Справа № 750/7194/14 Провадження №
22-ц/795/2008/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Карапута Л. В. Доповідач - Литвиненко І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛитвиненко
І.В.суддів:Страшного М.М., Шарапової
О.Л.при секретарі:Коваленко Ю.В. за
участю:ОСОБА_5, його представника
ОСОБА_6, ОСОБА_7, її представників
ОСОБА_8, ОСОБА_9

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Деснянського районного суду
м.Чернігова від 1 вересня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7,
Першої Чернігівської державної
нотаріальної контори про визнання
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом недійсним,

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача: державний
нотаріус Першої Чернігівської
державної нотаріальної контори
Анікейчик Оксана Нургаліївна,
державний нотаріус Першої
Чернігівської державної нотаріальної
контори Гордійко Олена Петрівна,
Комунальне підприємство
„Чернігівське міжміське бюро
технічної інвентаризації"
Чернігівської міської ради,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення суду через неповне
з'ясування обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
і ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Рішенням суду у задоволенні позову
було відмовлено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що будинок, отриманий у спадщину
згідно до документів має лише 40 кв.м
загальної площі, а не 87 кв.м, як фактично
мається на сьогоднішній день, на що суд
не звернув уваги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_12, на підставі Договору про
надання в безстрокове користування
земельної ділянки для будівництва
індивідуального жилого будинку на
праві особистої власності площею 595
кв.м, посвідченого Чернігівською
держнотконторою 28.12.1956 року,
зареєстрував своє право власності на
будинок АДРЕСА_1 в м.Чернігів в
Чернігівському МБТІ 20.01.1967 року.

Після смерті ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
спадкоємці за заповітом ОСОБА_5 та
ОСОБА_7 отримали свідоцтва про право на
спадщину за заповітом в рівних
частинах на вказаний будинок, який має
в цілому 87 кв.м загальної площі, 54 кв.м
житлової площі, сараї В1, Г, гараж В.

ОСОБА_5 вважає, що отримані свідоцтва
про право власності за заповітом на
будинок є недійсними, оскільки в них
зазначена невірна загальна та житлова
площа будинку, надвірні споруди, і
посилається на те, що будинок
спадкодавця за документами 1967 року має
площу лише 40 кв.м, три кімнати (1-5, 1-6, 1-7),
кухню 1-8 та сарай розміром 4х3 кв.м, а всі
інші прибудови і надвірні споруди - то є
побудоване у 1983 році ним за свої кошти
без дозволу і не може входити до складу
спадщини. ОСОБА_5 просив визнати за ним
право власності на ? частку житлового
будинку площею 40 кв.м по АДРЕСА_1 і
визнати його користувачем 1/2 частки
земельної ділянки по АДРЕСА_1

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
загальна площа у розмірі 87 кв.м та
житлова площа у розмірі 54 кв.м по
будинку затверджена рішеннями
виконкомів місцевих рад ще за життя
спадкодавця, прибудови пройшли
державну реєстрацію, а ОСОБА_5 не надав
доказів здійснення прибудов, які
увійшли до спадкового майна, за власні
кошти та порушення його прав
користувача 1/2 земельної ділянки біля
будинку, частину якого він отримав у
спадок.

Такі висновки суду відповідають
наданим доказам та положенням діючого
законодавства.

Зокрема, відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60
ЦПК України кожна сторона повинна
довести ці обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

ОСОБА_5 не надав доказів які б
спростовували законність рішення
Чернігівського МВК від 14.12.1966 року № 587,
рішення Деснянського РВК від 12.10.1998
року № 214, від 14.12.1998 року, якими
затверджувалась загальна площа по
будинку 87 кв.м, житлова площа 54 кв.м,
будівництво надвірних будівель.

Оскільки зміни у площі спадкового
будинку, надвірні споруди були
погоджені з органами місцевої влади ще
за життя власника будинку ОСОБА_12, то
відсутні підстави вважати, що
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом містять недостовірну
інформацію, є недійсними, порушують
закон.

Твердження апелянта про те що
прибудови є самочинним будівництвом,
новоствореним майном, яке не здане в
експлуатацію не відповідають
дійсності і спростовуються
матеріалами спадкової справи,
довідками МБТІ, технічними документами
на будинок (а.с.6-7, 19, 34-57, 65-75). Позиція
позивача відносно того, що при кожній
прибудові, переплануванні будинку або
спорудженні надвірних будівель
необхідна перереєстрація права
власності на об'єкт нерухомості не
ґрунтується на законі, так як прибудови
до будинку, вже зареєстрованого на
праві власності, надвірні споруди
відповідно до ст.ст.186, 187, 190, 380, 381 ЦК
України не потребують окремої
реєстрації на праві власності. Закон
України „Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" не містить такого поняття як
„перереєстрація", і, крім того, цей
закон почав діяти з 2004 року, а прибудови
до спірного будинку та надвірні
споруди були виконані у 1983-1998 роках, і
їх узаконення було проведене
відповідно до діючого на той час
законодавства, а саме: ст.152 ЖК України,
Інструкції про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу УРСР,
затвердженої МКГ УРСР 31.01.1966 року,
Правил державної реєстрації об'єктів
нерухомого майна, що знаходяться у
власності юридичних та фізичних осіб,
затверджених Наказом Деркомітету
України по ЖКГ № 56 від 13.12.1995 року.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції прийнято з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
висновки, викладені у судовому рішенні,
доводами апеляційної скарги не
спростовуються, підстави для
скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319, 325 ЦПК
України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду
м.Чернігова від 1 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: