УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Макарчука М.А., суддів:
Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Маляренка А.В.,
Писаної Т.О.,розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до Демидівської сільської ради
Вишгородського району про визнання
права власності на будинок у порядку
спадкування, за касаційною скаргою
ОСОБА_7 на рішення Вишгородського
районного суду Київської області від 26
червня 2013 року та рішення апеляційного
суду Київської області від 20 серпня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з указаним позовом в якому просила
визнати за нею право власності у
порядку спадкування за законом на
житловий будинок з надвірними
будівлями та спорудами АДРЕСА_1. В
обґрунтування позову, зазначила, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її двоюрідна баба
ОСОБА_8, яка проживала у спірному
будинку та все своє майно заповіла їй.
Рішенням Вишгородського районного
суду від 21 червня 2011 року визнано
недійсним заповіт ОСОБА_8, посвідчений
12 липня 2004 року, визнано недійсним
свідоцтво про право власності за
заповітом, визнано недійсним свідоцтво
про право власності на житловий
будинок . Дане рішення вступило в
законну силу. Рішенням цього ж суду від
30 липня 2012 року встановлено факт
родинних відносин та визнано, що ОСОБА_8
є двоюрідною бабою позивача. За таких
обставин вона після її смерті має право
на спадкування за законом на підставі
ст. 1265 ЦК України. Вона звернулась до
нотаріуса із заявою про прийняття
спадщини, нотаріус видав їй свідоцтво
про право на спадщину на ощадні книжки,
але у видачі свідоцтва про право на
спадщину на будинок відмовив у зв'язку
з відсутністю правовстановлюючих
документів. Вважає, що спадкодавець
ОСОБА_8 та її покійний чоловік ОСОБА_9
разом будували та проживали у спірному
будинку, тобто створили це майно та
правомірно набули на нього право
власності в відповідності до ст. 331 ЦК
України. Ці обставини підтверджуються
будинковою книгою та актом комісії про
приймання в експлуатацію
індивідуального домоволодіння від 17
червня 1976 року. ОСОБА_9 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_8 прийняла спадщину,
але не оформила своїх спадкових прав. З
цих причин правовстановлюючі
документи на житловий будинок
відсутні. На підставі вказаного,
позивач просить визнати за нею у
порядку спадкування право власності на
вказаний будинок.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 26 червня 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 20 серпня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано і
ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено. Визнано за ОСОБА_6 право
власності на будинок з надвірними
будівлями та спорудами АДРЕСА_1 у
порядку спадкування за законом після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8.

У касаційній скарзі ОСОБА_7,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить вказані судові рішення
скасувати і передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши викладені в
касаційній скарзі доводи та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що скарга підлягає
задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
право власності на спірний житловий
будинок із надвірними будівлями та
спорудами у встановленому законом
порядку не було зареєстроване за
померлою ОСОБА_8, а тому фактично воно
відсутнє.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов,
апеляційний суд керувався тим, що
позивач є єдиним спадкоємцем померлої
ОСОБА_8, а тому визнав за нею право
власності на спадкове майно.

З таким висновком судів погодитися не
можна з огляду на наступне.

Судом встановлено та вбачається із
матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_8

У доводах касаційної скарги, ОСОБА_7
вказує на те, що його мати ОСОБА_10, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_3, є онукою ОСОБА_8,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому він є
спадкоємцем ОСОБА_8 як онук за правом
представлення за своєю матір'ю.

Станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 (день смерті
ОСОБА_8) ОСОБА_7 виповнилось 11 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України
внуки, правнуки спадкодавця спадкують
ту частку спадщини, яка належала б за
законом їхнім матері, батькові, бабі,
дідові, якби вони були живими на час
відкриття спадщини.

Згідно з частинами 4, 5 ст. 1268 ЦК України
малолітня, неповнолітня, недієздатна
особа, а також особа, цивільна
дієздатність якої обмежена, вважаються
такими, що прийняли спадщину, крім
випадків, встановлених частинами 2-4 ст.
1273 цього Кодексу. Незалежно від часу
прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття спадщини

Часом відкриття спадщини є день смерті
особи (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

З указаного вбачається, що для
правильного вирішення даного спору,
суд повинен був встановити коло всіх
можливих спадкоємців та залучити їх до
участі у справі, оскільки в даному
випадку визнання за позивачем права
власності на спадкове майно порушує
права іншого можливого спадкоємця
ОСОБА_7, який на час відкриття був
малолітнім, і в силу ч. 4 ст. 1268 ЦК
України вважається таким, що прийняв
спадщину.

Враховуючи наведене, оскаржувані
судові рішення на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК
України підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 26 червня 2013 року
та рішення апеляційного суду Київської
області від 20 серпня 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:
Л.М. Мазур А.В. Маляренко В.А. Нагорняк
Т.О. Писана