Справа №
Провадження № 2/201/1763/2014р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014р.
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

в складі : головуючого - судді -
Ткаченко Н.В.

при секретарі - Кірієнко
Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ПАТ «Науково-виробниче
об'єднання «Созидатель», Виконавчого
комітету Дніпропетровської міської
ради (третя особа - Комунальне
підприємство «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» Дніпропетровської
обласної ради) про визнання недійсним
додаткової угоди, визнання частково
недійсним договору, визнання
незаконним та скасування рішення і
свідоцтва про право власності,

В С Т А Н О В И В :

07.12.2012р. ОСОБА_1 звернулася до
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська з
позовом про визнання недійсним
додаткової угоди, визнання частково
недійсним договору, визнання
незаконним та скасування рішення і
свідоцтва про право власності (а.с. №
2-10 т. № 1).

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 27.02.2013р. позовні
вимоги задоволено частково, а саме
визнано недійсною додаткову угоду № 1
до договору № П6-3-7-25 від 01.09.2004р.,
укладену 15.12.2005р. між АТЗТ «НВО
«Созидатель» та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
Визнано незаконним та скасовано
рішення виконкому Дніпропетровської
міської ради № 1889 від 27.04.2006р. в частині
оформлення права власності з видачею
свідоцтва на квартиру АДРЕСА_1 на
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Скасовано
свідоцтво про право власності ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на спірну квартиру,
видане 19.06.2006р. виконкомом
Дніпропетровської міської ради. В
решті вимог відмовлено (а.с. № 90-95 т. № 1).

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 03.09.2013р.
рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 27.02.2013р. залишено
без змін (а.с. № 182-183).

Ухвалою ВССУ від 23.04.2014р. рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 27.02.2013р. та ухвала
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 03.09.2013р. були скасовані, а
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції (а.с. № 226-228 т. №
1).

При новому розгляді справи,
позивачка, яка була допитана в судовому
засіданні 04.11.2014р. та її представник -
Мелешко (діє за дорученням від 19.08.2013р. -
а.с. № 15 т. № 2), позовні вимоги
підтримали, в обгрунтування яких
посилалися на те, що вони з ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі з
12.04.2003р. по 29.11.2011р. 01.09.2004р. між ОСОБА_2 та
АТЗТ «НВО «Созидатель» укладено
договір № П6-3-7-25 про інвестування
житлового будівництва. ОСОБА_2
сплаченому в повному обсязі
інвестиційні внески, отже останній
набув майнові права на трикімнатну
квартиру. Оскільки ці майнові права є
спільною сумісною власністю подружжя,
отже укладення додаткової угоди № 1
від 15.12.2005р., під час якої відповідач
здійснив відчуження майнових прав
подружжя, потребувало згоди дружини.
Строк позовної давності позивачка та
її представник не вважали пропущеним з
огляду на ч.2 та ч. 3 ст. 264 ЦК України,
оскільки позов, який ОСОБА_1
пред'явила 07.09.2011р. було залишено без
розгляду ухвалою суду від 18.09.2012р.

Представник відповідача - ОСОБА_2 -
адвокат ОСОБА_5 (діє за договором від
22.03.2014р. та свідоцтвом - а.с. № 16, 17 т. № 2)
позовні вимоги не визнав з підстав
пропущення позивачкою строків
позовної давності при пред'явленні
цього позову. При вирішенні питання
про строки позовної давності просив
виходити не з загальних норм,
встановлених ч.2 та ч. 3 ст. 264 ЦК України,
а зі спеціальних, а саме ч. 1 ст. 265 ЦК
України. При цьому, також звертав увагу
суду на тому, що позивачка взагалі про
«порушене право» дізналася ще на
початку 2006р., про що свідчать її
особисті записи. Представник
відповідача також звертав увагу на те,
що ні позивачка, ні її представник не
просили поновити пропущений строк
позовної давності. Просив в задоволені
позову відмовити з огляду на положення
ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
представники ПАТ «НВО «Созидатель»,
виконавчий комітет Дніпропетровської
міської ради, а також представник 3-ї
особи КП «ДМБТІ» Дніпропетровської
обласної ради в судове засідання не
з'явилися, повідомлялися про слухання
справи належним чином, про причини
неявки суд не сповістили (а.с. № 19-20, 24-27
т. № 2)

Ухвалами суду від 10.09.2014р. та 13.11.2014р.,
винесеними без виходу до нарадчої
кімнати, було вирішено розпочати
розгляд справи та закінчити розгляд
справи без участі цих 2-х
відповідачів, представників 2-х
відповідачів та представника 3-ї особи
(а.с.№ 48-50, 91-93 т. № 2).

Суд, вислухав позивачку в судовому
засіданні 04.11.2014р., представників
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 протягом всього
розгляду справи, дослідивши матеріали
справи, вважає, що в задоволені
позовних вимог слід відмовити з
огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1
перебували у зареєстрованому шлюбі з
12.04.2003р.по 29.11.2011р.Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1.
у них народилася донька ОСОБА_6(а.с.№ 12,
82 т. № 1).

01.09.2004р. між ОСОБА_2 та АТЗТ «НВО
«Созидатель» було укладено договір
№ П6-3-7-25 про
інвестування житлового будівництва,
згідно умов якого ОСОБА_2 зобов'язався
прийняти участь в інвестуванні
житлового будівництва
багатоквартирного житлового будинку
за адресою: АДРЕСА_2, а АТЗТ «НВО
«Созидатель» організувати
будівництво житлового будинку, ввести
його в експлуатацію та передати ОСОБА_2
у власність трикімнатну квартиру на
7-му поверсі площею 101,96кв.м. (а.с. № 13-21 т.
№ 1).

Встановлено, що ОСОБА_2 сплачено в
повному обсязі інвестиційні внески в
загальному розмірі 257 918грн.21коп. в
період з вересня 2004р. по травень 2005р.
(а.с. № 41 т. № 1).

15.12.2005р. між АТЗТ «НВО «Созидатель»,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено
додаткову угоду № 1 до договору №
П6-3-7-25 від 01.09.2004р. про інвестування
житлового будівництва, згідно якої
інвесторами, крім ОСОБА_2, зазначено
також ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. № 22-23 т. № 1).

Рішенням виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради № 1889
від 27.04.2006р. оформлено право власності
з видачею свідоцтва на квартиру
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Це право власності за відповідачами
оформлено на підставі договору № П6-3-7-25
від 01.09.2004р. та додаткової угоди № 1 від
15.12.2005р.

19.06.2006р. на підставі вказаного рішення
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради було
видано свідоцтво про право власності
на АДРЕСА_1, згідно якого власниками
квартири у рівних частках є ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. № 24-25 т. №1).

Внаслідок укладення договору № П6-3-7-25
від 01.09.2004р. про інвестування житлового
будівництва, відповідач набув майнові
права на трикімнатну квартиру, які є
спільною сумісною власністю подружжя.

Укладення додаткової угоди № 1 від
15.12.2005р., згідно якої ОСОБА_2 здійснив
відчуження майнових прав подружжя, на
яке згідно положень ст. 65 СК України
потребувалася згода позивачки, якої
вона не давала.

Разом з тим, суд не находить підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1,
оскільки нею пропущено трирічний
строк позовної давності.

Позивачка, та її представник такий
строк не вважали пропущеним, тому заяв
про поновлення пропущеного строку
позовної давності не заявляли.

Позиція сторони позивачки, що нею такий
строк не пропущено ґрунтувалася на
тому, що про порушення свого права вона
дізналася з довідки КП ДМБТІ № 8379 від
13.07.2009р. (а.с. № 26-27 т. № 1), з позовом до
відповідачів про визнання додаткової
угоди недійсною та іншим вимогам, вона
звернулася в перший раз 07.09.2011р., між
тим цей позов було залишено без
розгляду ухвалою Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська 18.09.2012р. (а.с. №
11, 152-153 т. № 1).

До речі, позивачка оскаржувала в
апеляційному порядку ухвалу
Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 18.09.2012р., між тим
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 06.12.2012р.
ухвала Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 18.09.2012р. була
залишена без змін (а.с. № 152-153, 154 т. № 1).
Залишив без задоволення і ВСССУ
касаційну скаргу ОСОБА_1 своєю ухвалою
від 14.02.2013р. (а.с. № 155-156 т. № 1).

Отже, на думку сторони позивачки,
пред'явленням позову 07.09.2011р. строк
позовної давності перервався, після
такого переривання перебіг такого
строку починається заново (ч.2.,3 ст. 264 ЦК
України). Тому, пред'явив вдруге ці
позовні вимоги 07.12.2012р., на її думку,
вона це зробила у межах строків
позовної давності, який слід
відраховувати вже не з 13.07.2009р., а з
07.09.2011р.

Між тим, позиція позивачки та її
представника, що строк позовної
давності слід відраховувати не з
13.07.2009р., а з 07.09.2011р., є помилковою з
огляду на застосування норм
матеріального права, оскільки
відповідно ч. 1 ст. 265 ЦК України
залишення позовних вимог без розгляду
не зупиняє перебігу позовної
давності.

Таким чином, станом на 07.12.2012р. сплинув
трирічний загальний строк позовної
давності, встановлений ст. 257 ЦК
України.

Сторона відповідача просила
застосувати строки позовної давності
при розгляді цієї цивільної справи,
заявляючи про те, що вони пропущені,
заяв же про поновлення такого строк від
сторони позивачки по справі суду не
надійшло.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якою заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Загальні норми, встановлені ч.2, 3 ст. 264
ЦК України застосуванню не підлягають,
оскільки є спеціальна норма, яка в
даному випадку підлягає застосуванню,
і це норма, встановлена ч. 1 ст. 265 ЦК
України (наведена вище).

Суд, при розгляді цієї цивільної справи
бере до уваги тільки ті докази, які
отримані в порядку, встановленому
законом.

Оскільки, позивачка не надавала згоди
на використання своїх особистих
записів, до речі, існування яких вона
не заперечувала в ході судового
засідання 04.11.2014р. (а.с. № 80-82 т. № 2), суд
керуючись положеннями ч. 1 ст. 59 ЦПК
України, не бере до уваги особисті
записи ОСОБА_1, з яких вбачається, що
вона ще з початку 2006р. була обізнана по
те, що частина квартири переоформлена
на батьків (а.с. № 86, 87-89 т. № 2).

Обговорюючи питання розподілу судових
витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, у
зв'язку із відмовою у задоволені
позовних вимог, суд не находить підстав
для повернення позивачці за рахунок
відповідачів понесених нею судових
витрат.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 65 СК України, ст. 257, ч. 1 ст.
265, ч. 4 ст. 267 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 59, 60,
169, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд , -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ПАТ
«Науково-виробниче об'єднання
«Созидатель», Виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради (третя
особа - Комунальне підприємство
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації»
Дніпропетровської обласної ради) про
визнання недійсним додаткової угоди,
визнання частково недійсним договору,
визнання незаконним та скасування
рішення і свідоцтва про право
власності - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів в апеляційний
суд Дніпропетровської області через
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська.

Суддя:

Н.В.Ткаченко