Справа №333/1412/14-ц
Провадження №2/333/1210/14
Ухвала

Іменем України

03 березня 2014 року м.Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м.Запоріжжя Тучков С.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку спільного майна в порядку спадкування та поділ спільного майна ,

в с т а н о в и в:

До Комунарського районного суду м.Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку спільного майна в порядку спадкування та поділ спільного майна, в якій позивач просить суд встановити факт, який має юридичне значення, того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мешкали однією сімєю без реєстрації шлюбу з вересня 2009 року по 29.01.2012 року, визнати за нею право власності на 1/2 частку автомобіля, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: м.Запоріжжя, вул.Літня, буд.47, яка належить ОСОБА_2, в порядку спадкування після смерті сина ОСОБА_3

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовну заяву подано без додержання вимог, передбачених ст.ст.119 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно ч.2 ст.119 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява, ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі, зміст позовних вимог, ціну позову щодо вимог майнового характеру, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування, перелік документів, що додаються до заяви.

Відповідно до ч.5 ст.119 Цивільного процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

На підставі ч.4 ст.119 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1360 гривень, при цьому зазначено ціну позову 126000 гривень.

Так, згідно вимог ст.80 Цивільного процесуального кодексу України у позовах про визнання права власності на майно ціна позову складається з дійсної (ринкової) вартості майна на час звернення до суду.

Пунктом 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що позовна заява оплачується судовим збором залежно від ціни позову, яка визначається виходячи з вартості відшукуваного майна. Відповідно до підпункту «а» пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю за дійсною вартістю майна на час розгляду спору.

Так як відповідно до ч.2 ст.119 Цивільного процесуального кодексу України в позовній заяві щодо вимог майнового характеру обовязково повинна бути зазначена ціна позову, тобто тягар доказування вартості спірного майна несе позивач, тому він повинен обґрунтувати у позовній заяві ціну позову та надати суду відповідні докази цього.

Як вбачається з матеріалів справи, в порушення зазначених вимог позивач ніяких доказів вартості спірного майна на час звернення до суду не надав.

Таким чином, позивачу в позовній заяві треба вказати ціну позову ринкову вартість 1/2 частини спірної квартири та 1/2 частини автомобіля (для чого звернутися до субєкта оціночної діяльності, який надасть висновок про вартість зазначеного майна) та згідно ст.4 Закону України «Про судовий збір», якщо в цьому виникне потреба, доплатити судовий збір, виходячи з реальної вартості спірної частини квартири та автомобіля на час звернення до суду. У разі неможливості встановити точну ціну позову (ринкову вартість спірного майна) позивач повинен надати суду відповідні докази та клопотання про визначення судом попереднього розміру судового збору.

Також відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставку судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Підпунктом 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставку судового збору за подання заяви майнового характеру у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» станом на 01.01.2014 року встановлено мінімальну заробітну плату у розмірі 1218 гривень, тобто ставка судового збору за подання заяви майнового характеру на сьогоднішній день не може бути меншою, ніж 243,60 гривень, а за подання заяви немайнового характеру 243,60 гривень.

Крім того, відповідно до ст.1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обовязок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. На підставі ст.34 Закону України «Про нотаріат» видача свідоцтва про право на спадщину покладається на державні нотаріальні контори.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Лише у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При розгляді зазначеної справи суду слід перевіряти наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Як вбачається з позовної заяви, позивач звертається до суду з вимогою про визнання права власності в порядку спадкування, однак жодних доказів неможливості оформлення спадщини через нотаріальну контору суду не надає. У матеріалах справи відсутня обґрунтована постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, позивачу необхідно обґрунтувати з наведенням доказів необхідність звернення до суду з заявою в позовному провадженні, неможливість оформлення права на спадщину через нотаріальну контору, для чого надати суду відповідні докази, а саме відмову нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину, або підстави при яких оформлення спадщини неможливо, для чого звернутися до нотаріальної контори за отриманням відмови або письмового розяснення.

Згідно ст.4 Закону України «Про нотаріат» нотаріус має право давати роз'яснення з питань вчинення нотаріальних дій і консультації правового характеру. Відповідно до ст.49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус чи інша посадова особа, що вчиняє нотаріальні дії, на прохання особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, повинні викласти причини відмови в письмовій формі і розяснити порядок її оскарження. У разі коли нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, він не пізніш як у триденний строк виносить постанову про таку відмову.

За відсутності зазначених документів у суду немає достатніх підстав вважати вимоги позивача підлягаючими розгляду в судовому порядку в позовному провадженні.

Отже, позивачу в позовній заяві треба обґрунтувати подачу заяви в позовному провадженні.

Крім того, з позовної заяви вбачається, що позивач ставить питання про встановлення факту проживання однією сім'єю, що підлягає розгляду в порядку окремого провадження відповідно до ст.234 ЦПК України, а інші позовні вимоги підлягають розгляду в порядку позовного провадження. При цьому жодних обставин, які б свідчили про наявність між сторонами спору, позивач в позовній заяві не наводить.

Оскільки позивач не зрозуміло навів обставини порушення своїх прав, що призвело до звернення в суд, а також не зазначив причини неможливості вирішення питання в позасудовому порядку, виникає необхідність надати позивачу можливість, більш детально викласти обставини з зазначенням доказів, які підтверджують кожну із обставин звернення до суду з вищезазначеною позовною заявою та вказати, яким саме чином відповідачем було не визнано, порушено або оспорено його право.

Також однією з обовязкових вимог до позовної заяви, передбачених ч.2 ст.119 Цивільного процесуального кодексу України, є зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину. В позовній заяві позивач зазначає, що у вересні 2009 року ОСОБА_3 став мешкати однією сімєю без реєстрації шлюбу з відповідачем, з вересня 2009 року до вересня-жовтня 2009 року вони мешкали в будинку позивача, у 2010 році на імя ОСОБА_2 було придбано частину житлового будинку, кошти на придбання цієї нерухомості було отримано частково від продажу ОСОБА_3 його квартири та гаражу, з осені 2010 року ОСОБА_3 постійно мешкав з ОСОБА_2 за адресою: м.Запоріжжя, вул.Літня, буд.47, за час спільного проживання ними було придбано вантажний автомобіль. При цьому ніяких доказів на підтвердження зазначених фактів до позовної заяви позивач не додає, клопотання про витребування доказів на підтвердження зазначених обставин та виклик свідків не заявляє. Доказів того, що позивач звертався до відповідача з вимогою надати йому копії правовстановлюючих документів на квартиру та автомобіль, в матеріалах позовної заяви відсутні.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ст.121 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у ст.ст.119-121 Цивільного процесуального кодексу України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.118, 119-121 ЦПК України, суддя, -

У х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку спільного майна в порядку спадкування та поділ спільного майна залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви три дні з дня отримання ним копії даної ухвали.

Роз'яснити позивачу, що якщо він у встановлений строк не усуне зазначені недоліки, то позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя С.С. Тучков