоволений частково.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8
суму боргу в розмірі 919974,00 грн.,
відсотки у розмірі 222327,05 грн., 3% річних в
розмірі 66698,11 грн. Вирішено питання про
судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить
питання про скасування вказаного
рішення суду та ухвалення нового про
відмову в задоволенні позову в повному
обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення
постановлено судом першої інстанції
при неповному з'ясуванні обставин, що
мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, судом неправильно застосовані
та порушені норми матеріального і
процесуального права.

Рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні
первісного позову щодо відшкодування
моральної шкоди та відмова у
задоволенні зустрічного позову
сторонами не оскаржувалося, а тому не
було предметом апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь
головуючого,пояснення сторін,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що вона
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено при апеляційному
розгляді та вбачається з матеріалів
справи, 12.09.2009 року між позивачем ОСОБА_8
та відповідачем ОСОБА_5 було укладено
договір позики (ар.с.6). Відповідно до
умов зазначеного договору ОСОБА_8
передав борг, а ОСОБА_5 прийняла 65 200
доларів США. Остання зобов'язалася
повернути борг не пізніше 31.12.2010 року,
але свої зобов'язання не виконала.
Пізніше на виконання умов договору про
спільну сумісну діяльність від 01.09.2009
року ОСОБА_8 у період з 08.09.2009 року по
13.11.2009 року, в декілька етапів, передав
ОСОБА_5 гроші у сумі 47 945 доларів
США(ар.с.85-89), які позивач вважає такими,
що надані відповідачу у борг, на
підставі договору позики з
зобов'язанням повернути останні 31.12.2010
року. Зазначені зобов'язання
відповідач також не виконала, а тому
позивач також просив стягнути з
відповідача зазначену суму. Загальна
сума заборгованості з боку відповідача
складає 115145 доларів США, облікова
ставка НБУ за 29 місяців, з урахуванням
відсотків за користування грошима та 3%
річних від суми боргу.

Приймаючи рішення про задоволення
позову в частині стягнення суми
заборгованостей за двома договорами
позики, суд першої інстанції виходив з
того, що вимоги позивача обґрунтовані,
а розрахунок заборгованостей є
правильним.

Але колегія суддів не може повністю
погодитись з таким висновком місцевого
суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов, згідно з ч.2
ст.1047 ЦК України, може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України,
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що 12.09.2009 року між позивачем ОСОБА_8 та
відповідачем ОСОБА_5 було укладено
договір позики, оскільки дані
обставини підтверджуються матеріалами
справи та не заперечуються
відповідачем.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитись з розрахунком суми
заборгованості по вищезгаданому
договору позики, який було проведено
судом першої інстанції.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України
визначено, що позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України. У разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

Таким чином, законодавець зазначив, що
у випадку не визначення сторонами у
договорі позики відсотків за
користування коштами, та у випадку
невиконання боржником своїх
зобов'язань позикодавець має сплатити
суму заборгованості з урахуванням
процентів від суми позики, нарахованих
відповідно до умов вищезгаданої статті
закону.

З тексту зазначеного вище договору
вбачається, що його умовами не було
передбачено розміру і порядку
одержання процентів за користування
грошима, а тому їх розмір необхідно
було визначати на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Так, відповідно положення ч.2 ст.533 ЦК
України, якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Таким чином, борг відповідача на
момент розгляду справи в суді першої
інстанції склав 65 200 доларів США, а тому
сума заборгованості з урахуванням
облікової ставки НБУ (з 01.01.2011 року по
23.03.2012 року - 7.75 % та з 23.03.2012 року на час
винесення рішення - 7,50%) складає 71 460
доларів США, що на час розгляду справи у
суді еквівалентно 570 730 грн. (71 460
доларів США х 7,9857). З вказаною сумою
боргу погодився і відповідач під час
розгляду справи.

Що стосується застосування судом
першої інстанції при визначенні боргу
вимог ст.625 УК України, то колегія
суддів їх вважає безпідставними,
оскільки останнє не передбачено діючим
законодавством.

Суд на вищезгадані обставини уваги не
звернув, в зв'язку з чим його рішення в
цій частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Також колегія суддів не може
погодитись з висновком суду першої
інстанції щодо визнання передачі
позивачем відповідачу суми 47 945
доларів США, як суми боргу.

З матеріалів справи вбачається, що
зазначена сума була отримана
відповідачем на підставі договору про
спільну сумісну діяльність від 01.09.2009
року. Про зазначені обставини свідчать
квитанції до прибуткових касових
ордерів №8-№19 (ар.с.112-123).

У рішенні суду першої інстанції не
вказано, з яких мотивів він виходив,
приймаючи за договір позики договір
про спільну сумісну діяльність від
01.09.2009 року. Більш того, представник
позивача в обґрунтування своїх вимог
про стягнення з відповідача суми 47 945
доларів США, як боргового зобов'язання,
посилалася лише на відсутність
договору про спільну сумісну
діяльність.

Виконання договору позики передбачає
належне виконання позичальником
обов'язку щодо повернення позики в
порядку, передбаченому ст.1049 ЦК
України.

Відповідно до вимог ст.130 ЦК України за
договором про спільну діяльність
сторони (учасники) зобов'язуються
спільно діяти без створення юридичної
особи для досягнення певної мети, що не
суперечить закону. Спільна діяльність
може здійснюватися на основі
об'єднання вкладів учасників (просте
товариство) або без об'єднання вкладів
учасників.

Таким чином, право на отримання
прибутку - це одне із основних прав
учасників такого товариства.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1134 ЦК України
внесене учасниками майно, яким вони
володіли на праві власності, а також
вироблена у результаті спільної
діяльності продукція та одержані від
такої діяльності плоди і доходи є
спільною частковою власністю
учасників, якщо інше не встановлено
договором простого товариства або
законом.

Таким чином, внесені за договором
кошти, що належать одному з учасників
такого товариства є також спільною
частковою власністю учасників
останнього, а тому не можуть бути
визнані грошима, які передаються особі
у якості позики.

Однак, на зазначені обставини справи та
вимоги закону суд першої інстанції не
звернув увагу, а тому рішення суду і в
даній частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового про відмову у
задоволенні позову.

В зв'язку з наведеними обставинами
колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції у вказаній частині є
необґрунтованим та таким, що не
відповідає обставинам справи, в зв'язку
з чим воно підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.1,4 ч.1
ст.309, ч.2 ст.314, ст.316, ст.317 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського
районного суду міста Севастополя від 28
березня 2012 року в частині стягнення з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 суми боргу в
розмірі 919974,00 грн., відсотків у розмірі
222327,05 грн., 3% річних в розмірі 66698,11 грн.
скасувати.

Ухвалити в цій частині нове
рішення.

Стягнути з ОСОБА_5
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_8 (ідентифікаційний номер
НОМЕР_2) суму боргу за договором позики
у розмірі 65 200 доларів США, з
урахуванням облікової ставки
Національного Банку України 6 269
доларів США, а всього 71469 доларів США, що
еквівалентно 570 370 (п'ятсот сімдесят
тисяч триста сімдесят) грн.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

В іншій частині заочне рішення
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/
В.В.Саліхов

Судді: /підпис/
А.А.Андрейченко

/підпис/
С.В.Лівінський

Згідно оригіналу:

Суддя Апеляційного суду

міста Севастополя В.В.Саліхов