Справа № 548/321/14-ц
Провадження №6/548/104/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2014 року Хорольський районний суд Полтавської області у складі: головуючого - судді Старокожко В.П.,

при секретарі Листопад В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол подання старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Хорольського районного управління юстиції Полтавської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України ,-

В С Т А Н О В И В:

17 листопада 2014 року старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Хорольського районного управління юстиції (далі по тексту ВДВС) ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Своє подання мотивував тим, що на виконанні у ВДВС перебуває зведене виконавче провадження про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 47450 грн. у відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_4 47450 грн. у відшкодування моральної шкоди, малолітнього ОСОБА_5 в особі його матері ОСОБА_6 37450 грн. у відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_7 у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_8 по 37450 грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього на загальну суму 207 250 грн. Вказує, що боржником самостійно виконавчі документи не виконуються, кошти не сплачуються, майна у його власності немає, він умисно ухиляється від виконання судового рішення, а тому є підстави для обмеження у праві його виїзду за кордон.

Виконуючи вимоги ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, з метою негайного розгляду подання суд не повідомляв про місце та час розгляду справи та не викликав в судове засідання всіх сторін та заінтересованих осіб, обмежившись викликом в судове засідання ініціатора подання.

Ініціатор подання в судовому засіданні своє клопотання підтримав, з підстав зазначених у ньому.

Вивчивши матеріали додані до подання, суд на підставі встановлених фактичних обставин справи приходить до наступних висновків.

Випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України визначено в Законі України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» (далі по тексту Закон).

За змістом п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 зазначеного Закону громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобовязань.

Частиною 4 вказаної статті Закону передбачено, що паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено в випадках, передбачених п.п. 1-9 ч. 1 цієї статті.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право в разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Згідно з ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд, системно аналізуючи норми ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України»(зі змінами, в редакції Закону №2677 від 04.11.2010 року) та зміст ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» вважає, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань; при цьому, наявність лише самого зобов'язання не є підставою для обмеження керівника боржника у праві виїзду за межі України. Крім цього, факт ухилення має підтверджуватись сукупністю доказів, які повинен надати суду заявник (відділ ДВС), а також, виходячи з положень ст.ст.11,60 ЦПК України заявник зобов'язаний довести обставини того, що боржник дійсно ухиляється від виконання рішення суду.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт для виїзду за кордон і з цією метою має намір та реальну можливість вибути за межі України, з метою уникнення від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду чи іншого органу (посадової особи). Таке обмеження може бути встановлено лише строком до виконання боржником своїх зобовязань.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Хорольського районного суду від 29 квітня 2014 року по цивільній справі № 548/321/14-ц позивачам по вказаній справі області видано виконавчі листи про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 у власних інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_8, ОСОБА_6 в інтересає малолітнього ОСОБА_5 моральної шкоди на загальну суму 207 250 грн.

За вказаними виконавчими документами 02.07.2014 року ВДВС Хорольсього РУЮ відкрито виконавчі провадження, які зведено в одне виконавче провадження..

Станом на 17.11.2014 року сума заборгованості ОСОБА_2 перед стягувачами становить 207 250 грн.

Разом з тим, суд вважає, що наявність даної суми заборгованості не свідчить про ухилення боржника від виконання зобовязання покладеного на нього рішенням суду, виходячи із фактичних обставин справи.

суд констатує, що дійсно в матеріалах подання маються дані, що ініціатором подання вживалися заходи, щодо виявлення у власності боржника як рухомого так і нерухомого майна.

Згідно наявних в матеріалах виконавчого провадження документів вбачається, що у власності боржника ОСОБА_2 майна на яке б міг звернути стягнення державний виконавець немає.

Також з самого подання та матеріалів зведеного виконавчого провадження вбачається, що у ОСОБА_2 закордонного паспорту немає, тому підстав вважати, що вказаний боржник може виїхати до країн, куди можливий вїзд лише із закордонним паспортом немає.

Також з матералів подання не вбачається, що боржник ОСОБА_2 має намір виїхати до Російської Федерації чи Республіки Білорусь.

Той факт, що вїзд до вказаних держав можливий із паспортом громадянина України, беззаперечно не вказує, що боржник ОСОБА_2 має намір туди виїхати, саме з метою ухилення від виконання судового рішення.

Саме встановлення та доведення таких даних є обовязковою умовою для встановлення щодо боржника тимчасового обмеження права виїзду за межі України.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 умисно ухиляється від виконання обовязку за рішенням суду, хоча має можливість його виконувати, чи має дохід, який приховує від державного виконавця, в поданні та матеріалах доданих до нього не має.

Державний виконавець в судовому засіданні не навів мотивів доцільності та ефективності встановлення щодо останнього обмеження у праві виїзду за межі України, а наявність самої заборгованості (при відсутності грошових вкладів, при накладеному арешті на рухоме та нерухоме майно боржника, тощо) не є автоматичною підставою для обмеження громадянина у праві виїзду за межі території України.

Відповідно, посилання відділу ДВС на значну суму заборгованості боржника ОСОБА_2 не спростовує висновку про те, що даних про саме ухилення вищевказаного боржника від виконання покладених на нього зобов'язань в даний час не вбачається, з урахуванням і того, що на його рухоме та нерухоме майно, а також рахунки вже державним виконавцем накладено арешт.

Суд наголошує, що застосування таких обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід, і лише в тому випадку коли в застосуванні такого заходу є реальна необхідність.

Вказаний захід не може бути застосовано як кару за неналежне виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального і процесуального права, суд вважає, що наведені в поданні державного виконавця обставини не можуть бути в даному випадку визнані такими, що свідчать про умисне ухилення боржника від виконання судових рішень в контексті положень ст. 377-1 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» та ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та про його намір виїхати за межі України з метою уникнення виконання судових рішень.

Відсутність в матеріалах доданих до подання та досліджених судом матеріалах зведеного виконавчого провадження данних, про те, що боржник ОСОБА_2, в період вчинення ініціатором подання виконавчих дій хоч раз виїздив за межі України, для чого потрібні кошти, що могли б бути звернені держвиконавцем в рахунок погашення заборгованості, дають суду підстави обгрунтовано вважати, про безпідставність вказаного подання, яке на дімку суду носить формальний характур, а тому не може бути задоволене.

Керуючись ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», 377-1 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Хорольського районного управління юстиції про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві виїзду за межі України.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області через Хорольський районний суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий: