Справа № 153/1944/13-ц Провадження №
22-ц/772/443/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Любинецька-Онілова А.
Г.Категорія: 45 Доповідач: Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючогоІващука В.А.,суддів:Вавшка
В.С., Колоса С.С., при
секретаріПантелеймоновій А.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, за участю третьої
особи - Клембівської сільської ради
Ямпільського району Вінницької
області, про відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення, стягнення матеріальної
шкоди та зобов'язання не чинити
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою,

за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на
рішення Ямпільського районного суду
Вінницької області від 17 грудня 2013
року,

у с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом ОСОБА_6
звернувся в суд 24 вересня 2013 року.

Зазначав, що ОСОБА_7 є власником
будинку, який розташований на
земельній ділянці, що межує з його
земельною ділянкою розташованою по
АДРЕСА_1.

ОСОБА_7 відмовився підписувати Акт
погодження меж земельної ділянки який
був необхідний позивачу та одночасно
заявив, що не погоджується з межами.
Судовим рішенням від 23 жовтня 2012 року
вирішено зобов'язати сільську раду
розглянути технічну документацію із
землеустрою та інше за відсутності
погодження меж суміжним
землекористувачем ОСОБА_7

Вказав, що 14 серпня 2013 року було
проведено закріплення межовими
знаками меж земельної ділянки в натурі
та складено про це акт. Проте одразу
після встановлення меж відповідач
самовільно знищив межові знаки та
переніс огорожу, захопивши частину
належної позивачу земельної ділянки.

За таких обставин позивач просив
відновити стан земельної ділянки, який
існував до порушення, шляхом
зобов'язання відповідача встановити
знесені ним межові знаки, стягнути з
відповідача шкоду, що дорівнює
вартості межових знаків та їх
установки. Просив зобов'язати ОСОБА_7
не чинити перешкод в користуванні
земельною ділянкою.

Рішенням Ямпільського районного суду
Вінницької області від 17 грудня 2013 року
позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Відновлено стан земельної ділянки, яка
розташована по АДРЕСА_1, з цільовим
призначенням: для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) та належить ОСОБА_6
на підставі свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, індексний
номер 7820154, виданого 12 серпня 2013 року
Реєстраційною службою Ямпільського
РУЮ Вінницької області, а саме:

зобов'язано ОСОБА_7 встановити знесені
ним межові знаки, які були встановлені
та закріплені на місцевості згідно із
актом встановлення меж та
прийому-передачі межових знаків від 14
серпня 2013 року, відповідно до свідоцтва
про право власності на нерухоме майно,
індексний номер 7820154, виданого 12 серпня
2013 року Реєстраційною службою
Ямпільського РУЮ Вінницької області на
ім'я ОСОБА_6

У задоволенні іншої частини позову
відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_7 на
користь ОСОБА_6 38 грн. 23 коп. судових
витрат.

У апеляційній скарзі ОСОБА_7,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове яким
відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача заперечував
доводи апеляційної скарги через їх
безпідставність та просив апеляційну
скаргу відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення у межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, а також з врахування положень
перевірки рішення суду, якщо буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до положень статті 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду, в частині вирішених судом
вимог про відновлення стану земельної
ділянки, який існував до порушення, а
також в частині відмови у задоволенні
позовних вимог про зобов'язання не
чинити перешкод у користуванні
земельною ділянкою таким визнати не
можна, оскільки суд не виконав всі
вимоги цивільного судочинства, а
справу, в частині зазначених вимог
позову, вирішив з порушенням норм
матеріального та процесуального
права.

Судом першої інстанції встановлено і
не заперечується сторонами у справі,
що ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про
право власності на нерухоме майно
виданого 12 серпня 2013 року, виданого на
підставі рішення Клембівської
сільської ради №244 від 20 листопада 2012
року, є власником земельної ділянки, що
розташована по АДРЕСА_1. Відповідач
ОСОБА_7 є власником будинку, що
знаходиться на земельній ділянці яка
межує з земельною ділянкою ОСОБА_6

Згідно акту встановлення меж між
вказаними земельними ділянками від
30.10.2009 року між домоволодінням сторін
знаходилась огорожа із дерев'яних
стовпчиків, натягнутих металевою
сіткою, яка знаходилась від забудови
матері позивача на відстані 50 см.

Встановлено і не заперечується
сторонами, що 14 серпня 2013 року
встановлено межові знаки між
земельними ділянками ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
які відображені в акті встановлення
меж та прийому-передачі межових
знаків. Не заперечується також того, що
у ніч на 15 серпня 2013 року відповідач
ОСОБА_7 самовільно зняв межові знаки та
переніс огорожу, мотивуючи це тим, що
він не погоджується із встановленими
межами та порядком їх встановлення.

ОСОБА_6 у зв'язку із цим звернувся до
Ямпільського РВ УМВС України у
Вінницькій області із заявою про
вчинення злочину передбаченого
статтею 356 КК України. За результатом
розгляду заяви кримінальне
провадження закрито у зв'язку з
відсутністю в діянні складу
кримінального правопорушення (а.с.95).

ОСОБА_7 звернувся із скаргою до
Державної інспекції сільського
господарства щодо законності
встановлення 14 серпня 2013 року меж
земельної ділянки розташованої за
АДРЕСА_1. За результатом розгляду
скарги ОСОБА_7 Інспекцією визнано
законним встановлення вказаних
межових знаків.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов
частково в частині вимог про
відновлення стану земельної ділянки
та зобов'язуючи ОСОБА_7 встановити
знесені ним межові знаки, які були
встановлені та закріплені на
місцевості згідно із актом
встановлення меж та прийому-передачі
межових знаків від 14 серпня 2013 року, а
також відмовляючи у задоволенні
позовних вимог про зобов'язання не
чинити перешкод у користуванні
земельною ділянкою, суд першої
інстанції виходив із того, що оскільки
порушення права позивача відбулось
внаслідок самовільного переміщення
відповідачем межових знаків, то
відновлення цього права можливе шляхом
відновлення стану земельної ділянки, а
саме зобов'язання ОСОБА_7 встановити
знесені ним межові знаки, які були
встановлені та закріплені на
місцевості, а в частині відмови у
вимогах про зобов'язання не чинити
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, суд виходив із того, що
позивач не довів тієї обставини, що
відповідач у майбутньому буде чинити
йому перешкоди у користуванні
земельною ділянкою, а тому немає
підстав для зобов'язання відповідача
не чинити ці перешкоди.

Проте такі висновки є помилковими та
ґрунтуються на невідповідних
висновках обставинам справи, а також
судом неправильно застосовані норми
матеріального права до обставин
встановлених цим судом.

Так, із змісту позовної заяви та
пояснень наданих суду вбачається, що
суть цього спору зводиться до спору про
межу між земельними ділянками сторін
та порушення ОСОБА_7 права позивача
на встановлення межових знаків між
належними їм земельними ділянками.

Із встановлених обставин вбачається,
що ОСОБА_7 чинить перешкоди ОСОБА_6 у
встановленні межових знаків та
користуванні земельною ділянкою.

Обставини, що ОСОБА_7 дійсно зняв
межові знаки, які були встановлені 14
серпня 2013 року, згідно з Актом
встановлення меж та прийому -передачі
межових знаків, не заперечує сам
відповідач, обґрунтовуючи це тим, що
він не згодний з встановленням цієї
межі та порядком встановлення межових
знаків на цій межі.

Отже, ОСОБА_7, заперечуючи право
позивача на земельну ділянку у межах
визначених Актом встановлення меж та
прийому - передачі межових знаків від 14
серпня 2013 року та знімаючи самостійно
межові знаки і заперечуючи проти їх
встановлення саме у цих місцях,
свідомо та протиправно чинить
перешкоди ОСОБА_6 у користуванні ним
належною йому земельною ділянкою на
підставі свідоцтва про право власності
на нерухоме майно.

За таких обставин відновлення
порушеного права позивача можливе
способом захисту його права
покладенням зобов'язання на ОСОБА_7 не
чинити перешкод ОСОБА_6 у користуванні
земельною ділянкою та зобов'язати
ОСОБА_7 не чинити перешкоди позивачу у
відновленні межі між вказаними
земельними ділянками.

