Справа № 574/692/14-ц Провадження №2/574/229/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2014 року Буринський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Куцан В.М.

при секретарі Кошелєвій Н.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду справу за позовом ОСОБА_2 до Верхньосагарівської сільської ради, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 вернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що 10.06.1996 року померла ОСОБА_3, яка все своє майно заповіла їй. Спадщину вона прийняла та отримала свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна. Однак право на земельну частку (пай) розміром 3,59 га в умовних кадастрових гектарах, що належала спадкодавцю згідно сертифікату на земельну частку (пай) СМ №0283637 від 24.02.2011 року, вона оформити не спроможна, оскільки нотаріус звернув увагу, що дублікат вказаного сертифікату був виданий вже після смерті спадкодавця. Просила визнати за нею право на вищевказану земельну частку (пай).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 зазначені вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в позовній заяві, доповнивши, що ОСОБА_3 мала право на земельну частку пай, однак сертифікат про це, був виданий вже після смерті. В подальшому цей сертифікат при невідомих обставинах було втрачено і лише 24.02.2011 року було видано його дублікат серії СМ №0283637. Позивачка відповідно до вимог закону прийняла спадщину та частково оформила свої спадкові права. Разом з тим, нотаріус повідомив, що не може видати свідоцтво про право на спадщину відповідно до вказаного дублікату сертифіката, оскільки той виданий після смерті спадкодавця.

Відповідач в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без участі їхнього представника, про що повідомив суд листом.

Суд, зясувавши правову позицію сторін, дослідивши представлені докази та давши їм оцінку приходить до наступних висновків.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 10.06.1996 року померла ОСОБА_3, яка мешкала в селі Верхня Сагарівка, Буринського району, Сумської області (а.с.6).

За життя, 11.10.1994 року за №17, вона посвідчила заповіт у Верхньосагарівській сільській раді Буринського району, яким все своє майно заповіла ОСОБА_2 (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до якої також ввійшло право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності САПТЗТ «Маяк» розміром 3,59 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), право на яку посвідчено дублікатом сертифіката серії СМ №0283637 від 24.02.2011 року, яку прийняла позивачка та отримала на частину спадкового майна свідоцтво про право на спадщину, що підтверджується показами представника позивача, копією спадкової справи №422 Буринської районної державної нотаріальної контори, інформаційними довідками зі Спадкового реєстру та довідкою Верхньосагарівської сільської ради №45 від 19.03.2014 року.

Разом з тим, позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину на право на земельну частку (пай), оскільки дублікат сертифікату серії СМ №0283637 виданий Буринською районною державною адміністрацією 24.02.2011 року, тобто після смерті спадкодавця.

Однак право останнього на вказану земельну частку( пай) у суду сумнівів не викликає, так як фактично, паювання сільськогосподарських земель в Україні розпочалося після прийняття Указу Президента України Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва №666/94 від 10.11.1994 року та Указу від 08.08.1995 року Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям №720/95.

Зокрема, згідно п.2 Указу Президента України Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно із законодавством, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»).

Тобто відповідно до змісту статей 22,23 Земельного кодексу України ( 1990 р. N 561-XII) та Указу Президента України від 08.08.1995 року право на земельний пай у таких випадках особа набуває за наявності усіх трьох умов - перебування в членах КСП, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП Державного акта.

Згідно довідки відділу Держземагенства у Буринському районі Сумської області (а.с.17), перший сертифікат на право на земельну частку пай спадкодавцю було видано на підставі розпорядження Буринської РДА від 02.12.1996 року №413 (а.с.15).

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_3, будучи членом КСП, була включена до списку громадян, який додавався до Державного акту на право колективної власності на землю серії СМ №000017, який був виданий колективному сільськогосподарському підприємству «Маяк» 14.07.1995 року (а.с.9-14), але з невідомих причин за життя, вищевказаного сертифікату не отримала і він був виданий лише після її смерті, але в подальшому втрачений, у звязку з чим тільки 24.02.2011 року Буринською районною державною адміністрацією був виданий його дублікат.

Так як право спадкоємця є похідним від права спадкодавця, суд вважає, що за можливим визнати за позивачкою право на зазначену земельну частку (пай), право спадкодавця на яку було посвідчено дублікатом сертифіката на право на земельну частку (пай) серії СМ №0283637, виданим Буринською районною державною адміністрацією від 24.02.2011 року, задовольнивши позовні вимоги повністю.

При цьому суд враховує, що відповідно до статті 71 ЦК Української РСР (1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права (ст. 76 ЦК Української РСР).

Аналогічні вимоги щодо загального строку позовної давності містить і ст.257 ЦК України. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Судом встановлено, що позивачка про порушення свого права дізналася лише у квітні 2014 року при зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, у звязку з чим вона не пропустила строк позовної давності.

Керуючись ст.ст.5,6,10,15,60,212,214-215 ЦПК України, ст.ст.529,549 ЦК Української РСР, ст. ст.22,23 ЗК України (1990 р. N 561-XII), Указами Президента України Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва №66/94 від 10.11.1994 року, Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям №720/95, ст.5 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку спадкування, як за спадкоємцем за заповітом, право на земельну частку (пай), у землі, яка перебуває у колективній власності САПТЗТ «Маяк» розміром 3,59 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала ОСОБА_3, яка померла 10 червня 1996 року відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ №0283637 виданого Буринською районною державною адміністрацією 24 лютого 2011 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №368.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Буринський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час його проголошення, в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:

Повний текст рішення виготовлено 09.07.2014 року.