РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 521/18104/13-ц

№ пр. 2/521/2276/14

20 лютого 2014 року

Малиновський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого судді - Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря - Борисової Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовною
заявою, в якій просить стягнути з
відповідача на її користь борг в
розмірі 12000 грн. та судові витрати.

Позов обґрунтований такими
обставинами. Відповідно до укладеного
договору від 02.10.2012 року позивач
позичила відповідачу грошові кошти в
розмірі 12000 грн., у той час як відповідач
зобов'язалася повернути суму позики
протягом року, про що надала розписку
від 02.10.2012 року. Відповідач зобов'язання
за договором належним чином не
виконала, у зв'язку з чим позивач
змушена була звернутися за захистом
свої прав до суду.

У судовому засіданні позивач та її
представник позов підтримали та
просили його задовольнити.

Відповідач позов не визнала та
заперечувала проти нього, посилаючись
на такі обставини. Відповідач
стверджує, що дійсно зверталася з
проханням надати їй грошові кошти,
належні їй в порядку спадкування після
смерті батька ОСОБА_3, але адресоване це
звернення було до її брата - сина
позивача ОСОБА_4. Розписка була
написана нею під впливом емоцій та під
диктовку позивача. Відповідач вважає,
що її було введено в оману шляхом
зловживання її довірою.

Дослідивши письмові докази по справі,
допитавши свідка, вивчивши матеріали
справи, суд дійшов висновку, що позов
належить задовольнити, зважаючи на
такі обставини.

Як встановлено судом, 02.10.2012 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір
позики, відповідно до якого ОСОБА_1
передала у власність ОСОБА_2 грошові
кошти в розмірі 12000 грн. ОСОБА_2, у свою
чергу, зобов'язалася повернути суму
позики протягом року. Зазначені
обставини підтверджуються власноруч
написаною розпискою ОСОБА_2 від 02.10.2012
року.

Допитаний у судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_4 пояснив, що
відповідач зверталася до нього з
проханням позичити їй грошові кошти в
розмірі 2000 дол. США. Оскільки у нього
такої суми не було, він порадив
відповідачу звернутися з відповідним
проханням до його матері - позивача по
справі. Після цього позивач та
відповідач зустрілися, перебуваючи у
автомобілі позивач передала грошові
кошти у розмірі 12000 грн. відповідачу,
про що остання склала розписку.

Відповідач не заперечувала той факт, що
вона зустрічалася з позивачем і
отримала від неї грошові кошти, про що
нею було власноруч складено розписку.

Судом встановлено, що відповідач свої
зобов'язання за договором не виконала,
суму позики у обумовлений сторонами
строк не повернула. Доводи відповідача
про те, що вона була введена в оману
позивачем і що отримані нею кошти вона
вважала такими, що були передані їй в
рахунок належної їй частини спадщини
після смерті батька, не беруться судом
до увагу, як такі, що не стосуються
предмета доказування та
спростовуються доказами у справі.

Таким чином, між сторонами виникли
договірні зобов'язання із приводу
надання позики, які регулюються главою
71 ЦК України та загальними положеннями
ЦК України про зобов'язання та договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Відповідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання мають виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та Цивільного кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є
законними, обґрунтованими та
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 629, 1046, 1047, 1049
ЦК України, ст.ст. 10, 11, 88, 212-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 борг у розмірі 12 000 (дванадцять
тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 229 (двісті
двадцять дев'ять) грн. 41 коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Ю.В.
Тополева