У відповідності до положення частини 2
статті 90 ЗК України порушені права
власників земельних ділянок
підлягають відновленню в порядку,
встановленому законом.

Одним із способів захисту права
власника земельної ділянки є усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження
власністю.

За правилами статті 391 ЦК України
власник має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК
України власник земельної ділянки
або землекористувач може вимагати
усунення буд-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Обраний позивачем та судом спосіб
захисту права шляхом зобов'язання
ОСОБА_7 встановити знесені ним межові
знаки, які були встановлені та
закріплені на місцевості згідно із
Актом встановлення меж та
прийому-передачі межових знаків від 14
серпня 2013 року, суперечить вимогам
закону. Встановлення межових знаків,
відповідно до конфігурації земельної
ділянки, є відновленням межі, а
відповідно до частини 1 статті 107 ЗК
України основою для відновлення меж є
дані земельно-кадастрової
документації. Виходячи із цього, за
наявності спору між ОСОБА_7 та ОСОБА_6
про межу між їх земельними ділянками,
роботу по встановленню межових знаків
можуть виконувати лише спеціалісти
(інженери -землевпорядники).

Крім того, відновлення стану земельної
ділянки не є способом захисту, що
пов'язується із встановленням межових
знаків, оскільки встановлення меж
впливає на розміри земельної ділянки і
не впливає на її стан (забрудненість,
засміченість та інше).

Отже, у цій частині рішення суду не
можна визнати законним та
обґрунтованим, а тому в цій частині
рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового про відмову у
позовних вимогах про відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення та про задоволення вимог про
зобов'язання не чинити перешкоди в
користуванні земельною ділянкою.

Задовольняючи вимоги про усунення
перешкод слід усунути перешкоди
ОСОБА_6 в користуванні ним належною
йому земельною ділянкою на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно №7820154, виданого 12
серпня 2013 року, розташованої на
АДРЕСА_1 та зобов'язати ОСОБА_7 не чинити
перешкод у відновленні межі між
належними їм земельними ділянками.

Ураховуючи встановлені судом
обставини, що ОСОБА_7 не оскаржувались
у судовому порядку рішення
Клембівської сільської ради про
надання дозволу ОСОБА_6 на
виготовлення технічної документації
із землеустрою №103 від 7 вересня 2011 року
та рішення про затвердження цієї
документації №244 від 20 листопада 2012
року на підставі яких ОСОБА_6 отримав
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, доводи апеляційної
скарги щодо незаконності
правовстановлюючих документів ОСОБА_6
на земельну ділянку та інші не можна
визнати обґрунтованими.

У решті, а саме в частині відмови у
задоволенні вимог про стягнення
матеріальної шкоди та в частині
вирішеного питання про стягнення
судових витрат рішення суду є законним
та справедливим, а тому скасованим
бути не може.

На підставі викладеного, керуючись
статтею 303, пунктом 2 частини 1 статті 307,
пунктом 3,4 частини 1 статті 309, частиною
2 статті 314, статтею 316 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Ямпільського районного суду
Вінницької області від 17 грудня 2014 року
скасувати в частині задоволених
позовних вимог про відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення, а також в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
зобов'язання не чинити перешкод у
користуванні земельною ділянкою.

В цій частині ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7, за участю
третьої особи - Клембівської сільської
ради Ямпільського району Вінницької
області, про відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення, стягнення матеріальної
шкоди та зобов'язання не чинити
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_6 в
користуванні ним належною йому
земельною ділянкою на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно №7820154, виданого 12
серпня 2013 року, розташованої на
АДРЕСА_1 та зобов'язати ОСОБА_7 не
чинити перешкод у відновленні межі
між земельними ділянками ОСОБА_6 та
ОСОБА_7.

У задоволенні позовних вимог про
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення - відмовити.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні вимог про стягнення
матеріальної шкоди та в частині
вирішеного питання про стягнення
судових витрат - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене на протязі двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: /підпис/
В.А. Іващук

/підпис/ В.С. Вавшко

/підпис/ С.С. Колос

Згідно з оригіналом

Суддя
В.А. Іващук