Справа № 442/7823/13
Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків
Провадження № 22-ц/783/1448/14
Доповідач в 2-й інстанції: Левик
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.

секретар: Глинський О.А.,

за участі представника відповідача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника позивача
ДКП «Стебниктеплокомуненерго» - Дудки
М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 09 грудня 2013 року
у справі за позовом Державного
комунального підприємства
«Стебниктеплокомуненерго» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
теплопостачання, -

в с т а
н о в и л а :

рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 09 грудня 2013
року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на
користь ДПК «Стебниктеплокомуненерго»
заборгованість в сумі 16930,93 грн. за
постачання теплової енергії. Стягнуто
з відповідача ОСОБА_2 судовий збір в
розмірі 243,60 грн. в користь держави.

Рішення суду оскаржила відповідач в
особі представника ОСОБА_3

В апеляційній скарзі просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову ДПК
«Стебниктеплокомуненерго» до ОСОБА_2
відмовити. В обґрунтування скарги
вказує, що, на її думку, рішення суду
незаконне, оскільки суд прийняв
рішення без всебічного та повного
дослідження наявних в матеріалах
справи доказів, поданих як позивачем,
так і відповідачем. Крім цього, суд не
врахував, що між сторонами жодних
зобов'язальних чи договірних стосунків
не виникало. Також, застосування судом
ст.ст. 64, 67 та 68 ЖК УРСР є безпідставним,
оскільки відповідач не є наймачем
квартири, а її власником. Доказ про
заборгованість відповідача, а саме
довідка-розрахунок має суперечливий
зміст, а конкретно стосується зовсім
іншої квартири, до якої відповідач не
причетний. Окрім наведеного позивачем
не конкретизований період нарахування
спірної заборгованості, що ставить під
сумнів його вимоги, враховуючи
передбачений ст. 257 ЦК України строк
позовної давності у три роки. Крім того,
розрахунки позивача заборгованості за
період 2010-2013 роки здійснені невірно,
оскільки при нарахуванні такої взято
до уваги, що у квартирі відповідача
проживало двоє людей, насправді
відповідач проживала там одна.
Безпідставність позовних вимог
підтверджується також і тим, що
позивачем не надано до справи ліцензії
на право здійснення надання послуг
щодо постачання теплоенергії, що
повинна була бути поданою в силу ст. 9
Закону України «Про ліцензування

певних видів господарської
діяльності» та ст. 23 Закону України
«Про теплопостачання»

В судове засідання відповідач не
з'явилася, однак суд вважав за можливе
проводити розгляд справи у її
відсутності, враховуючи, що така була
належним чином повідомленою про час та
місце розгляду справи, причин неявки не
повідомила, жодних клопотань про
відкладення розгляду справи не подала,
зважаючи на вимоги ст. 305 ЦПК України та
те, що її інтереси у судовому засіданні
захищав представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача на
підтримання скарги, представника
позивача в заперечення скарги,
дослідивши матеріали справи, в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з таких
підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та
було встановлено судом першої
інстанції, відповідач є власником
квартири АДРЕСА_1. Позивачем
здійснюється постачання теплової
енергії у вказаний будинок, а 1.10.2009 року
між позивачем та ОСББ «Беркут», що
створене у вказаному будинку укладено
відповідний договір на постачання
теплової енергії.

Отримуючи послуги з теплопостачання
відповідач, як власник однієї із
квартир у вказаному будинку, в
порушення вимог ст.ст. 526, 530, 901 ЦК
України, оплату таких послуг не
здійснює внаслідок чого у неї
утворилася заборгованість за надання
таких послуг за період з 1.01.2008 року по
лютий 2013 року у розмірі 16930,93 грн.

Жодних доказів того, що такі послуги у
вказаний період не надавались
позивачем, надавались у неповному
обсязі, надавались невідповідної
якості судом не здобуто, як не здобуто і
доказів того, що нарахування плати за
надання згаданих послуг відповідачу
проводилось позивачем у порушення
вимог закону, більше того жодних
доводів про це ні відповідачем, ані її
представником не наведено.

Враховуючи вказане, судом першої
інстанції зроблено вірний висновок про
необхідність стягнення з відповідача
на користь позивача вказаної в
уточненій позовній заяві суми
заборгованості, що виникла внаслідок
несплати послуг з теплопостачання.

Що стосується доводів апеляційної
скарги, то такі висновків суду першої
інстанції не спростовують та такі слід
визнати безпідставними.

Так, що стосується відсутності
договірних чи зобов'язальних стосунків
між сторонами, то, вказане спростовано
фактом надання позивачем відповідачу
послуг із постачання теплової енергії
до її квартири, що відповідно створює
для відповідача обов'язок оплати таких
послуг.

Доводи про суперечливий зміст довідки
про заборгованість відповідача не
відповідають дійсності, оскільки як
вбачається із розрахунку
заборгованості відповідача перед
позивачем за період 1.01.2008 року - лютий
2013 року (а.с. 74-78), заборгованість у
розмірі 16930,93 грн. за згаданий період
стосується саме квартири відповідача
(АДРЕСА_1) та абонента саме ОСОБА_2
Твердження про не конкретизацію
періоду нарахування спірної
заборгованості, також, спростовано
наведеним.

Що ж до пропуску строку позовної
давності, то як вбачається із періоду
заборгованості така виникла у січні 2008
року та продовжувала збільшуватись за
час розгляду справи, а позивач
звернувся до суду 7.04.2010 року, тому
позивачем не було пропущено трирічного
строку на звернення до суду із даною
вимогою.

Що стосується того, що розрахунки
заборгованості здійснені невірно
через неврахування кількості осіб, що
проживали у квартирі у період
виникнення заборгованості, то такі
спростовуються тим, що нарахування
плати за послуги з теплопостачання
здійснюється залежно від опалювальної
площі квартири, а не кількості осіб, що
проживали у квартирі.

Проте, що стосується посилань суду
першої інстанції у рішенні на ст.ст. 66-68
ЖК України, то такі дійсно судом
здійсненні помилково, оскільки вказані
норми закону стосуються відносин, що
виникають у житлових приміщеннях в
будинках державного і громадського
житлового фонду, квартира ж
відповідача належить до приватного
житлового фонду. Однак такі посилання
суду першої інстанції не є такими, що
впливають по суті на законність та
обґрунтованість рішення в цілому, а
тому підлягають виключенню із
мотивувальної частини рішення суду
першої інстанції. Вказаним слід
частково визнати обґрунтованим
твердження скарги про безпідставність
посилання суду на вказані норми закону.

Інші доводи скарги висновків суду не
спростовують, а тому таку слід визнати
безпідставною та відхилити рішення ж
суду залишити в силі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 09 грудня 2013
року - залишити без змін.

Виключити із мотивувальної частини
рішення суду посилання на статті 66-68
Житлового кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
Я.А. Левик

Судді:
В.Я.
Бакус

Т.А.
Гірник