Справа № 752/9420/14-ц
Провадження №: 2/752/3911/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року Голосіївський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Пасинок
В.С.

за участю секретаря -
Тасенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до приватного
акціонерного товариства «Українська
акціонерна страхова компанія «АСКА»
про стягнення пені та 3 % річних, -

в с т а н о в и в:

у червні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача, яким з
урахуванням уточнень остаточно просив
стягнути з останнього пеню в розмірі 2
890,22 грн. та 3% річних в розмірі 456,35 грн.
(а.с. 1-6, 59-60).

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 25
березня 2014 року на перехресті вулиць
Краківська - Мініна в м. Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої застрахований ПрАТ
«УАСК «АСКА» належний йому автомобіль
НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження.

Звернувшись до страхової компанії в
порядку та строки, визначені умовами
укладеного з нею договору
добровільного страхування наземного
транспорту СТД № 3288214 від 12 лютого 2014
року, страхового відшкодування він не
отримав з огляду на відмову компанії у
її здійсненні.

Однак, 02 липня 2014 року страхова
компанія все-таки перерахувала на його
користь страхове відшкодування в
розмірі 102 819,59 грн., таким чином
визнавши факт настання страхового
випадку. Разом з тим зазначене
відшкодування було проведено з
порушенням термінів, визначених
договором добровільного страхування
наземного транспорту СТД № 3288214 від 12
лютого 2014 року, через що ПрАТ «УАСК
«АСКА» зобов'язаний сплатити на його
користь пеню з розрахунку подвійної
ставки НБУ на початок заборгованості в
розмірі 2 890,22 грн. та 3% річних в розмірі
456,35 грн.

В судовому засіданні представник
позивача позов з урахуванням його
уточнень підтримав та просив суд
задовольнити в повному обсязі,
виходячи з обставин, викладених у
позовній заяві.

Відповідач, будучи в установленому
законом порядку повідомленим про час
та місце розгляду справи, явку свого
представника в судове засідання не
забезпечив. Проте, в ході розгляду
справи надав письмові заперечення на
позов, в яких просив суд відмовити
ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог з
огляду на їх безпідставність та
необґрунтованість, оскільки страховою
компанією були проведені всі необхідні
виплати у чітко визначені договором
добровільного страхування наземного
транспорту СТД № 3288214 від 12 лютого 2014
року строки і після отримання всіх
необхідних документів від позивача
(а.с. 36-39).

Заслухавши представника позивача, який
не заперечував проти розгляду справи
за відсутності відповідача, дослідивши
матеріали справи, суд встановив
наступне.

Судом встановлено, що 12 лютого 2014 року
між сторонами у справі укладено
договір СТД № 3288214 добровільного
страхування наземного транспорту, а
саме: автомобіля НОМЕР_1, за програмою
«Прем'єр - форте»(а.с. 7-15).

За умовами вказаного договору одним із
страхових ризиків за цим договором є
«Збиток» - пошкодження або знищення
транспортного засобу або його частин
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди (а.с. 7-8).

Згідно положень розділу 5 договору
страховик здійснює виплату страхового
відшкодування безготівково протягом 15
днів після оформлення і складання
страхового акту.

Страховий акт оформлюється
страховиком на підставі письмової
заяви страхувальника та документів, що
підтверджують факт настання
страхового випадку, його причини та
обставини, а також розмір заподіяного
збитку. Строк складання страхового
акта - один робочий день після
одержання всіх необхідних документів
(а.с. 13).

Судом встановлено, що 25 березня 2014 року
на перехресті вулиць Краківська -
Мініна в м. Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої застрахований ПрАТ
«УАСК «Аска» належний йому автомобіль
НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження
(а.с. 22-23).

Згідно постанови Дніпровського
районного суду м. Києва від 11 квітня 2014
року винним у порушенні Правил
дорожнього руху, що, як наслідок,
потягло за собою вчинення даної
дорожньо-транспортної пригоди, визнано
водія автомобіля НОМЕР_1 - ОСОБА_1.(а.с. 24).

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкова для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено постанову суду, з питань, чи
мали місце ці дії та чи вчинені вони
цією особою.

З огляду на викладене та враховуючи, що
вищевказана постанова суду на даний
час не скасована і набрала чинності,
суд дійшов до висновку про те, що
позивач звільнений від доказування
обставин події, що стала приводом для
звернення до суду з цим позовом.

Судом встановлено, ОСОБА_1 на виконання
умов договору добровільного
страхування було повідомлено страхову
компанію про настання страхового
випадку та надано у визначені
договором строки всі необхідні
документи, останнім з яких є заява від 26
березня 2014 року на виплату страхового
відшкодування. Вказане стороною
відповідача в розрізі положень ст. ст.
57-59 ЦПК України спростовано не було.
Посилання відповідача на те, що
останній документ, зокрема, заява на
виплату страхового відшкодування,
позивачем була подана лише 21 травня 2014
року, не приймається судом до уваги та
розцінюється ним як спосіб захисту
відповідачем своїх інтересів, з огляду
на те, що, як було встановлено в ході
судового розгляду справи, заява ОСОБА_1
від 21 травня 2014 року була повторною. Нею
позивач просив анулювати його заяву
від 26 березня 2014 року з огляду на зміну
банківських реквізитів (а.с. 67).

