Провадження № 2/752/517/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2014 року Голосіївський
районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Новак А.В. при
секретарі Закаблуківській А.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Мотивує свої вимоги тим, що 20 лютого 2007
року Голосіївським районним судом
міста Києва було ухвалено рішення по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про
стягнення грошових коштів за договором
позики та рішення по цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення грошових коштів та
розірвання договору позики.

Відповідно до зазначених рішень судів,
з відповідача на користь позивача було
стягнуто в загальній сумі 213354 гривні 59
копійок.

Позивач вказує, що станом на день
розгляду даної справи зазначені
рішення не виконані, а тому він з
посиланням на правила статті 625 частини
2 Цивільного кодексу України просить
суд ухвалити рішення, яким стягнути на
його користь кошти у розмірі 211949
гривень 99 копійок, які складаються з
інфляційних нарахувань у розмірі 171775
гривень 03 копійки та три процента
річних у розмірі 40174 гривні 96 копійок, а
також вирішити питання про судові
витрати.

В судовому засіданні позивач та його
представник вимоги позовної заяви
підтримали та просили її задовольнити.
При цьому зазначили, що нарахування сум
пред'явлених до стягнення
розраховувалося з березня 2007 року. В
той же час представник позивача
зазначив, що на його погляд про
порушення своїх прав ОСОБА_1 дізнався
після того, як закінчився строк на
пред'явлення виконавчого листа, тобто
після 20 лютого 2010 року.

Відповідач в судовому засіданні
заперечував проти задоволення
позовних вимог та просив суд
застосувати наслідки спливу позовної
давності, передбачені статтею 267
Цивільного кодексу України.

Заслухавши сторони, представників,
дослідивши і проаналізувавши докази,
які містяться в матеріалах справи, суд
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилались як
на підставу своїх вимог і заперечень,
дійшов наступних висновків.

20 лютого 2007 року Голосіївським
районним судом міста Києва було
ухвалено рішення по цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа - ОСОБА_3 про стягнення грошових
коштів за договором позики та рішення
по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про стягнення грошових
коштів та розірвання договору позики.

Відповідно до зазначених рішень судів,
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було
стягнуто в загальній сумі 213354 гривні 59
копійок.

Зазначені обставини сторонами спору не
оспорюють ся та визнаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України,
обставини визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

З пояснень сторін в судовому засіданні
було встановлено, що про порушення
своїх прав та відповідно про право на
застосування ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України, ОСОБА_2 дізнався на
наступний день, після 20 лютого 2010 року,
тобто перебіг строку позовної давності
почався з 21 лютого 2010 року.

Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової
вимоги(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно, тощо).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України,
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач ОСОБА_2, як письмово так і в
судовому засіданні заявила про
необхідність застосування наслідків
пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України,
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом не встановлено підстав для
визнання поважними причин пропущення
позовної давності.

На основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які посилались сторони, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, оцінивши їх
належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин та
правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин, суд
дійшов висновку про необхідність
відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 208-209, 212-215, 223, 294-296 ЦПК
України,суд,-

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення грошових коштів -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
рішення яке було ухвалено без участі
особи, яка її оскаржує протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.
Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду м. Києва через
Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя
А.Новак