АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2565/14
Головуючий в 1 інстанції Маренич С.О.
Справа 198/727/13
Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

Головуючої - судді
Кочкової Н.О.,

суддів -
Ткаченко І.Ю., Максюти Ж.І.,

при секретарі -
Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Приватного підприємства «Лан», третя
особа відділ Держземагенства в
Юр'ївському районі Дніпропетровської
області про визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Юр'ївського районного суду
Дніпропетровської області від 21 січня
2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2013 року позивач звернувся
до суду з вищезазначеним позовом, в
обґрунтування якого посилався на те, що
15 вересня 2008 року між ним та ПП «Лан»
було укладено договір оренди земельної
ділянки площею 7,941га, строком на десять
років, який було зареєстровано у
Дніпропетровській регіональній філії
державного підприємства Центр
державного земельного кадастру» 10
квітня 2009 року. У цей же день позивач
передав відповідачу земельну ділянку
за актом прийому-передачі. Позивач
зазначав, що відсутність в договорі
однієї із істотних умов, передбачених
статтею 15 Закону України «Про оренду
землі» є підставою для відмови в його
державній реєстрації, а також для
визнання договору недійсним. У
вищевказаному договорі відсутній
кадастровий номер земельної ділянки та
умова про передачу у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки. Посилаючись
на ст.ст. 203,215 ЦК України позивач просив
визнати вказаний договір оренди
земельної ділянки недійсним (а.с.3-4).

Рішенням Юр'ївського районного
суду Дніпропетровської області від 21
січня 2014 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки -
відмовлено (а.с.58-65).

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового про
задоволення позову (а.с. 75-79).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що між
сторонами 15 вересня 2008 року було
укладено договір оренди земельної
ділянки площею 7,941 га, яка знаходиться
на території Чернявщинської сільської
ради Юр'ївського району
Дніпропетровської області. Земельна
ділянка належить позивачеві на праві
власності на підставі державного акту
серії ІV-ДП № 006479 від 21 січня 2002 року
(а.с. 6). Строк дії договору: десять років
із сплатою орендної плати за кожен
календарний рік терміну дії договору.

Пунктом 18 Договору оренди землі
передбачено, що передача земельної
ділянки в оренду здійснюється без
розроблення проекту її відведення.
Передача земельної ділянки орендарю
здійснюється у п'ятиденний строк після
державної реєстрації договору за
актом її приймання-передачі (п. 20
Договору). Даний договір був
зареєстрований у Павлоградському
відділі Дніпропетровської
регіональної філії державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру» 10 квітня 2009 року
за № 99, про що мається
відповідний запис в договорі (а.с.49), а
відтак останній є укладеним. Передачу
земельної ділянки, якою користується
відповідач здійснено за актом її
приймання - передачі від 10 квітня 2009
року (а.с.50).

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог суд першої інстанції
посилався на те, що підстави, зазначені
позивачем, належними та допустимими
доказами не підтверджені, а тому
відсутні підстави для визнання
договору оренди земельної ділянки
недійсним.

Вказані висновки відповідають
матеріалам справи та вимогам закону.

Так, статтею 15 Закону України "Про
оренду землі" встановлено, що
відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, є підставою для визнання
договору недійсним відповідно до
закону. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Згідно ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Із матеріалів справи вбачається,
що позивачем заявлялись позовні вимоги
про визнання договору оренди
недійсним. Підстави недійсності
правочинів зазначені у ст. 203, ст. 215 ЦК
України, але жодних підстав для
визнання вказаного правочину
недійсними у судовому засіданні не
було встановлено, посилання позивача
на те, що вказані договір протирічать
вимогам закону, не знайшли свого
підтвердження.

Так, укладаючи договір оренди 15
вересня 2008 року сторони визначили його
зміст та умови, а відповідно до ч. 1 ст.
638 ЦК України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Посилання позивача на відсутність в
договорі кадастрового номеру
земельної ділянки та умови передачі в
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки
не свідчить про його недійсність.
Оскільки ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» в редакції на час
підписання сторонами договору оренди
землі не було передбачено необхідності
зазначення в них умов передачі у
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки.
Зміни до ст. 15 Закону України «Про
оренду землі», якими було передбачено
необхідність зазначення в договорі
оренди землі такої умови, внесено
Законом України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
сприяння будівництву» від 16 вересня 2008
року № 509-VI, який набрав чинності 14
жовтня 2008 року, тобто після підписання
сторонами договору оренди землі і
погодження ними його умов.

Крім того, позивачем не надано жодних
доказів, які б свідчили про істотне
порушення його законних прав у зв'язку
з відсутністю у договорі оренди землі
такої умови, як умови передачі в
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки
та кадастрового номеру земельної
ділянки. Вказана правова позиція
висловлена Верховним Судом України в
постанові від 25 грудня 2013 року.

Доводи апеляційної скарги про те,
що відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, є підставою для
відмови в державній реєстрації та
визнання вказаного договору недійсним
- не спростовує правильності висновків
суду оскільки згідно із ч. 1 ст. 210 ЦК
України та ч. 1 ст. 20 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди землі
підлягає державній реєстрації, яка
відбулась 10 квітня 2009 року, після чого
він відповідно до ст. 18 Закону України
«Про оренду землі» набирає чинності.
Після реєстрації спірного договору
ОСОБА_1 не звертався до орендаря про
зміну умов договору та не вважав його
умови такими, що суперечать закону.

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються, і не
спростовують висновків суду 1
інстанції, яким у досить повному обсязі
з'ясовані права та обов'язки сторін,
обставини справи, доводи сторін
перевірені і їм дана належна оцінка,
порушень норм матеріального та
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
чи зміни рішення - не встановлено,
справа розглянута в межах позовних
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
є законним і обґрунтованим, і його слід
залишити без змін

Керуючись ст.307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Юр'ївського районного суду
Дніпропетровської області від 21 січня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: