Справа № 338/2171/13-ц
Провадження № 22-ц/779/144/2014
Головуючий у 1 інстанції Круль І. В.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Шалаути Г.І.,
Ковалюка Я.Ю.

секретаря Турів О.М.

з участю апелянта ОСОБА_2, представника
відповідача Бойчука О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до управління освіти, молоді та
спорту Богородчанської районної
державної адміністрації, третя особа
на стороні відповідача начальник
управління освіти, молоді та спорту
Богородчанської районної державної
адміністрації Дрогомирецький І.М. про
поновлення на роботі та оплату за час
вимушеного прогулу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Богородчанського районного суду
Івано-Франківської області від 03
грудня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від 03
грудня 2013 року відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_2 до
управління освіти, молоді та спорту
Богородчанської районної державної
адміністрації, третя особа на стороні
відповідача начальник управління
освіти, молоді та спорту
Богородчанської районної державної
адміністрації Дрогомирецький І.М. про
поновлення на роботі та оплату за час
вимушеного прогулу.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, в якій
посилається на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що
незаконність звільнення її з роботи
полягає в тому, що згідно ч. 2 ст. 148 КЗпП
України дисциплінарне стягнення не
може бути накладене пізніше шести
місяців з дня вчинення проступку. У
вироку Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від
14.08.2013 року вказано, що порушення нею
трудової дисципліни відбувалося з
жовтня 2011 року по жовтень 2012 року, однак
наказ про звільнення її з роботи
виданий 29.10.2013 року, тобто з порушенням
строку, зазначеного в ч. 2 ст. 148 КЗпП
України. Крім того, згідно вироку
Богородчанського районного суду
Івано-Франківської області від 14.08.2013
року до неї не слід застосовувати
додаткове покарання у вигляді
позбавлення права обіймати певні
посади чи займатись певною діяльністю.

Апелянт також вказує, що судом
неправильно досліджені представлені
позивачем листки непрацездатності,
відповідно до яких вона була звільнена
з роботи, не розглянутий той факт, що її
трудова книжка начальником управління
була видана їй 11.11.2013 року, про що
свідчить її підпис у книзі обліку руху
трудових книжок управління освіти,
хоча звільнення її з роботи відбулося
29.10.2013 року. В рішенні суду не знайшов
свого відображення той факт, що виплата
належних їй при звільненні з роботи сум
була здійснена тільки 03.12.2013 року, чим
грубо порушено вимоги ч. 1 ст. 116 КЗпП
України, і при цьому суд не зобов'язав
управління освіти виплатити їй
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного розрахунку
відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України. Не
згадується в рішенні суду також про те,
що при звільненні її з посади директора
школи у неї в порушення ч. 1 ст. 149 КЗпП
України не взято письмового пояснення.
Крім того, суд не врахував обставини,
які пом'якшують відповідальність за
вчинення дисциплінарного проступку, та
її ставлення до праці.

З наведених підстав просить рішення
Богородчанського районного суду
Івано-Франківської області від 03
грудня 2013 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким її позовні вимоги
задовольнити.

У засіданні апеляційного суду апелянт
доводи апеляційної скарги підтримала з
наведених у ній мотивів.

Представник відповідача в судовому
засіданні доводи апеляційної скарги не
визнав, рішення суду першої інстанції
вважав законним і обґрунтованим.

Третя особа на стороні відповідача
начальник управління освіти, молоді та
спорту Богородчанської районної
державної адміністрації
Дрогомирецький І.М. у засідання
апеляційного суду не з'явився, про час
та день розгляду справи повідомлений у
встановленому законом порядку. Причину
неявки суду не повідомив.

З урахуванням положення ст. 305 ЦПК
України колегія суддів ухвалила про
розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення
апелянта та представника відповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши відповідність висновків
суду фактичним обставинам справи та
правильність застосування судом норм
матеріального і процесуального права у
вирішенні даного спору, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність і
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції таким
вимогам відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
ОСОБА_2 працювала на посаді директора
Гринівської ЗОШ І-ІІ ступенів з 01.09.2003
року відповідно до наказу відділу
освіти Богородчанської районної
державної адміністрації №377-к від
29.08.2003 року (а.с. 3). Вироком
Богородчанського районного суду від
14.08.2013 року її визнано винною у вчиненні
злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст.
366 КК України, та призначено покарання у
вигляді штрафу в розмірі 150
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, без позбавлення права
обіймати певні посади чи займатися
певною діяльністю. Дії ОСОБА_2
кваліфіковані як розтрата чужого майна
шляхом зловживання службовою особою
своїм службовим становищем (а.с. 5).