Отже, звернувшись до страхової
компанії, позивач ОСОБА_1 лише 02 липня
2014 року на підставі страхового акта від
24 червня 2014 року отримав страхове
відшкодування в розмірі 102 819,59 грн. (а.с.
40-42).

Згідно зі ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею ст. 627 ЦК України закріплено
принцип свободи договору, у
відповідності до якого сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено,
що зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Зважаючи на підписання договору від 12
лютого 2014 року обома сторонами, суд
приходить до висновку про те, що
укладаючи останній, сторони діяли
вільно, на власний розсуд, вибираючи
контрагента та визначаючи умови
договору. Доказів на підтвердження
зворотного в розпорядження суду не
надано і в ході розгляду справи не
здобуто.

Отже, на думку суду, підписавши 12 лютого
2014 року договір добровільного
страхування наземного транспорту СТД
№ 3288214, відповідач погодився з усіма
його умовами.

Згідно п. 7.4. договору від 12 лютого 2014
року за невиконання чи неналежне
виконання умов цього договору сторони
несуть відповідальність відповідно до
умов цього договору, правил
страхування, зазначених у п. 1.2. цього
договору, і чинного законодавства
України.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог ЦК України.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом (ст. 611 ЦК
України).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

У разі несплати страховиком
страхувальникові або іншій особі
страхової виплати страховик
зобов'язаний сплатити неустойку в
розмірі, встановленому договором або
законом (ч. 1 ст. 992 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Право на неустойку виникає незалежно
від наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання (ч.1 ст. 550 ЦК
України).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року
положення статті 625 ЦК не
застосовуються до відносин з
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки, оскільки
відшкодування шкоди є
відповідальністю, а не грошовим
зобов'язанням, яке виникає з договірних
зобов'язань. Винятком є
відповідальність страховика (стаття 992
ЦК).

Згідно п. 21 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року при
безпідставній відмові у виплаті
страхового відшкодування, крім
наслідків, передбачених договором,
страховик, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
страхувальника зобов'язаний сплатити
йому суму страхової виплати з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Зважаючи на вище викладене, суд
приходить до висновку про
обґрунтованість позиції позивача щодо
пропуску ПрАТ «УАСК «Аска» термінів ,
визначених умовами укладеного
сторонами договору добровільного
страхування наземного транспорту СТД
№ 3288214 від 12 лютого 2014 року, а тому суд
знаходить обґрунтованою вимогу
позивача щодо стягнення з ПрАТ «УАСК
«Аска» пені та трьох відсотків річних
за весь час прострочення виплати
страхового відшкодування, через що
позов підлягає задоволенню.

До того ж, вважаючи вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача пені в
розмірі 2 890,22 грн. та трьох відсотків
річних в розмірі 456,35 грн.
обґрунтованими та доведеними в повному
обсязі, суд приходить до висновку про
те, що розмір останніх є також
доведеним з боку позивача, як того
вимагає ст. 60 ЦПК України, через що
вважає за можливе покласти в основу
судового рішення проведений позивачем
розрахунок зазначених сум.

Питання судових витрат слід вирішити у
відповідності до вимог ст. ст. 88, 89 ЦПК
України.

На підставі викладеного, ст. ст. 6, 509, 525,
526, 549, 611, 612, 625, 979, 988, 992 ЦК України, ст. ст.
25, 26 Закону України «Про страхування»
від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР, п. п. 4, 21
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4, ст.
ст. 10, 11, 15, 57-60, 61, 81, 88, 89, 174, 212- 215, 218 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до приватного
акціонерного товариства «Українська
акціонерна страхова компанія «АСКА»
про стягнення пені та 3 % річних -
задовольнити.

Стягнути з приватного акціонерного
товариства «Українська акціонерна
страхова компанія «АСКА» (83052, м.
Донецьк, пр. Ілліча, буд. 100, ) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
адреса: АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) пеню у розмірі 2 890 (дві
тисячі вісімсот дев'яносто) грн. 22 коп.
та три відсотки річних в розмірі 456
(чотириста п'ятдесят шість) грн. 35 коп.

Стягнути з приватного акціонерного
товариства «Українська акціонерна
страхова компанія «АСКА» (83052, м.
Донецьк, пр. Ілліча, буд. 100, ) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
адреса: АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 1 061
(одна тисяча шістдесят одна) грн. 66 коп.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подання через Голосіївський районний
суд м. Києва апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
В.С. Пасинок