Справа № 265/6124/13-ц
Провадження № 2/265/56/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Копилової Л. В.,

при секретарі Єфремовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
безпідставно набутих грошових коштів
та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
безпідставно набутих грошових коштів
та моральної шкоди.

В обгрунтування своїх позовних вимог
посилався на те, що 25 вересня 2011 року
між ним та відповідачкою ОСОБА_2 був
укладений письмовий договір
купівлі-продажу легкового автомобіля
марки DAEMOO NEXIA, номерний знак НОМЕР_1 в
розстрочку на 42 місяці при умові
щомісячної оплати в розмір 575 грн. на
загальну суму 105 000 грн. Відповідачка
ОСОБА_2 в свою чергу зобов»язалася
після виплати ним всієї суми передати
автомобіль в його власність, тобто
оформити договір купівлі-продажу, що
неможливо було зробити на той час, так
як автомобіль був придбаний
відповідачкою в кредит і сума
останнього платежу наступала в
березні 2014 року. Разом з даним
договором був складений графік
погашення заборгованості по викупу
автомобіля.

З 25 вересня 2011 року він почав
користуватися автомобілем і виконував
усі умови договору. Станом на 10 серпня
2013 року ним було виплачено 56 350 грн., що
підтверджується вищевказаним
графіком. Користуючись автомобілем
він застрахував цивільну
відповідальність 22 червня 2013 року, крім
того 27 квітня 2012 року ОСОБА_2 уклала
додаткову угоду до договору
страхування, який раніше був укладений
нею 16 липня 2008 року. Він утримував
спірний автомобіль в технічному стані,
здійснював його ремонт. Так, зокрема
ним проведені наступні роботи по
ремонту і обслуговуванню автомобіля:
капітальний ремонт двигуна, заміна
АКБ, заміна резини на зимову і літню,
установка ГБО, заміна амортизаторів,
ходової, заміна двох радіаторів
(охолодження, печі), заміна блоку
управління запалювання, заміна
ковриків в салоні, заміна
автомагнітоли, заміна керма, ремонт
вихлопної системи, регулярне
здійснення розвал-сходження, заміна
лампи ближнього і дальнього світла на
ксенонову установку, хімчистка
салону і поліровка корпуса,
встановлення сигналізації.

10 серпня 2013 року о 20-00 год. він разом зі
своєю дружиною приїхали за місцем
проживання відповідачки для передачі
їй чергової суми платежу в розмірі 575
грн. Гроші він передав чоловіку
відповідачці - ОСОБА_3, який розписався
в графіку погашення заборгованості,
після чого останній без його згоди
забрав ключі від автомобіля і сказав
щоб він залишив автомобіль, сплачував
гроші і в подальшому, а автомобіль
буде стояти у них. З цього дня спірний
автомобіль залишається у відповідачки
і на його спроби повернути йому
автомобіль відповідачка
відмовляється. Такі дії відповідачки
він пояснює тим, що вона повністю
сплатила кредит за автомобіль і має
намір його продати.

Виходячи із графіку, ОСОБА_2 була
отримана від нього грошова сума в
розмірі 21 275 грн. (37 платежів), а
відповідачем ОСОБА_3 - 35 075 (61 платіж).
Гроші передавались ним відповідачам
за місцем їх проживання по АДРЕСА_1 і у
нього не було сумнівів про те, що
відповідачі перебувають між собою у
шлюбі, так як спільно проживали,
виховували дитину.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на його
користь грошові кошти в сумі 21 275 грн., а
з ОСОБА_3 - 35 075 грн., судові витрати по
сплаті судового збору та витрати на
правову допомогу.

Окрім того, діями відповідачки ОСОБА_2
йому заподіяна моральна шкода, яка
полягає в тому, що в результаті її дій
він був позбавлений засобу
пересування, за який сплатив більше
половини його вартості і позбавлений
можливості придбати в даний час інший
автомобіль, в зв»язку з цим йому
необхідно було докладати додаткові
зусилення для організації свого життя.
Розмір моральної шкоди він оцінює в 10
000 грн., яку просить стягнути з
відповідачки ОСОБА_2 в повному обсязі.

При розгляді справи в суді позивач
ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4
повністю підтримали позовні вимоги,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Позивач ОСОБА_1, пояснив суду, що мав
потребу в автомобілі, однак грошей у
нього не було і він домовився з
відповідачкою ОСОБА_2 про придбання у
неї автомобіля в розстрочку. Після
того, коли він почав користуватися
автомобілем, останній почав ламатися.
На ремонт автомобіля він витратив
бльше 10 000 грн., ремонтував систему
запалення, двигун, клапани, замінив
шини, диски, поставив газове
обладнання, замінив радіатор, лампи
ближнього і дальнього світла. Усі
витрати на ремонт автомобіля він ніс
особисто, так як вважав, що автомобіль
буде його власністю. Щомісячно гроші за
автомобіль він передавав то
відповідачці ОСОБА_2, то її чоловіку
ОСОБА_3, з яким вони разом проживають, що
підтверджується їх підписами в
графіку погашення заборгованості.

Однак приїхавши 10 серпня 2013 року
черговий раз до ОСОБА_2 додому віддати
їй платіж її чоловік - відповідач
ОСОБА_3 забрав у нього і гроші і ключі
від автомобіля. З цього часу
автомобіль знаходиться у відповідачів
і наміру його повернути вони йому не
мають.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не
визнала, пояснивши суду, що уклала з
позивачем договір про наміри, так як
мала намір продати автомобіль йому за
умови сплати ним щотижнево 575 грн.
протягом 42 місяців, передала йому
автомобіль, технічну документацію на
нього, свідоцтво про державну
реєстрацію автомобіля та ключі. Після
чого позивач почав користуватися
спірним автомобілем. Але починаючи з
самого першого платежу почав
затримувати сплату їй коштів,
пояснюючи це різними сімейними
обставинами. Використовував його
працюючи в службі таксі. Станом на 10
серпня 2013 року позивач виплатив їй 12 095
грн. і у нього є відповідні розписки, в
них вона вказувала реально сплачені
ним гроші, а не суму по графіку. А в
графіку розписувалася тільки просто
тому що вони так домовилися з
позивачем і останній обіцяв взяти
кредит і розрахуватися з нею, вона
вірила йому. Позивач ОСОБА_1 змінив
замок запалення на автомобілі,
встановив сигналізацію, встановив ГБО,
змінив магнітолу, встановив ксенон,
переобладнав світлові прилади і
переобладнав паливну систему та ін.
Усе це він зробив без її згоди і
потреби в проведенні ремонту
автомобіля, зміни його деталей не
було. На даний час стан поверненого їй
авто вона оцінює як незадовільний.
Стверджує, що позивач сам повернув їй
автомобіль, в той час коли вона була на
роботі, залишивши також техпаспорт,
тому що не хотів повертати їй борг.

Окрім того, вказала, що відповідач
ОСОБА_3 не є її чоловіком, а просто
зареєстрований за місцем її
проживання, та періодично приходить до
їх спільної дитини.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав,
пояснивши суду, що за його ініціативою
і був розроблений договір викупу
автомобіля з ОСОБА_1, який хотів
придбати автомобіль, однак грошей для
цього не мав. Тоді він порадив укласти
такий договір з ОСОБА_2 Але
стверджував, що фактично був укладений
договір оренди автомобіля з наступним
викупом, грошей від позивача він не
отримував, а тільки розписувався про
їх отримання в графіку, так як про це
просив позивач і це потрібно було тому
для оформлення кредиту. Також
стверджував, що позивач 10 серпня 2013
року добровільно залишив автомобіль
біля двору ОСОБА_2, забравши при цьому з
автомобіля акумулятор.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши
свідків та дослідивши письмові
матеріали справи, суд вважає, що
позовна заява підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини
справи і відповідні їм правовідносини.

25 вересня 2011 року ОСОБА_2 написала
письмову розписку, відповідно до якої
вона продає в розстрочку автомобіль
марки DAEMOO NEXIA, номерний знак НОМЕР_1 на
42 місяці при умові щомісячної оплати в
розмір 575 грн. загальною сумою 105 000 грн.
за 42 місяця і зобов»язується після
виплати усієї суми передати у
власність ОСОБА_1 вказаний автомобіль
(а.с.4).

Цього ж дня, ОСОБА_1 написав письмову
розписку, відповідно до якої він
придбав автомобіль в розстрочку у
ОСОБА_2 на 42 місяця загальною вартістю
105 000 грн. і до тих пір поки автомобіль не
перейде в його власність він
зобов»язується:

- сплачувати щомісячний платіж в
розмірі 575 грн.;

- слідкувати за технічним станом
автомобіля і лакофарбовим покриттям,
не передавати автомобіль в
користування іншим особам;

- щомісячний пробіг не буде
перевищувати 5 000 км.;

- прийняв автомобіль в справному стані
з пробігом 139 909 км.;

- у випадку відмови від автомобіля
претензій не має. (а.с.57).

Одночасно з цим був складений графік
погашення заборгованості по викупу
автомобіля, який свідчить про те, що
позивачем виплачено 56 350 грн. (а.с.5-8).

І як встановлено при розгляді справи у
вказаному графіку за передані
позивачем суми ставили підпис
відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Із вказаного графіку видно, що 37
платежів було отримано відповідачкою
ОСОБА_2, а 61 платіж - ОСОБА_3

ОСОБА_2 27 квітня 2012 року уклала
додаткову угоду № 1 до договору
страхування наземного транспорту від
16.07.2008 року, із вказівкою в ньому на
дозвіл керування транспортним засобом
позивачеві ОСОБА_1 (а.с.9).

В свою чергу позивач ОСОБА_1 23 червня 2013
року уклав договір обов»язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності автомобіля марки DAEWOO
NEXIA, номерний знак НОМЕР_1 (а.с.10).

Матеріали перевірки від 10 серпня 2013
року Орджонікідзевського РВ УМВС
України свідчать про те, що цього ж
дня до міліції надійшло повідомлення
про те, що в АДРЕСА_1, ОСОБА_2 відібрала
ключі від автомобіля DAEWOO NEXIA у ОСОБА_5,
зокрема при черговій оплаті ним
автомобіля за письмовим договором
купівлі-продажу автомобіля в
розстрочку (а.с.46-49).

Свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що є
дружиною позивача. Вони мали намір
придбати автомобіль, однак грошей на
те у них не було. 25 вересня 2011 року її
чоловік зустрів ОСОБА_3,
який запропонував їм придбати
автомобіль в розстрочку, сплачуючи по
575 грн. щонеділі до кінця 2015 року. Вони з
чоловіком повертали гроші щонеділі, в
графіку розписувалася то ОСОБА_2, то
ОСОБА_3 Усе було добре. А 10 серпня 2013
року вони разом з чоловіком черговий
раз приїхали до відповідачки додому,
вона була на роботі. Вони віддали
черговий платіж ОСОБА_3, про що він
розписався в графіку. Потім він
підійшов і забрав у них ключі від
автомобіля. Взяв фотоапарат і почав
фотографувати автомобіль, газове
обладнання на автомобілі. З приводу
даного факту вони викликали міліцію,
вони з чоловіком показали документи на
автомобіль, а ОСОБА_3 показав водійське
посвідчення і сказав, що він офіційний
чоловік відповідачки ОСОБА_2 Її
чоловік зателефонував відповідачці
ОСОБА_2, на що остання повідомила їм, що
вони не можуть забрати автомобіль.
Також ОСОБА_3 сказав їм, що автомобіль
буде стояти у них, а вони нехай платять
гроші і далі. В подальшому
відповідачка знала про те, що ОСОБА_3
забрав у них ключі від автомобіля,
однак вона не реагувала на це. Протягом
часу перебування автомобіля у них вони
з чоловіком здійснили його ремонт, на
проведення якого витратили близько 11
000 грн., ними була встановлена
сигналізація, лампи ближнього і
дальнього світла, літні шини,
мультимедійна система, колонки, все це
так і залишолося в автомобілі.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_6 пояснив суду, що йому відомо про
те, що позивач купив автомобіль у
відповідачки і що віддавав за нього їй
гроші. 10 серпня 2013 року він став свідком
того, що перебуваючи біля двору
будинку ОСОБА_2 разом з позивачем та
його дружиною він бачив, як ОСОБА_3
забрав у них ключі від спірного
автомобіля. Однак чи передавав в той
день позивач гроші за автомобіль
ОСОБА_3 він не знає, так як приїхав
пізніше, вже коли викликали міліцію.
Там же він став свідком того, як
власниці автомобіля телефонував
позивач, розмовляв з нею на голосному
зв»язку. Власницею автомобіля є ОСОБА_2,
яка сказала, що автомобіль залишиться
у неї.

