Справа № 509/5710/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року Овідіопольський
районний суд Одеської області в складі
:

судді Гандзій Д.М.

при секретарі Сідих С.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в смт.Овідіополь
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання частково недійсним
договору купівлі-продажу садового
будинку, -

В С Т А Н О В И В :

17 грудня 2013 року, позивачка звернулася
до суду з позовом, в якому просила суд
визнати частково недійсним
нотаріально-посвідчений договір
купівлі-продажу незакінченого
будівництвом, готовністю 8 % садового
будинку від 21.07.2000 р. (реєстр. № 1691), який
розташований за адресою : АДРЕСА_1,
посилаючись на те, що однією з умов
вказаного договору була передбачена
реєстрація цього договору в
Овідіопольському РБТІ після здачі
будинку в експлуатацію. Однак,
враховуючи той факт, що зазначений у
договорі садовий будинок до цього часу
недобудований позивачкою, вказана
умова договору перешкоджає позивачці
відчужити садовий будинок, що порушує
її права як власниці нерухомого майна,
у зв'язку з чим, позивачка просила суд
визнати недійсним вказаний договір
купівлі-продажу в частині реєстрації
договору у Овідіопольському РБТІ після
здачі будинку в експлуатацію.

В судове засідання позивачка не
з`явилась, про дату, час та місце
судового розгляду була повідомлена
належним чином, однак надала суду
письмову заяву, в якій посилаючись на
ст. 158 ЦПК України повністю підтримала
позов і просила суд, слухати справу без
її участі (а.с. 10,17).

Відповідач в судове засідання не
з`явився, про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, однак надіслав суду
письмову заяву, в якій повністю визнав
позов та з посиланням на ст. 158
ЦПК України, просив суд слухати справу
за його відсутністю (а.с. 15,16).

Дослідивши матеріали справи та
додатково надані докази, суд вважає, що
в позові слід відмовити з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК
України, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України
передбачено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Сторони мають право
обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Виходячи з приписів статті 59 ЦПК
України, суд не бере до уваги докази,
які одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України
вказує, що кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно із ст. 202 ЦК України -
правочином є дія, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Дво - чи
багатосторонніми правочинами є
погоджена дія двох або більше сторін.

Умовами статті 203 ЦК України
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом та має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України передбачено -
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним (презумпція правомірності
правочину).

Виходячи з приписів ст. 215 ЦК України
вбачається, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Частиною 3 статті 331 ЦК України
передбачено, що до завершення
будівництва (створення майна) особа
ввжається власником матеріалів,
обладнання тощо, які були використані в
процесі цього будівництва (створення
майна). У разі необхідності особа,
зазначена в абзаці першому цієї
частини, може укласти договір щодо
об'єкта незавершеного будівництва,
право власності на який реєструється
органом, що здійснює державну
реєстрацію прав на нерухоме майно на
підставі документів, що підтверджують
право власності або користування
земельною ділянкою для створення
об'єкта нерухомого майна, дозволу на
виконання будівельних робіт, а також
документів, що містять опис об'єкта
незавершеного будівництва.

Згідно із ст.ст. 655-657 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму. Предметом договору
купівлі-продажу може бути товар, який є
у продавця на момент укладення
договору або буде створений (придбаний,
набутий) продавцем у майбутньому.
Договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Пунктами 7,20 Постанови Пленуму ВСУ
№ 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» передбачено -
правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Пунктом 9 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України передбачено - до
договорів, що були укладені до 01.01.2004 р.
і продовжують діяти після набрання
чинності ЦК України, застосовуються
правила цього Кодексу щодо підстав,
порядку і наслідків зміни або
розірвання договорів окремих видів
незалежно від дати їх укладення.

Частинами 1 та 2 статті 651 ЦК України
передбачено, що зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом. Договір може
бути змінено або розірвано за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.

У відповідності до приписів ст. 652 ЦК
України - у разі істотної зміни
обставин, якими сторони керувалися при
укладенні договору, договір може
змінений або розірваний за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
зобов'язання. Зміна обставин є
істотною, якщо змінилися настільки, що,
якби сторони могли це передбачити, вони
не укладали б договір або укладали б
його на інших умовах. Зміна договору у
зв'язку з істотною зміною обставин
допускається за рішенням суду у
виняткових випадках, коли розірвання
договору суперечить суспільним
інтересам або потягне для сторін шкоду,
яка значно перевищує затрати,
необхідні для виконання договору на
умовах, змінених судом.

Згідно із ч. 3 ст. 653 ЦК України - якщо
договір змінюється або розривається у
судовому порядку, зобов'язання
змінюється або припиняється з моменту
набрання рішенням суду про зміну або
розірвання договору законної сили.

Суд встановив, що 21.07.2000 р., між ОСОБА_3,
який діяв по довіреності від
відповідача ОСОБА_2 (продавця) та
позивачкою ОСОБА_1 (покупцем) були
укладені два нотаріально-посвідчених
договори купівлі-продажу земельної
ділянки НОМЕР_1 площею 0,060 га для
ведення садівництва (реєстр. № 1690) та
незакінченого будівництвом садового
будинку НОМЕР_1, готовністю 8% -
розташованих за адресою : АДРЕСА_1
(реєстр. № 1691) (а.с. 4,5).

Після укладення вищевказаного
договору купівлі-продажу земельної
ділянки, позивачкою був отриманий
державний акт на своє ім.`я серії ЯЛ №
747395 від 10.06.2010 р. (а.с. 6).

Як з`ясував суд, в договорі
купівлі-продажу садового будинку від
21.07.2000 р. (реєстр. № 1691), нотаріусом було
зазначено певну умову стосовно
придбаного незавершеного будівництвом
садового будинку, готовністю 8%, а саме
вказано, що цей договір підлягає
реєстрації у Овідіопольському
районному бюро технічної
інвентаризації Одеської області після
здачі будинку в експлуатацію (а.с. 5,11-14).

З позову вбачається, що садовий
будинок, який предметом договору
купівлі-продажу до цього часу
недобудований позивачкою, і вказана
умова договору, зазначена нотаріусом -
перешкоджає позивачці відчужити
недобудований садовий будинок, який
належить їй на праві власності, що
порушує її права як власниці
нерухомого майна щодо вільного
розпорядження та володіння вказаним
будинком, тобто порушує вимоги ст. 331 ЦК
України, а тому на думку суду, позов
підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10,11,57-60,154,209,212-215,218 ЦПК
України,
ст.ст. 202-204,331,651-653,655-657 ЦК
України, Постановою Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», суд, -

В И Р І Ш И В :

1. ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
частково недійсним договору
купівлі-продажу садового будинку -
задовольнити ;

2. Визнати недійсним
нотаріально-посвідчений договір
купівлі-продажу незавершеного
будівництвом садового будинку НОМЕР_1,
готовістю 8%, який знаходиться за
адресою : АДРЕСА_1 , посвідченого
приватним нотаріусом Овідіопольського
районного нотаріального округу
Одеської області ОСОБА_4 від 21.07.2000 р.
(реєстр. № 1691) - в частині реєстрації
вказаного договору у Овідіопольському
районному бюро технічної
інвентаризації Одеської області після
здачі будинку в експлуатацію.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10 денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Суддя
Гандзій Д.М.