Справа № 460/1922/13
Головуючий у 1 інстанції: Гоцко В.І.
Провадження № 22-ц/783/740/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук
Категорія справи: 40
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючої - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П., Ніткевич А.В.,

при секретарі Данилик І.І.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Яворівського районного суду
Львівської області від 19 листопада 2013
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про захист честі, гідності,
ділової репутації та відшкодування
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із заявою в якій просить
постановити рішення про захист його
честі, гідності, ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди в сумі
5000 гривень покликаючись на те, що у
часописі «Яворівщина» НОМЕР_1 від
ІНФОРМАЦІЯ_3 вийшла стаття-відповідь на
публікацію під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1»
від ІНФОРМАЦІЯ_2, що була опубліковані у
цій же газеті.

Вважає, що названа стаття за авторством
голови Нагачівської сільської ради
Яворівського району Львівської
області відповідача ОСОБА_2 посягає на
його честь, гідність та ділову
репутацію через розповсюдження
недостовірної інформації, наявність у
цій статті суб»єктивних думок,
висловлених у брутальній та
принизливій для нього формі, а саме:

1. фрагмент статті: «Дана публікація - це
свого роду з»ясування особистих
стосунків ОСОБА_4 та сільського голови
села Нагачева ОСОБА_2, злість,
ненависть, некомпетентність, незнання
чинного законовдаства і, врешті- решт,
просто наклеп на місцеву владу - ось що
відчуваєш, читаючи чорний піар ОСОБА_4»
- суб»єктивна думка, висловлена в
принизливій формі та порушення права
на недоторканість ділової репутації;

2. фрагмент статті: «Отже, Нагачівська
сільська рада має право на придбання
службового автомобіля. Дотримано тут і
норму закону, що дозвіл сільському
голові має надати сесія сільської ради.
За дане рішення проголосувало 16
депутатів» - поширення недостовірної
інформації;

3. фрагмент статті: «Хотілось би знати
чи пан ОСОБА_4 порахував кошти і час, які
потрібні для відрядження
представникам органів місцевого
самоврядування до служб, що
знаходяться в районному центрі?
Впевнений що ні, адже виходячи із
публікації, там крім амбіцій, здоровий
глузд не простежується» - суб»єктивна
думка, висловлена в принизливій формі;

4. фрагмент статті: «Шановний дописувач
(позивач) репрезентує себе, як
помічник-консультант народного
депутата України ОСОБА_5. Прикро, що
людина, яка не володіє елементарними
знаннями бюджетної системи, підставляє
ОСОБА_5 і вводить в оману читачів» -
порушення права на недоторканість
ділової репутації, поширення
недостовірної негативної інформації;

5. фрагмент статті: «А чому пан ОСОБА_4,
який своєю політичною діяльністю
(«відомий» як член Народного Руху
України, УНА-УНСО, «Батьківщина», «Наша
Україна», об»єднана опозиція, тощо)» -
порушення права на недоторканість
ділової репутації, поширення
недостовірної негативної інформації;

6. фрагмент статті: «Дуже шкодуємо, що
нам: голові, депутатам, працівникам
сільської ради доводиться вести
переписку з наклепником на сторінках
газети «Яворівщина» - суб»єктивна
думка, висловлена в принизливій формі
та порушення права на недоторканість
ділової репутації;

7. фрагмент статті: «Чому пан ОСОБА_4 не
голосить про те, скільки років поспіль
сільський голова ОСОБА_2
використовував свій власний
автомобіль, інші транспортні засоби
для потреб сільської громади?» -
поширення недостовірної інформації;

Крім цього, відповідач ОСОБА_2 надав у
редакцію часопису «Яворівщина»
вказану статтю з підписами наступних
громадян: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18.

Проте, при особистих розмовах з
декількома із вказаних осіб виявилось,
що вони не були проінформовані про те,
за що підписуються або ж були
переконані, що підписують інший
документ. Даний факт також відноситься
до поширення недостовірної інформації.

Позивач також вважає, що згаданою
публікацією йому завдана і моральна
шкода, розмір якої він визначає від
глибини своїх душевних страждань,
ступеня вини відповідача та приниження
його честі та гідності серед інших
осіб, наявністю у статті суб»єктивних
думок, висловлених в брутальній та
принизливій для нього формі у розмірі
5000 гривень.

Рішенням Яворівського районного
суду Львівської області від 19
листопада 2013 року у задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено.

Вищезгадане рішення в
апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_4
Просить рішення Яворівського
районного суду Львівської області від
19 листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення яким позовні
вимоги задовольнити повністю.

Апелянт вважає рішення суду
незаконним, оскільки в процесі
судового засідання відповідачем не
було надано жодного доказу на
підтвердження інформації, щодо якої
позивач скаржився як на таку, що не
відповідає дійсності, при розгляді
справи не було дотримано норм
матеріального та процесуального права,
судом не було враховано мотивів та
адекватності відповіді відповідача на
публікацію позивача, суд не взяв до
уваги подані позивачем докази по суті,
тлумачення змісту оскаржуваної статті
було суб'єктивним, а висновки
упередженими.

Судом не враховано, що позивач
оскаржував не весь зміст статті, а лише
сім її фрагментів. Зазначає, що у п. 1 та
6 вказано фрагменти статті, де його
звинувачують у наклепі та ображають
наклепником.

У статті «ІНФОРМАЦІЯ_1» від ІНФОРМАЦІЯ_2
у часописі «Яворівщина» за авторством
ОСОБА_4 було описана критика дій
місцевої влади, а також вказано на те,
що кошти, використані на купівлю
службового автомобіля, могли бути
використані на ремонт дитячого
садочка, фельдшерко-акушерського
пункту і т.д.. На що у статті-відповіді у
часописі «Яворівщина» НОМЕР_1 від
ІНФОРМАЦІЯ_3 за авторством ОСОБА_2
описано законодавче підґрунтя рішень
сільської ради та вказано на те, що
«злість, ненависть, некомпетентність,
незнання чинного законодавства», а
також «окрім амбіцій, здоровий глузд не
простежується», що вказано у п. 1 та 3
позовної заяви.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1
«Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної га юридичної особи» дані
вислови, які ним оскаржуються,
відносяться до негативної інформації
та суб'єктивної думки, яка висловлена в
принизливій та брутальній формі, що
принижує честь, гідність та ділову
репутацію.

Розглядаючи позов, суд хоча і врахував
те, що стаття, яка оскаржувалася, була
написана як відповідь на публікацію
позивача, все ж таки не встановив
причинно-наслідкового зв'язку між
двома публікаціями та обґрунтованість
вказаних у статі-відповіді тверджень,
які оцінив як суб'єктивну думку та
особистий висновок відповідача, який
не направлений на приниження честі,
гідності та ділової репутації
позивача.

У п. 4 позовної заяви вказаний фрагмент
статті «Прикро, що людина, яка не
володіє елементарними знаннями
бюджетної системи, підставляє ОСОБА_5 і
вводить в оману читачів». Це речення є
аналогічним за розумінням до тих фраз,
які були описані вище. Введення в оману
також трактується як порушення норм
законодавства - є негативною
інформацією.

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК
негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного (презумпція
добропорядності). Негативною слід
вважати інформацію, в якій
стверджується про порушення особою,
зокрема, норм чинного законодавства,
вчинення будь-яких інших дій
(наприклад, порушення принципів моралі,
загальновизнаних правил співжиття,
неетича поведінка в особистому,
суспільному чи політичному житті тощо)
і яка, на думку позивача, порушує його
право на повагу до гідності, честі чи
ділової репутації.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи
та законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст.11,59, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому кожна із сторін
зобов"язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, а обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування .

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинстава, вирішив
справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Колегія суддів вважає що рішення суду
першої інстанції таким вимогам
відповідає.

В судовому засіданні встановлено і не
заперечується сторонами, що в
народному часописі «Яворівщина» за
НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 вийшла стаття-
відповідь на публікацію позивача
ОСОБА_4 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» від
ІНФОРМАЦІЯ_2, що була публіковані в
цьому ж народному часописі.

Інформацію у цій статті - відповіді, як
недостовірну, такою, ганьбить честь і
гідність, ділову репутацію просить
визнати позивач та стягнути за її
поширення моральну шкоду.

Аналізуючи зміст статті-відповіді,
конкретних частин її тексту, на які є
посилання у позовній заяві, як на
негативну інформацію щодо позивача -
судом вірно застосовано правові норми,
які врегульовують правовідносини
сторін.

Зокрема враховано, що у відповідності
до ст.28 Конституції України кожен має
право на повагу до його гідності та
кожному гарантується право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань.

Виходячи із змісту ст.277 ЦК України,
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та /або/ членів її
сім»ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації.
Негативна інформація, поширена про
особу вважається недостовірною, якщо
особа яка її поширила, не доведе
протилежного.

Фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено у друкованих або
інших засобах масової інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування недостовірної інформації
у тому ж засобі масової інформації в
порядку, встановленому законом.

Згідно з положеннями вказаної статті
та статті 10 ЦПК України обов»язок
довести, що поширена інформація є
достовірною, покладається на
відповідача, проте позивач має право
подати докази недостовірності
поширеної інформації. Позивач повинен
довести факт поширення недостовірної
інформації відповідачем, а також те, що
внаслідок цього було порушено його
особисті немайнові права.

Суд вірно врахував положення вказаних
норм та спірним правовідносинам дав
належну правову оцінку з їх
врахуванням та в сукупності з нормами
прямої дії, закріпленими у Конституції
України, міжнародними правовими
актами.

Вирішуючи спір, суд вірно врахував
Конституційні положення та
постановляючи рішення забезпечив
баланс між конституційним правом на
свободу думки і слова, правом на вільне
вираження своїх поглядів та переконань
відповідачем та правом на повагу до
людської гідності, конституційними
гарантіями невтручання в особисте і
сімейне життя позивача, що відповідає
роз»ясненням Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009
року «Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» / Далі
Постанова № 1/.

За змістом роз»яснень зазначеної
Постанови - негативною слід вважати
інформацію, в якій стверджується про
порушення особою, зокрема норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій /наприклад порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо/ і яка, на думку позивача
порушує його право на повагу до
гідності, честі чи ділової репутації.
Із змісту позовної заяви вбачається, що
на думку позивача, певні фрази у статті
- відповіді містять негативну
інформацію. Однак в прохальній частині
позивач не вказав, яку саме інформацію
у статті-відповіді просить визнати
такою, що не відповідає дійсності,
порушує його права свободи, ганьбить
честь, гідність, ділову репутацію.
Відтак просить зобов»язати
відповідача спростувати через
повідомлення у газеті «Яворівщина»
поширені ним недостовірні відомості,
вказані у мотивувальній частині
позовної заяви, а також щодо
справжності кількості підписантів
вказаної публікації.

П. 19 Постанови № 1 роз»яснено, що
вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначити характер такої
інформації та з»ясовувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням.

Відповідно до вимог Закону України
«Про інформацію» оціночними
судженнями, за винятком образи чи
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема
гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості. Саме до
оціночного судження судом віднесено
текст статті-відповіді. Із неї не
вбачається категоричного твердження
відповідача ОСОБА_2 про конкретно
вчинене протиправне діяння, не
вбачається приниження відповідачем
ділової репутації. Суд прийшов до
вірного висновку, що автор тексту з
огляду на використання мовних засобів,
зокрема гіпербол, алегорій, сатири в
спосіб відповіді на публікацію під
назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» від ІНФОРМАЦІЯ_2
оцінює та критикує висловлювання
позивача з метою обґрунтування
безпідставності поширених суджень.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції вірно виходив з того,
що відповідач будучи публічною особою,
до якої існує підвищена цікавість
громадськості, скориставшись
передбаченим законом правом на
відповідь, особисто висловився з
приводу публікації у народному
часописі «Яворівщина» від ІНФОРМАЦІЯ_3
не маючи на меті приниження честі,
гідності та ділової репутації позивача
ОСОБА_4

Тому суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про
безпідставність вимог в цілому, в тому
числі і про відшкодування моральної
шкоди, оскільки неправомірності дій
відповідача не встановлено і позивачем
не доведено, що внаслідок поширення
статті - відповіді було поширено
недостовірну інформацію, яка принижує
його честь та гідність

Виходячи з мотивів рішення, судом
проаналізовано всі докази, подані
сторонами в тому числі на предмет їх
належності та допустимості.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду .

А відтак колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування рішення суду .

Згідно з вимогами ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1
ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325
ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Яворівського районного суду
Львівської області від 19 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
О.Я. Мельничук

Судді:
Н.П. Крайник

А.В. Ніткевич