Окрім того, йому відомо про те, що
позивач користуючись спірним
автомобілем робив його ремонт, в цьому
він йому допомагав, також на вказаний
автомобіль він подарував позивачеві
магнітолу.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_7 пояснив суду, що точної дати
коли саме він не пам»ятає,
зателефонував позивачеві, так як той є
його знайомим і йому відомо про те, що
останній придбав автомобіль в
розстрочку. Позивач йому сказав, що у
нього забрали ключі від автомобіля,
тоді він під»їхав до будинку
відповідачки ОСОБА_2, однак те що були
забрані ключі від автомобіля він не
бачив і дізнався зі слів позивача. Біля
двору перебували позивач з дружиною і
ОСОБА_3, міліції ще не було. Він
намагався втрутитися в ситуацію, однак
ОСОБА_3 сказав йому, що все буде
вирішуватися через власницю
автомобіля, тобто ОСОБА_2 і коли питання
вирішиться, то ОСОБА_1 або забире
автомобіль, або ні.

Згідно ст.655 ЦК України за договором
купівлі - продажу одна сторона
(продавець) передає, або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другої сторони (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

При цьому пункт 3 частини першої статті
208 ЦК України передбачає необхідність
вчинення правочинів між фізичними
особами у письмовій формі на суму, що
перевищує у 20 і більше разів розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а постанова Кабінету
Міністрів України від 07 вересня 1998 року
№ 1388 «Про затвердження Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів», передбачає
письмову форму договору
купівлі-продажу автомобілів.

Як вбачається з матеріалів справи,
автомобіль марки DAEWOO NEXIA, номерний знак
НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу від 15
липня 2008 року зареєстрований за
ОСОБА_2 (а.с.11).

Таким чином позивач ОСОБА_1
користувався спірним транспортним
засобом, який зареєстровано за ОСОБА_2,
якій разом з відповідачем ОСОБА_3 він і
передавав грошові кошти фактично на
підставі нікчемного договору, а
останні в свою чергу отримували
грошові кошти від позивача за це.

При цьому суд не приймає до уваги
доводів відповідачів щодо того, що між
сторонами був укладений договір оренди
автомобіля з наступним його викупом, чи
договір про наміри, так як в розписці
вказана сума, за яку автомобіль був
проданий в розстрочку, а в графіку
погашення заборгованості вказано те,
що це графік сплати заборгованості по
викупу автомобіля.

При таких обставинах суд вважає, що
правовідносини між сторонами
регулються нормами глави 83 ЦК України,
яка визначає загальні підстави для
виникнення зобов'язання у зв'язку з
набуттям, збереженням майна без
достатньої правової підстави.

Згідно ст.1212 ЦК України, особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про: 1) повернення
виконаного за недійсним правочином; 2)
витребування майна власником із чужого
незаконного володіння; 3) повернення
виконаного однією із сторін у
зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди
особою, яка незаконно набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи.

Відповідно до ст.1213 ЦК України набувач
зобов'язаний повернути потерпілому
безпідставно набуте майно в натурі. У
разі неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна.

Враховуючи вщевикладене, суд приходить
до висновку про те, що відповідачка
ОСОБА_2 без достатньої правової
підстави набула грошові кошти в сумі
21 275 грн. за рахунок позивача ОСОБА_1, а
відповідач ОСОБА_3 - на суму 35 075 грн.,
які підлягають стягненню з них на
користь позивача в повному обсязі.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В своїй позовній заяві ОСОБА_1 просить
стягнути з відповідачки ОСОБА_2
витрати понесені ним на ремонт і
обслуговування спірного автомобіля та
придбання відповідних запчастин в
сумі 25 575 грн.

На підтвердження чого представив суду
видаткову накладну від 03 листопада 2011
року №ЧП-000033, яка свідчить про те, що
ОСОБА_1 придбані автозапчастини на
суму 10 935 грн. (а.с.40), товарний чек № 108
від 01 серпня 2013 року на придбання
радіаторів на сумі 1000 грн., накладну №
б/н від 04 жовтня 2011 року на його ім»я
на АКБ «Барс -60» на суму 630 грн., рахунок
-фактуру від 10 липня 2012 року № ЗН 0000645
на товар - блок розпалювання, блок реле,
лампи Бі-ксенон, сигналізацію на
загальну суму 1660 грн., чек про оплату
через термінал «ПриватБанку» 05 липня
2013 року суми в розмірі 3 270 грн. на
картку громадянина ОСОБА_8, товарний
чек № 16 від 26 квітня 2013 року з
відміткою про оплату шин в кількості 4
шт. на суму 1280 грн. та товарний чек № 2
від 26 квітня 2013 року на товар -
автодиски в кількості 4 шт. на суму 2 800
грн. (а.с.41-44).

Однак суд вважає, що підстав для
задоволення позовних вимог в цій
частині не має, так як відповідно до
ст.60 ЦПК України позивачем не доведено
належними доказами необхідності в
проведенні капітального ремонту
автомобіля (оскільки як свідчить його ж
розписка автомобіль він прийняв в
справному стані) та необхідності
придбання автозапчастин і заміни
відповідних деталей.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовуються особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Як роз'яснено в п.5 постанови № 4 Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 р. (з послідуючими змінами та
доповненнями) відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні.

Позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути з
відповідачки ОСОБА_2 моральну шкоду в
сумі 10 000 грн.

Однак суд вважає, що сам по собі факт
позбавлення позивача транспортного
засобу не є достатньою та безумовною
підставою для стягнення з відповідачки
по справі на користь позивача
моральної шкоди, бо із з'ясованих судом
обставин та досліджених доказів по
справі вбачається, що відсутні
складові відшкодування моральної
шкоди, і заподіяння такої шкоди діями
відповідачки позивачу не є доведеним з
боку позивача.

На підставі ст.79 ЦПК України судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. До витрат, пов'язаних з
розглядом судової справи, належать,
зокрема, витрати на правову допомогу.

При зверненні до суду з позовом
позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір
за подання позовної заяви в сумі 563
грн. (а.с.1), за подання заяви про
забезпечення позову в сумі 114,70 грн.
(а.с.17), за подання уточненої позовної
заяви в сумі 370,70 грн. (а.с.35-36).

Також позивач ОСОБА_1 згідно наданих
ним підтверджуючих документів поніс
витрати на правову допомогу (зокрема,
за надання юридичної допомоги,
консультацій законодавства, складання
позовної заяви до суду, заяви про
забезпечення позову в сумі 1 000 грн., за
складання уточненої позовної заяви в
сумі 300 грн. та за ведення справи в суді
в сумі 4 000 грн.).

Витрати на правову допомогу позивач
просить стягнути з відповідачів
солідарно.

Однак, так як діючим законодавством не
передбачено солідарного порядку при
стягненні судових витрат з однієї
сторони на користь іншої, на користь
якої ухвалено рішення, тому з
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3
підлягають стягненню судовий збір і
витрати на правову допомогу
пропорційно стягнутих безпідставно
отриманих ними грошей.

Оскільки з ОСОБА_3 стягується 35 075 грн.
(62 %) загальної суми відшкодування, то з
нього підлягає стягненню на користь
позивача судовий збір в сумі 668,61 грн. та
витрати на правову допомогу в сумі 3 286
грн.; а з ОСОБА_2 підлягає стягненню 21
275 грн. (38%), тому пропорційно судовий
збір в сумі 409,79 грн. та витрати на
правову допомогу в сумі 2014 грн.

На підставі ст.ст.208, 655,1167,1212,1213
Цивільного кодексу України, керуючись
ст.ст.10,11,60,79,88,209,215,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про стягнення безпідставно набутих
грошових коштів та моральної шкоди,
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, мешканки АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_1, мешканця АДРЕСА_2,
безпідставно набуті грошові кошти в
сумі 21 275 (двадцять одна тисяча двісті
сімдесят п»ять) гривень, судовий збір в
сумі 409 (чотириста дев»ять) гривень 79
копійок та витрати на правову допомогу
в сумі 2014 (дві тисячі чотирнадцять)
гривень.

Стягнути з ОСОБА_3, мешканця АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_1, мешканця АДРЕСА_2,
безпідставно набуті грошові кошти в
сумі 35 075 (тридцять п»ять тисяч сімдесят
п»ять) гривень, судовий збір в сумі 668
(шістсот шістдесят вісім) гривень 61
копійка та витрати на правову допомогу
в сумі 3 286 (три тисячі двісті
вісімдесят шість) гривень.

В іншій частині задоволення позову -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Донецької області
шляхом подачі апеляційної скарги до
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя Донецької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя Орджонікідзевського районного
суду

міста Маріуполя Донецької області

Л.В.Копилова