Провадження № 2/635/512/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року смт. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області в складі

головуючого судді Назаренко О.В.,

за участі секретаря Житенькової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-ті особи інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області, Пісочинська селищна рада про знесення самовільного будівництва,

УСТАНОВИВ:

17.12.2013 року до Харківського районного суду Харківської області подано позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-ті особи інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області, Пісочинська селищна рада, в якому позивач просить суд зобовязати відповідачів за власний рахунок знести самовільно побудований гараж літ. «Я» на земельній ділянці, що розташована в Харківській області, Харківському районі, смт. Пісочин, вул. Транспортна, 12.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги пояснивши, що відповідачі самовільно побудували гараж впритул частини будівлі, що належить позивачу і це заважає позивачу користуватися нерухомим майном, а тому просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача та відповідач ОСОБА_3 заперечували проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність позовних вимог.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення учасників судового засідання та дослідивши надані суду докази, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5, який помер 2 лютого 1971 року, кожен в рівних частках успадкували половину житлового будинку, що розташований в Харківській області, Харківському районі, смт. Пісочин, вул. Транспортна, 12 (колишня 7а), що підтверджено копією свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_6 державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області реєстрований № 1463. На підставі зазначеної копії свідоцтва про право на спадщину судом встановлено, що на іншу половину будинку видано свідоцтво про право власності в порядку ст. 22 КПШС на імя ОСОБА_5 ОСОБА_6 державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області реєстрований № 247/87. Сам будинок розташований на земельній ділянці площею 700 кв. м. і на час відкриття спадщини складався із житлового будинку літ. «А-1» деревяного, обкладеного цеглою, житловою площею 27,1 кв. м. та надвірних будівель: огорожі № 1,2. ОСОБА_5, який помер 2 лютого 1971 року, будинок належав на підставі договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого Девятою Харківською держнотконторою 22.07.1959 року, реєстровий № 2-5306, зареєстрованого Харківським міжміським бюро технічної інвентаризації 09.05.1963 року, реєстраційна книга 16 реєстр 1489.

Земельна ділянка виділена в натурі ОСОБА_5, який помер 2 лютого 1971 року актом, складеним 21.07.1959 року представником Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації на підставі рішення Харківської районної ради депутатів трудящих № 305 від 14 липня 1959 року.

Зазначені докази свідчать про те, що на час відкриття спадщини перехід права користування земельною ділянкою від спадкодавця ОСОБА_5, який помер 2 лютого 1971 року до спадкоємців ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 регулюється положеннями Земельного Кодексу Української РСР в ред. 1970 року.

Відповідно до ст. 101 ЗК УРСР в ред. 08.07.1970 року визначено, що всі землі в межах селища перебувають у віданні селищних Рад депутатів трудящих. Положення статей 84-87, 89-98 цього Кодексу поширюються на землі населених пунктів, віднесених у відповідності з законодавством Української РСР до категорії селищ міського типу.

Положеннями ст. ст. 90, 91 ЗК УРСР в ред. 08.07.1970 року встановлено, що на землях міст, а в даному випадку і селищ міського типу, при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі. Якщо попередній власник будівлі одержав земельну ділянку на пільгових умовах за нормами, що перевищують діючі, за новим власником будинку може бути закріплена в користування земельна ділянка, виходячи з норм, встановлених статтею 88 цього Кодексу. Особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою. Угода про порядок користування земельною ділянкою є обов'язковою і для особи, яка згодом придбає відповідну частку в спільній власності на цей будинок. Якщо згоди на користування спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується в порядку, встановленому статтею 167 цього Кодексу.

Таким чином, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 отримали право користування земельною ділянкою, при будинку, що розташований в Харківській області, Харківському районі, смт. Пісочин, вул. Транспортна, 12 (колишня 7а) пропорційно розміру частки у спільній частковій власності на будинок. Отже, позивач ОСОБА_1 має право користуватися 1/8 частиною зазначеної земельної ділянки, загальний розмір якої становить 700 кв. м., тобто на долю позивача припадає 87, 5 кв. м. земельної ділянки при будинку, що розташований в Харківській області, Харківському районі, смт. Пісочин, вул. Транспортна, 12 (колишня 7а).

Спір між сторонами виник з приводу самовільного будівництва гаражу літ. «Я» на земельній ділянці, що розташована в Харківській області, Харківському районі, смт. Пісочин, вул. Транспортна, 12. Відповідно до листів № 526, 527, 528 від 08.07.2013 року встановлено, що гараж побудовано на протязі 2011-2013 років.

Враховуючи наведене, суд вважає, що спірні правовідносини слід вирішувати не на підставі ст. 376 ЦК України, а на підставі положень ЗК України 2001 року, оскільки згідно положень ст. 376 ЦК України право на звернення до суду із позовом про знесення самовільного будівництва надано лише відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування і передбачено особливий порядок звернення до суду із таким позовом, який передбачає в першу чергу зясувати питання про можливість перебудови. Крім того, так позивачем так і відповідачами здійснено самовільне будівництво, яке значною мірою за площею перевищує отримане у спадщину нерухоме майно, що підтверджено відповідними рішеннями Пісочинської селищної ради від 26.05.2011 року та від 11 червня 2013 року. Отже, до набуття у встановленому законом порядку права власності на самовільно зведене нерухоме майно права при вирішенні спору щодо порядку землекористування, або щодо захисту прав на таке майно такі

Оскільки між сторонами відсутня домовленість про порядок землекористування, судовим рішенням не встановлено порядок користування спірною земельною ділянкою, то суд вважає, що землекористувачі спільно повинні вирішувати питання про порядок забудови земельної ділянки, а в разі проведення забудови без згоди всіх співкористувачів, в тому числі зведення будівель і споруд, які відповідно до положень ст. 376 ЦК України визнається самовільним будівництвом, слід розцінювати як порушення прав осіб, що мають право користування земельною ділянкою із застосуванням наслідків, передбачених в тому числі і ст. 212 ЗК України

Відповідно до вимог ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 212 ЗК України встановлено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Враховуючи такі обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки таке самовільне будівництво гаражу порушує права позивача, бо проведено без його згоди, а тому позивач вправі вимагати знесення спірного гаражу.

Таким чином суд задовольняє позовні вимоги, вважає необхідним ухвалити рішення, яким зобовязати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відповідачів знести самовільно побудований гараж літ. «Я» на земельній ділянці, що розташована в Харківській області, Харківському районі, смт. Пісочин, вул. Транспортна, 12 та на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з кожного по 38 (тридцять вісім) гривень 33 коп. на користь ОСОБА_1 судових витрат.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,61,88,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відповідачів знести самовільно побудований гараж літ. «Я» на земельній ділянці, що розташована в Харківській області, Харківському районі, смт. Пісочин, вул. Транспортна, 12.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з кожного по 38 (тридцять вісім) гривень 33 коп. на користь ОСОБА_1 судових витрат.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду, а особами, без участі яких постановлено рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляцію не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя: Назаренко О.В.