АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/ 103/14 Справа
Головуючий у 1 й інстанції - Циганков
Доповідач - Каратаєва Л.О У Х В А Л А
Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Дніпропетровської області в
головуючого - Каратаєвої Л.О.
суддів: - Козлова С.П.,
при секретарі - Кочержинській А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 23 серпня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про поділ спільного майна подружжя, -
23 серпня 2013 року Бабушкінським
районним судом м. Дніпропетрвоська
ухвалено рішення, яким позовну заяву
ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного
майна подружжя задоволено частково.
Вирішено в порядку розподілу
майна, що є спільною сумісною власністю
подружжя, виділити у власність ОСОБА_5 ?
частину квартири АДРЕСА_1. Виділити у
власність ОСОБА_4 ? частину квартири
Не погодившись з вказаним
рішенням суду, ОСОБА_4 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5
відмовити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити
з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 20.01.2001 року по
червень 2009 р. (а.с. 4, 6).

За час шлюбу сторонами було
придбано квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
договором купівлі-продажу від 23.10.2001 р.
(а.с.5). Квартиру зареєстровано на ім'я
відповідача.

Відповідно до ст.ст. 60, 61, 68, 70, 71 СК,
вказане майно є спільним сумісним
майном подружжя та у разі поділу,
частки такого майна є рівними, якщо
подружжя не дійшли іншої згоди. Розмір
доходів, що отримували жінка (чоловік)
під час шлюбу, не впливають на розмір
частки в майні подружжя.

Суд першої інстанції, задовольняючи
частково позов ОСОБА_5 та визнаючи за
ним право власності на ? частину
квартири, обґрунтовано застосував
зазначені норми закону, вірно
встановив правовідносини, що склалися
між сторонами та надав їм правильну
правову оцінку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
просить скасувати вищезазначене
рішення суду та в задоволенні позовних
вимог відмовити. В обґрунтування
скарги зазначила, що право власності на
спірну квартиру вона набула згідно
договору купівлі-продажу від 23.02.2011
року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4
(а.с. 72-73), тобто після розірвання шлюбу з
позивачем, отже спірна квартира є
особистою її власністю.

Однак з такими доводами
апелянта погодись неможливо.

З матеріалів справи
вбачається, що 24 грудня 2008 року ухвалою
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська визнано мирову угоду
по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4
про стягнення суми боргу (а.с.11). Згідно
зазначеної мирової угоди ОСОБА_4 в
рахунок погашення боргу за договором
безпроцентної цільової позики від 15
березня 2000 року передала у власність
ОСОБА_7 спірну квартиру. Ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 10 липня 2012 р. ухвалу
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 24 грудня 2008 року
скасовано.

Згідно договору дарування від
29.07.2009 р. ОСОБА_7 (батько відповідачки)
подарував спірну квартиру ОСОБА_6, а
остання, згідно договору дарування від
04.02.2011 р. подарувала спірну квартиру
ОСОБА_4

Вказані обставини свідчать про
намагання відповідачки уникнути
розподілу спірної квартири шляхом
укладання низки договорів з метою
оформлення права власності на себе
після розлучення з позивачем.

Проте, вказані договори не можуть
бути прийняті до уваги та суд першої
інстанції вірно зазначив і з цим
погоджується судова колегія, оскільки
внаслідок скасування ухвали про
затвердження мирової угоди, ОСОБА_7 не
набув право власності, а відтак і
розпорядження спірною квартирою, тому
вона вважається власність
відповідачки з 23.10.2001 р., а тому суд
першої інстанції ухвалив законне та
обґрунтоване рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам ст.ст. 213, 214 ЦПК.
Доводи апеляційної скарги
правильність рішення не спростовують.
Посилання на необхідність визнання
договорів дарування від 29.07.2009 р. та від
04.02.2011 р. недійсними суперечать
положенню п.10 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 06.11.2009 р. № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», яким
визначено, що не підлягають
задоволенню позови власників майна про
визнання недійсними наступних
правочинів щодо відчуження цього
майна, які були вчинені після
недійсного правочину.

Таким чином, апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції залишенню без змін.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
відхилити.

Рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 23 серпня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді