Справа № 369/7999/14-ц
провадження 2/369/3311/14
РІШЕННЯ

Іменем України

24.09.2014 року Києво - Святошинський
районний суд Київської області в
складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Сохань Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання
договору та відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2014 року позивач звернувся до
суду з даним позовом. Свої вимоги
мотивував тим, що між ним та
відповідачем були укладені договір
купівлі-продажу. За умовами договору
відповідач мав у визначені строки
передати їй товари, меблі. На виконання
умов договору вона сплатила
відповідачу кошти в розмірі 45400 грн.. У
порушення вимог договору відповідач не
встановив меблі у визначений договором
строк. На неодноразові звернення та
вимоги відповідач не реагував, обіцяв
виконати умови договору, але щоразу
порушував його умови. Оскільки
відповідач істотно порушив умови
договору, вона не отримала меблі
протягом тривалого часу, тому договір
може бути розірваним на її вимогу, а
відповідач зобов'язаний повернути
кошти в розмірі 45400 грн. з врахуванням
трьох відсотків річних в розмірі 1350,75
грн. Через неправомірні дії
відповідача йому було завдано
моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. та
матеріальної шкоди у вигляді упущеної
вигоди. Вказала, що протягом цього часу
дані кошти вона могла покласти в
установу банку на депозит та
відповідно отримати дохід в загальному
розмірі 5675,41грн.

Просила суд розірвати договір №00033/11,
укладений 24 листопада 2013 року між
ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2; розірвати договір №00041/12,
укладений 23 грудня 2013 року між ОСОБА_1
та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2;
стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 на її користь сплачені кошти по
договорам в розмірі 45400 грн., три
відсотки річних в розмірі 1350,75 грн., на
відшкодування моральної шкоди - 10 000
грн., на відшкодування упущеної вигоди -
5 675,41 грн.; та судові витрати по оплаті
правової допомоги в розмірі 2100 грн.
покласти на відповідача.

У судовому засіданні позивачка та її
представник позовні вимоги підтримали.
Просили суд задоволити позов у повному
обсязі.

У судовому засіданні відповідач проти
позову заперечував. Подав суду
письмові заперечення проти позову.
Просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

За ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

При розгляді справи судом встановлено,
що 24 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2,
укладений договір №00033/11. За умовами
договору відповідач зобов'язувався
передати покупцю у власність товар:
стіл комп'ютерний, шафа на балкон,
спальне ліжко, дві тумбочки під спальне
ліжко, шафа-купе в спальню, шафа-купе в
прихожу, кухня та монтаж.

У п. 2 договору встановлені обов'язки
сторін. Так, продавець зобов'язувався
передати товар належної якості покупцю
в строк, визначений п. 4 договору; а
покупець зобов'язувався прийняти товар
та сплатити передбачену цим договором
ціну, в порядку та розмірі, визначеному
п. 3 договору.

П.3 визначено, що ціна товару становить
45 651 грн., а покупець зобов'язувався
виконати попередню оплату в день
підписання договору в розмірі 70%: 31 955
грн.

З матеріалів справи встановлено, що на
виконання умов договору ОСОБА_1
передала ФОП ОСОБА_2 попередню оплату
по даному договору, в день підписання
договору, в розмірі 32 000 грн., що
підтверджено в судовому засіданні і
відповідачем по справі.

23 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2, укладений
договір №00041/12. За умовами договору
відповідач зобов'язувався передати
покупцю у власність товар: шафа-купе,
гостинна стенка, трюмо з дзеркалом,
тумба в ванну.

У п. 2 договору встановлені обов'язки
сторін. Так, продавець зобов'язувався
передати товар належної якості покупцю
в строк, визначений п. 4 договору; а
покупець зобов'язувався прийняти товар
та сплатити передбачену цим договором
ціну, в порядку та розмірі, визначеному
п. 3 договору.

П.3 визначено, що ціна товару становить
19 080 грн., а покупець зобов'язувався
виконати попередню оплату в день
підписання договору в розмірі 70%: 13 356
грн.