Наказом управління освіти, молоді та
спорту Богородчанської
райдержадміністрації №350-к від 29.10.2013
року ОСОБА_2 звільнено з посади
директора Гринівської ЗОШ І-ІІ
ступенів у зв'язку з вчиненням за
місцем роботи розкрадання майна
власника, встановленого вироком суду,
п. 8 ст. 40 КЗпП України (а.с. 4).

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що вимоги позивачки є
безпідставними, а управління освіти,
молоді та спорту Богородчанської
районної державної адміністрації
діяло в межах п. 8 ст. 40, ст. 148 КЗпП
України.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Згідно п. 8 ст. 40 КЗпП України трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку вчинення за місцем
роботи розкрадання (в тому числі
дрібного) майна власника,
встановленого вироком суду, що набрав
законної сили, чи постановою органу, до
компетенції якого входить накладення
адміністративного стягнення або
застосування заходів громадського
впливу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 26 постанови від 6 листопада
1992 року №9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» судам належить
мати на увазі, що відповідно до п. 8 ст. 40
КЗпП власник або уповноважений ним
орган вправі розірвати трудовий
договір з підстав вчинення працівником
за місцем роботи розкрадання (в тому
числі дрібного) майна власника,
встановленого вироком суду, що набрав
законної сили, чи постановою органу, до
компетенції якого входить накладення
адміністративного стягнення або
застосування заходів громадського
впливу (ст. 21 Кодексу України про
адміністративні правопорушення),
незалежно від того, чи застосовувались
до працівника раніше заходи
дисциплінарного або громадського
стягнення, в робочий чи неробочий час
вчинене розкрадання.

Відповідно до ст. 148 КЗпП трудовий
договір може бути розірвано з
зазначених підстав не пізніше одного
місяця з дня набрання законної сили
вироком суду чи дня прийняття
постанови про накладення
адміністративного стягнення або
заходів громадського впливу за
вчинення крадіжки не враховуючи часу
звільнення працівника від роботи у
зв'язку з тимчасовою непрацездатністю
або перебування його у відпустці.

Оскільки ОСОБА_2 з 09.09.2013 року по 13.09.2013
року, з 24.09.2013 року по 02.10.2013 року та з
14.10.2013 року по 28.10.2013 року, тобто на
момент набрання вироком
Богородчанського районного суду
Івано-Франківської області від 14.08.2013
року законної сили, перебувала на
лікарняному, що підтверджується
наявними в матеріалах справи копіями
листків непрацездатності (а.с. 9, 10, 11),
яким суд першої інстанції дав оцінку,
то наведеним спростовуються доводи
апелянта про те, що звільнення її з
роботи відбулося з порушенням строку,
зазначеного в ч. 2 ст. 148 КЗпП України.

Не заслуговують на увагу також доводи
апелянта про те, що згідно вироку
Богородчанського районного суду
Івано-Франківської області від 14.08.2013
року до неї не застосовано додаткове
покарання у вигляді позбавлення права
обіймати певні посади чи займатись
певною діяльністю, оскільки за змістом
положень п. 8 ст. 40 КЗпП України для
розірвання трудового договору з
наведеної підстави достатньо набрання
законної сили вироком суду, яким
встановлено вчинення працівником за
місцем роботи розкрадання (в тому числі
дрібного) майна власника. Розтрата
чужого майна, за що ОСОБА_2 засуджена
вироком Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від
14.08.2013 року, є однією із форм
розкрадання чужого майна.

Інші доводи апеляційної скарги
колегією суддів до уваги не беруться,
оскільки не були предметом розгляду
суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення суду ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія судів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від 03
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання законної сили.

Головуюча:
Горейко М.Д.

Судді:
Шалаута Г.І.

Ковалюк Я.Ю.