АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-й інстанції: Шум С.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Семенюк
Т.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 на рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 23 липня 2014
року у справі за позовом Комунального
підприємства з питань будівництва
«Житлоінвестбуд-УКБ» до ОСОБА_1, треті
особи: Комунальне підприємство з
експлуатації і ремонту житлового фонду
«Житло-сервіс», Приватне будівельне
підприємство «Еталон-2В» про виселення
із житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 рокупредставник позивача
звернувся в суд із зазначеним позовом,
в якому просив виселити гр. ОСОБА_1 з
квартири АДРЕСА_1 без надання їй іншого
жилого приміщення та вирішити питання
судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що у
липні 2012 року КП «Житлоінвестбуд - УКБ»
стало відомо, що квартира АДРЕСА_1, яка
залишилась не реалізованою та належить
позивачу на праві власності, зайнята
громадянкою ОСОБА_1 без жодних на те
правових підстав.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 23 липня 2014 року - позов
задоволено.

Виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення.
Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення та ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову, посилаючись на те,
що суд ухвалив його з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує на те, що із умов
Інвестиційно-підрядного договору
вбачається, що предмет договору не
відповідає приписам ст. 875 ЦК України,
ст. 318 ГК України, цей договір не є
виключно договором будівельного
підряду, а містить елементи інших видів
договорів, зокрема, договорів, що
регулюють інвестиційні відносини, а
тому КП з питань будівництва
«Житлоінвестбуд-УКБ» не є власником
будівель.

Крім того, у тексті Акту про приймання в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта відсутнє посилання на
Інвестиційно-підрядний договір, у
складі приймальної комісії відсутні
представники Інвестора, що не дає
правових підстав вважати об'єкти
будівництва за Інвестиційно-підрядним
договором та Актом тотожними.

Зазначає, що позивач не підтвердив
жодним доказом, що він здійснював чи
мав намір здійснити «реалізацію»
квартири, а відповідач перешкодив йому.

В судовому засіданні представник
апелянта скаргу підтримала.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи позов, суд виходив з його
доведеності та обґрунтованості.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та грунтується на вимогах
закону.

Згідно зі ст.331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва. Якщо договором
або законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації. До
завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Відповідно до ч. 1 ст. 876 ЦК України,
власником об'єкта будівництва або
результату інших будівельних робіт до
їх здачі замовникові є підрядник.

Щодо моменту виникнення права
власності на новостворене нерухоме
майно встановлені особливості,
передбачені ч. 2 ст. 331 ЦК, відповідно до
якої право власності на новостворене
нерухоме майно виникає з моменту
завершення будівництва. Якщо договором
або законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту
прийняття його до експлуатації
(прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів регулюється
Порядком, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 13
квітня 2011 р. №461). Якщо право власності
на нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації (систему органів державної
реєстрації прав становлять
центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері державної реєстрації
прав, та структурні підрозділи
територіальних органів Міністерства
юстиції України, які забезпечують
реалізацію його повноважень та є
органами державної реєстрації прав -
ст. 6 Закону №1952-IV).

Положення ч. 2 ст. 331 ЦК слід розуміти у
системному зв'язку із положенням ст. 182
ЦК щодо державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухомі речі, яка не передбачає ніяких
винятків. Як правило, усі об'єкти
нерухомого майна, зважаючи на свою
специфіку, після завершення
будівництва підлягають прийняттю до
експлуатації та державній реєстрації.

Судом встановлено, що між КП
«Житлоінвестбуд-УКБ», ДГО
«Житло-Інвест» та ПБП «Еталон-2В» 30.09.2002
р. був укладений
інвестиційно-підрядний договір № 1/17 на
виконання робіт при будівництві
житлового будинку АДРЕСА_1. (а.с. 6-10).

Відповідно до актів про приймання в
експлуатацію закінченого будівництва
об'єкту секції 1-а та 1-6 у житловому
будинку АДРЕСА_1 введені в експлуатацію
30.06.2004 p., а секції 1-в, 1-г, 1-д введені в
експлуатацію 29.12.2004 р. (а.с. 12-13, 14-15).

Сторонами по справі не заперечується,
що в квартирі АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1
(а.с. 55-87).

Листами від 07.08.2012 р. та 12.10.2012 p. позивач
неодноразово повідомляв ОСОБА_1 та
третю особу ПБП «Еталон-2В» про
необхідність звільнити спірну
квартиру (а.с. 4,5).

Проте, листи залишилися без виконання
і ОСОБА_1 продовжує займати квартиру
без законних на те підстав.

Таким чином, вірним є висновок суду про
те, що ОСОБА_1 проживає в
квартиріАДРЕСА_1 незаконно, а тому вона
підлягає виселенню.

Апеляційна інстанція погоджується з
тим, що моментом виникнення права
власності на новостворене нерухоме
майно є державна реєстрація.

Проте, оскільки позивач прийняв
будинки в експлуатацію, він має право
на усунення перешкод у користуванні
ними (наприклад здійснити державну
реєстрацію) шляхом виселення ОСОБА_1 із
спірної квартири.

Твердження апелянта про те, що КП
«Житлоінвестбуд-УКБ» не є належним
позивачем по справі, є безпідставними,
оскільки позивач актами про приймання
в експлуатацію закінченого
будівництва прийняв новостворене
нерухоме майно в оперативне
управління.

Не заслуговують на увагу суду
посилання апелянта на невідповідність
Інвестиційно-підрядного договору
вимогам закону, оскільки ОСОБА_1 не є
його стороною і цим договором права її
не порушені.

Апелянт як на підставу задоволення
своєї скарги посилалася на те, що вона
сплачувала по рахунках за житлово -
комунальні послуги і має право на
проживання у квартирі, проте такі
твердження є надуманими, оскільки це не
є підставою для відмови у задоволенні
позову, а лише підтвердженням факту
отримання цих послуг споживачем та
обов'язок сплатити ці послуги.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи,
які б давали підстави до скасування
рішення суду, оскільки при розгляді
справи у апеляційному суді скаржник не
надав будь - яких переконливих доказів
на спростування висновків суду першої
інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 23 липня 2014 року в справі
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий
Судді