Справа № 2-741/12
Провадження № 2/427/6/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2014 року

Свердловський міський суд Луганської
області в складі головуючого судді
Маркової Т.Г.,

При секретарі Гойдіній Я.О.,

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Свердловська цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування майнової шкоди, завданої
ДТП, та зустрічний позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом,
в обґрунтування якого зазначає, що
09.06.2011 року відповідач, керуючи по
довіреності автомобілем МАЗ-54329, 1992
року випуску, номерний знак НОМЕР_1, з
напівпричепом марки МАЗ, рн НОМЕР_3, які
належать їй на праві приватної
власності, в м. Лисичанську, по вул.
Октябрьська, скоїв ДТП, внаслідок яких
автомобіль та напівпричеп були
пошкоджені.

ДТП спалася внаслідок порушення
відповідачем правил дорожнього руху,
за що, постановою Свердловського
міського суду від 11.08.2011 року,
відповідача було притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КУОАП.

Внаслідок пригоди, автомобілю
заподіяні пошкодження на 55261.19 гр.,
напівпричепу на 15545.19 гр., а всього на
55261.19 гр., що підтверджується висновками
експерта-товарознавця, за роботу якого
вона заплатила 1600 гр., які просить
стягнути з відповідача на її користь, а
також судові витрати.

ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, в обґрунтування якого
зазначив, що відповідач ОСОБА_3 є
приватним підприємцем і 09.07.2011 року, за
його дорученням, він виконував
перевезення вантажу з м. Лисичанська,
за що той обіцяв йому заплатити 200 гр.
Повертаючись з вантажем, в зворотному
напрямку, на спуску він відчув, що
тормозна система не працює. Він
намагався зупинити автомобіль, але це
йому не вдалося та автомобіль
перекинувся, внаслідок чого він
отримав тілесні ушкодження, з приводу
яких йому була надана медична допомога
в лікарні. Він звернувся до відповідача
щодо виплати йому 200 гр., а також
матеріальної і моральної шкоди, але той
відмовився. Договір про виконання
послуг між ними укладався усно. З
посиланням на ст.. 33 ЗУ « Про дорожній
рух», зазначає, що відповідачі
зобов'язані були слідкувати за
технічним станом автомобіля, а тому
саме вони зобов'язані відшкодувати
йому матеріальну і моральну шкоду, яку
він поніс через технічну несправність
автомобіля, та яка полягає у
наступному: 200 гр. - оплата згідно
договору послуги, 120 гр. - вартість
пошкодженої при ДТП сорочки, 80 гр. -
витрачених на лікування, 1500 гр. -
витрати на юридичну допомогу, а всього
1900 гр., та моральну шкоду в розмірі 3000
гр., яка виразилася «… в переживаннях і
страху під час відмови гальмової
системи в момент управління
транспортним засобом».

Просить постановити рішенням, яким
визнати, що усний договір, укладений
між ним та відповідачами про надання
послуги з перевезення вантажу має
юридичну силу, стягнути з відповідачів
на його користь солідарно матеріальну
шкоду в розмірі 1900 гр. та моральну - в
розмірі 3000 гр., а також судові витрати.

В судовому засіданні представник
первісного позивача ОСОБА_1 заявлені
нею позовні вимоги підтримав в повному
обсязі, наполягає на його задоволенні.
При цьому уточнив, що вважає
відповідача винним у скоєнні ДТП, яке
сталося під час керування ним на
підставі довіреності автомобілем
позивачки, а тому він зобов'язаний
відшкодувати заподіяну пошкодженням
транспортних засобів автомобілів.
Заявлений зустрічний позов не визнає,
як заявлений безпідставно, оскільки
ДТП трапилося саме з вини самого
ОСОБА_2, а тому підстави для
відшкодування йому шкоди за її рахунок
відсутні.

ОСОБА_2 та його представник в судовому
засіданні заявлені ним позовні вимоги
підтримали, наполягають на їх
задоволенні, оскільки вважають, що ДТП
сталося внаслідок недодержання
відповідачами автомобіля в належному
технічному стані, через що відказала
система гальмування та автомобіль
перекинувся, від чого ОСОБА_2 отримав
тілесні ушкодження та була пошкоджена
його сорочка. Позовні вимоги ОСОБА_1 не
визнає, через відсутність його вини у
скоєнні ДТП.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 не
визнав та пояснив, що той, на підставі
довіреності, користувався належним
ОСОБА_1 автомобілем та напівпричепом,
та іноді виконував і його доручення
щодо перевозки вантажу, за що він йому
сплачував. За технічним станом
транспортних засобів зобов'язаний був
слідкувати саме ОСОБА_2 ДТП сталося з
його вини, внаслідок порушення ним
правил дорожнього руху, за що його було
притягнуто до адміністративної
відповідальності, а відтак - підстави
для відшкодування йому матеріальної
шкоди відсутні. З позовом ОСОБА_1
згоден, вважає, що саме ОСОБА_2, з вини
якого сталося ДТП, зобов'язаний
відшкодувати заподіяну ним шкоду.

Вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи та надані ними докази,
суд приходить до висновку щодо
часткового задоволення позову ОСОБА_1
та відмови у задоволенні позову ОСОБА_2,
виходячи з наступного.

Згідно положень ст.ст. 3, 11 та 15 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичної чи
юридичної осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених вимог
і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Суди розглядають в порядку
цивільного судочинства справи про
захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено,
що позивачці, на праві приватної
власності, належать вантажний
(сідловий тягач) марки МАЗ 54329, 1992 року
випуску, держномер НОМЕР_1 ( а.с. 11) та
напівпричеп бортовий, марки МАЗ 9397,
держномер НОМЕР_3, 1993 року випуску ( а.с.
13), щодо яких, на підставі нотаріально
посвідчених довіреностей від 18.06.2008
року, строком дії до 18.06.2011 року, вона
уповноважила відповідача
представляти її інтереси з питань
обслуговування та ремонту, та для чого
йому надавалося право, окрім іншого,
представляти її інтереси і питань
управління ними, його ремонту та
проходження технічного огляду,
слідкувати за технічним станом,
здійснювати їх поточний ремонт,
замінювати деталі ( прилади), що вийшли
з ладу, керувати під час здійснення
визначених цією довіреністю
повноважень ( а.с. 9,10). Сторони
наполягають, що саме на підставі цих
довіреностей ОСОБА_2 керував та
користувався автомобілем в тому числі
в день ДТП.

Відповідно до постанови судді
Свердловського міського суду від 11.08.2011
року, ОСОБА_2 09.06.2011 року о 17 год. 05 хв. на
вул. Октябрьська, м. Лисичанська,
керуючи автомобілем, не обрав безпечну
швидкість руху та не впорався з
керуванням, здійснив його перекидання,
чим скоїв адміністративне
правопорушення, передбачене ст. 124
КУОАП, за що його було притягнуто до
адміністративної відповідальності та
піддано штрафу в розмірі 340 гр. на
користь держави. При цьому
правопорушник свою вину в скоєнні
правопорушення визнавав повністю та
просив суворо його не карати ( 8).

В судовому засіданні ОСОБА_2, оспорюючи
свою вину в скоєнні ДТП, пояснив, що
вказану постанову він не оскаржував та
штраф сплатив в повному обсязі,
оскільки не вважав, що це буде мати
якесь доказове значення його вини. Але
наполягає на тому, що його вини у
скоєнні ДТП не має, оскільки сталася
вона внаслідок несправності системи
гальмування, тобто з вини ОСОБА_1

Наполягаючи на відсутності своєї вини
в скоєнні ДТП, ОСОБА_2 зазначав, що воно
сталося через несправність системи
гальмування, за якою, як і за технічним
станом автомобіля взагалі, повинна
була стежити ОСОБА_1 З такими
твердженнями відповідача суд не
погоджується, оскільки, як вже
зазначалося вище, відповідно до
нотаріально посвідчених довіреностей,
за технічним станом технічних засобів
зобов'язаний був слідкувати саме він (
а.с. 9-10). За клопотанням ОСОБА_2, по
справі було призначено авто технічну
експертизу, для з'ясування низки
питань, визначених учасниками процесу,
в тому числі стану системи гальмування,
проведення якої доручено Луганському
відділенню Донецького НДІСЕ. Оплату
експертизи покладено на ОСОБА_2, але
вона так і не була проведена, оскільки
експертам не були забезпечені належні
умови роботи ( слюсарі, інструменти,
запасні частини та т.і.) ( а.с. 117). При
цьому ОСОБА_2 пояснив, що для
дослідження гальмової системи
необхідно було забезпечити
автомобіль-донар, через який би фахівці
перевіряли систему гальмування
пошкодженого автомобіля, але він цього
робити не бажає, оскільки це, окрім
оплати роботи експертів, потягне
додаткові витрати. Таким чином, суд
приходить до висновку, що ОСОБА_2 не
надав суду відповідних та належних
доказів щодо того, що ДТП сталася через
несправність системи гальмування та не
за його вини. Більш того, як убачається
з постанови судді Свердловського
міського суду від 11.08.2011 року, яка
набула чинності, ним визнана, та
виконана ( сплатив штраф в розмірі 340
гр.), ДТП сталася з вини ОСОБА_2, який не
обрав небезпечну швидкість руху, не
справився з керуванням та скоїв
перекидання автомобіля ( а.с. 8). Крім
того, відповідно до ст. 16 Закону України
« Про дорожній рух», саме водій
транспортного засобу зобов'язаний
перевірити перед вирушенням у дорогу
технічний стан транспортного
засобу та стежити за ним у дорозі.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку щодо доведеності
вини ОСОБА_2 у скоєнні ДТП та його
обов'язку щодо відшкодування завданої
цим матеріальної і моральної шкоди.

Відповідно до
ст.ст.1166, 1187-1188 ЦК України, майнова
шкода, заподіяна неправомірними діями
майну фізичної особи, відшкодовується
в повному обсязі. Шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі ( право
власності, користування….) володіє
транспортним засобом, використання
якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого. Шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах: за наявності вини
всіх осіб, діяльністю яких було завдано
шкоди, розмір відшкодування
визначається у відповідній частці,
залежно від обставин, що мають істотне
значення. Якщо внаслідок взаємодії
джерел підвищеної небезпеки було
завдано шкоди іншим особам, особи, які
спільно завдали шкоди, зобов'язані її
відшкодувати незалежно від їхньої
вини.

Як убачається з висновків експертного
авто товарознавчого дослідження,
вартість автомобіля МАЗ 54329, держномер
НОМЕР_1 на момент ДТП становила 39716 гр.,
вартість ремонтно-відновлювального
ремонту становить 51278.98 гр., вартість
матеріальної шкоди внаслідок ДТП
складає 39716 гр. Вартість напівпричепа
МАЗ - 9397, держномер НОМЕР_3 на момент ДТП
становила 22007 гр., вартість його
відновлювального ремонту складає 20203.87
гр., розмір матеріальної шкоди,
заподіяної внаслідок ДТП становить
15545.19 гр. ( а.с. 14-41). ОСОБА_2 заперечує
проти зазначених досліджень фахівця,
мотивуючи своєю відсутністю при його
проведенні, разом з тим не заявляє
клопотання щодо проведення авто
товарознавчої експертизи по справі, та
не надає своїх доказів на
підтвердження заявлених заперечень
проти висновку в цілому або конкретних
його позицій, а відтак, суд приходить до
висновку щодо доведеності розміру
матеріальної шкоди, заподіяної
позивачці пошкодженням автомобіля в
розмірі 39716 гр., та напівпричепу в
розмірі 15545.19 гр., а всього в розмірі
55261.19 гр., які і слід стягнути з
відповідача на користь позивача.

Разом з тим, в задоволенні позовних
вимог в частині стягнення 1600 гр.,
сплачених позивачкою за проведення
авто товарознавчого дослідження
експертом ( а.с. 12) слід відмовити,
оскільки вони, в розумінні ст. 74 ЦПК
України не є судовими витратами.

Вимоги в частині стягнення сплачених
позивачкою судових витрат, а саме:
судового збору в розмірі 568 гр. 61 коп. та
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового розгляду справи
в розмірі 120 гр. слід задовольнити
на підставі ст. 88 ЦПК України.

Що стосується зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 суд
зазначає наступне.

Вимоги в частині стягнення
матеріальної шкоди, яка складається з
пошкодженої при ДТП сорочки вартістю 120
гр. та витрат на лікування в розмірі 80
гр., а також моральної шкоди в розмірі
3000 гр. не підлягають задоволенню перш
за все через відсутність доказів вини
відповідачів в заподіянні шкоди та
причинно-слідчого зв'язку з наслідками,
що сталися, оскільки суд, як вже
зазначалося вище, прийшов до висновку
щодо вини самого позивача ОСОБА_2 у
скоєнні ДТП, та останній, всупереч
вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України взагалі
не надає будь яких доказів на
підтвердження розміру понесеної
матеріальної та моральної шкоди, тому у
задоволенні цих вимог слід відмовити.
Це ж стосується і вимог в частині
визнання усного договору між ним та
ОСОБА_3 послуг з перевезення вантажу та
стягнення 200 гр., оскільки надані ним
накладні на отримання ним або через
нього ОСОБА_1 матеріально-технічних
цінностей не свідчать про умови
домовленості між ними з цього приводу.

Вимоги в частині стягнення 1500 гр. за
надання юридичної допомоги не
підлягають задоволенню по-перше тому,
що в розумінні ст. 84 ЦПК України таку
допомогу повинен надавати адвокат або
інший фахівець в галузі права, а ОСОБА_2
надає лише квитанцію про сплату ФОП
Коваленко зазначеної суми ( а.с. 55), при
відсутності доказів щодо того чи є
останній фахівцем в галузі права або
адвокатом; по-друге: відповідно до ст. 88
ЦПК України витрати на правову
допомогу підлягають задоволенню лише в
разі задоволення позову, а за позовом
ОСОБА_2 суд прийшов до висновку щодо
відмови у задоволенні позову.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку щодо відмови у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
до ОСОБА_1 та ОСОБА_3

На підставі ст..ст. 22, 1166, 1667, 1188, 1192 ЦК
України, керуючись ст..ст. 10, 11, 60, 209, 212-215
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про
відшкодування майнової шкоди, завданої
ДТП задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на
користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду,
заподіяну внаслідок ДТП в розмірі 55
261.19 гр., а також судовий збір в розмірі
568 гр. 61 коп. та витирати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового розгляду справи в розмірі
120 гр., а всього 55949.80 гр.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити за необґрунтованістю.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди відмовити за
необґрунтованістю.

Мотивована частина рішення буде
виготовлена 24 лютого 2014 року.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Луганської області
через Свердловський міський суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Рішення набуває чинності, якщо
протягом вказаного часу не надійде
апеляційна скарга на нього.

Суддя
Т.Г.Маркова.