З матеріалів справи встановлено, що на
виконання умов договору ОСОБА_1
передала ФОП ОСОБА_2 попередню оплату
по даному договору, в день його
підписання, в розмірі 13 400 грн., що
підтверджено в судовому засіданні і
відповідачем по справі.

За ст. 610 ЦК України порушення
зобов'язання є його невиконання або
його невиконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Права та обов'язки сторін визначені в п.
2 договору. Так, продавець
зобов'язувався передати товар належної
якості покупцю в строк, визначений п. 4
договору; а покупець зобов'язувався
прийняти товар та сплатити передбачену
цим договором ціну, в порядку та
розмірі, визначеному п. 3 договору.

Відповідно до ст. 663 ЦК України
продавець зобов'язаний передати товар
покупцеві у строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо зміст
договору не дає змоги визначити цей
строк, - відповідно до положень статті
530 цього Кодексу.

У п. 4 договору №00033/11 від 24 листопада 2013
року визначено: передача товару
здійснюється протягом 30 робочих днів
після внесення покупцем попередньої
оплати.

У п. 4 договору №00041/12 від 23 грудня 2013
року визначено: передача товару
здійснюється протягом 14 робочих днів
після внесення покупцем попередньої
оплати.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору, зміна умов зобов'язання,
сплата неустойки, відшкодування
збитків та моральної шкоди.

За ст. 693 ЦК України якщо договором
встановлений обов'язок покупця
частково або повністю оплатити товар
до його передання продавцем (попередня
оплата), покупець повинен здійснити
оплату в строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо такий строк не
встановлений договором, - у строк,
визначений відповідно до статті 530
цього Кодексу. У разі невиконання
покупцем обов'язку щодо попередньої
оплати товару застосовуються
положення статті 538 цього Кодексу. Якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати. На суму
попередньої оплати нараховуються
проценти відповідно до статті 536 цього
Кодексу від дня, коли товар мав бути
переданий, до дня фактичного передання
товару покупцеві або повернення йому
суми попередньої оплати. Договором
може бути встановлений обов'язок
продавця сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця.

Ст. 526 КЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору, ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства.

Порушення зобов'язання у розумінні ст.
610 ЦК України є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
захист прав споживачів» гарантує право
споживача на належну якість продукції
шляхом зобов'язання виконавця передати
споживачеві продукцію належної якості,
а також надати інформацію про цю
продукцію.

За ст. 651 ЦК України зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору. У разі
односторонньої відмови від договору у
повному обсязі або частково, якщо право
на таку відмову встановлено договором
або законом, договір є відповідно
розірваним або зміненим.

З пояснень сторін та матеріалів справи
встановлено, що у строк до лютого 2014
року товар не був доставлений за
адресою: АДРЕСА_1, та не змонтований.
Оскільки продавець у встановлений
строк товар не доставив, причини
неможливості виконання суд вважає не
поважними, тому обґрунтованими є
вимоги позивача про розірвання
договорів та стягнення матеріальної
шкоди на суму 46 750,75 грн., що включає
сплачені кошти за договором №00033/11 від
24 листопада 2013 року в розмірі 32 000грн.,
за договором №00041/12 від 23 грудня 2013 року
в розмірі 13400 грн., та три відсотки
річних за порушення умов договору в
розмірі 1350,75 грн. Доводи відповідача, що
невиконання умов договору зумовлене
форс-мажорними обставинами (передача
коштів для виконання замовлення по
виготовленню меблів іншим особам, які
їх привласнили), суд до уваги не бере,
оскільки належні та допустимі докази
суду подані не були. Крім того,
відповідачем не доведено часткового
виконання зобов'язання (встановлення
часткове кухні без фасадів, шаф-купе,
комп'ютерного столу, тощо), не подано
суду товарів та чеків, що
підтверджуються закупівлю обладнання
та матеріалів, акт прийому-передачі
товару, що передбачено умовами
договору (п. 4.3).

Відповідно до частини другої статті 22
ЦК України збитками визнаються
витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Зі змісту статей 614, 623 ЦК України
вбачається, що для застосування такого
заходу відповідальності, як стягнення
збитків потрібна наявність усіх
елементів складу правопорушення:
порушення зобов'язання; збитки;
причинний зв'язок між порушенням
зобов'язання та збитками; вина.

Пред'являючи вимоги про відшкодування
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
позивач має довести, що ці доходи
(вигода) не є абстрактними, а дійсно
були б ним отримані в разі використання
зазначених коштів та оформлення
депозиту. Позивач повинен довести
також, що він міг і повинен був отримати
визначені доходи, і тільки
неправомірні дії відповідача стали
єдиною і достатньою причиною, яка
позбавила його можливості отримати
прибуток. З матеріалів справи та
пояснень позивача встановлено, що
вимоги позивача про стягнення упущеної
вигоди базуються на розрахунку
можливого прибутку у разі використання
коштів з урахуванням певного відсотку,
який отримує позивач, з банківських
вкладів, які ним використовуються. Такі
розрахунки є теоретичними, побудовані
на можливих очікуваннях отримання
певного доходу та не підтверджені
відповідними документами, що свідчили
б про конкретний розмір прибутку, який
міг би і повинен був отримати позивач,
якщо б відповідач не здійснював
протиправні дії.

Тому в задоволенні вимог про
відшкодування упущеної вигоди суд
відмовляє.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27
березня 1992 року «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що відповідно до
норм ЦК шкода, заподіяна особі і майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодування в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31
березня 1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Виходячи зі змісту вищезазначеного,
при вирішенні вказаного спору, у
судовому засіданні підлягала
обов'язковому встановленню наявність
самої такої шкоди; протиправна, винна
поведінка у формі дій або
бездіяльності відповідача; причинний
зв'язок між діями або бездіяльністю
відповідача та наслідками, у вигляді
шкоди, що були заподіяні позивачеві.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

За ст.22 Закону України «Про захист прав
споживача» при задоволенні вимог
споживача суд одночасно вирішує
питання щодо відшкодування моральної
(немайнової) шкоди.

Разом з тим, позивачем не надано суду
доказів заподіяння моральної шкоди,
тому в цій частині позовних вимог суд
відмовляє. Суд оцінює критично
пояснення позивача, що через
неправомірні дії відповідача вона
зазнала сильних душевних хвилювань, що
вплинуло на її психологічний стан,
рівень лактації та хвороби дитини,
тобто позивачем не надано доказів на
підтвердження причинно-наслідкового
зв'язку між дією та наслідком. Крім
того, між сторонами був підписаний
договір, в якому визначені наслідки
порушення договірних зобов'язань, а
саме стягнення пені.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено
рішення, звільнено від оплати судових
витрат, з другої сторони стягуються
витрати на користь осіб, що їх понесли.

Оскільки позовні вимоги задоволені
частково, при подачі позову позивачка
була звільнена від сплати судового
збору, суд стягує з відповідача на
користь держави судовий збір в розмірі
467,51 грн. До судових витрати відносяться
витрати на правову допомогу,
враховуючу частину задоволених вимог,
суд стягує з відповідача на користь
позивача витрати на правову допомогу в
розмірі 1564,50 грн.

Враховуючи викладене, керуючись
Законом України «Про захист прав
споживачів», ст.ст.23, 1166, 1167 ЦК України
ст.ст. 10, 11, 15, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 6 від 27 березня 1992 року «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» та Постановою Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31
березня 1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання
договору та відшкодування шкоди
задоволити частково.

Розірвати договір №00033/11, укладений 24
листопада 2013 року між ОСОБА_1 та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2.

Розірвати договір №00041/12, укладений 23
грудня 2013 року між ОСОБА_1 та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (запис в ЄДР №0032026 від 29
липня 2013 року, АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на
відшкодування шкоди 46 750,75 грн. (сорок
шість тисяч сімсот п'ятдесят грн. 75
коп.), витрати на правову допомогу в
розмірі 1564,50 грн. (одна тисяча п'ятсот
шістдесят чотири грн. 50 коп.).

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (запис в ЄДР №0032026 від 29
липня 2013 року, АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь держави судовий збір в розмірі
467,51 грн. (чотириста шістдесят сім грн. 51
коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Н.С. Пінкевич