Справа № 462/3190/14 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/783/5342/14 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Приколота Т.І.

суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.

при секретарі: Івановій О.О.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Залізничного районного суду м. Львова від 2 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Магировської О.В., про визнання договору позики недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2, про забезпечення позову.

Ухвалу оскаржила ОСОБА_2 В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_4 Апелянт вважає, що ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального права, при неповно з»ясованих обставинах справи. Зазначає, що ОСОБА_4 зареєструвала за собою право власності на вищезгаданий будинок, внаслідок чого існує ризик подальшого відчуження даного майна.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, що беруть участь у справі, може вжити заходів до забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Скориставшись таким правом, позивач звернулася в суд з клопотанням про забезпечення позову.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, відповідність позовних вимог виду забезпечення позову. При цьому слід врахувати, що застосовані заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної чи фізичної особи. Суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв»язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд прийшов до висновку, що позивачем не надано жодних належних доказів на підтвердження факту, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції є вірними, обґрунтованими, відповідають матеріалам справи; оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313, 314 ч.1 п.4, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу судді Залізничного районного суду м. Львова від 2 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :