інстанції: Пахолюк А.М. Провадження №
22-ц/773/113/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Антонюк К. І.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В.,
Овсієнко А.А.,

при секретарі - Черняк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 14 жовтня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А:

11.09.2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю (далі - ТзОВ)
«Кредитні ініціативи» звернулось в суд
з вказаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що згідно договору
купівлі-продажу кредитного портфелю
від 18.05.2012 року, укладеного між ТОВ
«ПростоФінанс» та ТзОВ «Кредитні
ініціативи», відбулося відступлення
права вимоги за кредитним договором
№0 від 09.06.2008 року, який був
укладений між ТОВ «ПростоФінанс» та
ОСОБА_1 Відповідно до умов цього
договору позичальник отримав кредит в
сумі 116810,50 грн. зі сплатою 9,99% річних зі
строком погашення до 10.06.2014 року.
Оскільки відповідачем своїх
зобов'язань щодо погашення кредитної
заборгованості не виконано і станом на
10.07.2013 року утворилась заборгованість в
розмірі 71 313,77 грн., тому просив стягнути
цю суму заборгованості з ОСОБА_1

Заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 14 жовтня 2013 року позов в
даній справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТзОВ
«Кредитні ініціативи» заборгованість
за кредитним договором від 09.06.2008 року в
розмірі 71 313,77 грн., в тому числі:
заборгованість за кредитом - 60 500,10 грн.,
заборгованість по відсотках - 9 828,55 грн.,
заборгованість по комісії - 506,77 грн.,
штраф - 478,35 грн. та судові витрати по
сплаті судового збіру в розмірі 583,23
грн.

Стягнуто з ТзОВ «Кредитні ініціативи»
в дохід держави судовий збір в розмірі
129,90 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу. Покликаючись на незаконність
рішення, неповне з'ясування обставин,
що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просив скасувати
заочне рішення повністю та ухвалити
нове, яким відмовити в позові та
стягнути на його користь з позивача
судові витрати.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги,
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, рішення суду
залишити без змін виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
09.06.2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та
ОСОБА_1 був укладений кредитний договір
№0, відповідно до умов якого
останній отримав кредит в сумі 116 810,50
грн. зі сплатою 9,99 річних зі строком
погашення до 10.06.2014 року (а.с. 6-10).

18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та
ТзОВ «Кредитні ініціативи» укладений
договір купівлі-продажу кредитного
портфелю, відповідно до якого ТзОВ
«ПростоФінанс» відступає новому
кредитору свої права вимоги
заборгованості по кредитному договору,
укладеному з боржником, право на вимогу
якої належить банку на підставі
документації і згідно вказаного
договору відбулося відступлення права
вимоги за кредитним договором №0
від 09.06.2008 року, який був укладений між
ТзОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_1 (а.с. 14-19).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Такі ж положення містяться і в пункті
5.1.2. кредитного договору, в яких
зазначено, що позичальник
зобов'язується повернути кредитодавцю
суму кредиту, сплатити кредитодавцю
проценти за користування кредитом,
комісію за надання кредиту, комісію за
управління кредитом та виконати інші
грошові зобов'язання, передбачені цим
договором, в повному обсязі, в строки та
у порядку, що визначені цим кредитним
договором.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідач порушив умови кредитного
договору, не здійснював сплату
щомісячних платежів відповідно до
графіку платежів, внаслідок чого
станом на 10.07.2013 року заборгованість за
кредитним договором становить - 73 313,77
грн., з яких: заборгованість за кредитом
- 60500,10 грн., по відсотках - 9828,55 грн., по
комісії - 506,77 грн., штраф - 478,35 грн. (а.с.20).

Встановлені судом першої інстанції
обставини щодо невиконання
позичальником взятих на себе
зобов'язань по щомісячній сплаті
платежів, внаслідок чого утворилась
заборгованість за кредитним договором
в сумі 73 313,77 грн, не оспорюється
апеллянтом, не оспорюється також
розрахунок заборгованості за
кредитним договором.

Отже, висновки суду першої інстанції
про те, що позикодавець мав право
вимагати у позичальника дострокового
повернення кредиту в розмірі 73 313,77 грн.
відповідають нормам матеріального
права та обставинам, які встановлені в
судовому засіданні.

Покликання в апеляційній скарзі на
відсутність правових підстав вимагати
у ОСОБА_1 сплати боргу не заслуговують
на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок: передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
відступлення права вимоги;
правонаступництва; виконання обов'язку
боржника поручителем або
заставодавцем (майновим поручителем);
виконання обов'язку боржника третьою
особою.

Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу
України заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом. Якщо боржник не
був письмово повідомлений про заміну
кредитора у зобов'язанні, новий
кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків. У
цьому випадку виконання боржником
свого обов'язку первісному кредиторові
є належним виконанням.

Таким чином, повідомлення боржника про
заміну кредитора є диспозитивною
нормою і не є обов'язковою. Якщо боржник
не був письмово повідомлений про
заміну кредитора у зобов'язанні, він
може виконати зобов'язання старому
кредитору, і таке виконання буде
вважатися належним. І як будь-яке
належне виконання, виконання
зобов'язання на користь старого
кредитора буде означати припинення
зобов'язання для боржника (ст. 599 ЦК).
Тобто новий кредитор буде не в праві
вимагати від боржника виконання на
свою користь. Єдине право, що
залишиться у нового кредитора в такому
випадку - це право вимагати від старого
кредитора передачі всього отриманого
від боржника як безпідставного
збагачення (ст. ст. 1212 - 1214 ЦК).

За таких обставин, договір
купівлі-продажу кредитного портфелю
від 18.05.2012 року не суперечить вимогам
чинного законодавства та не порушує
умови кредитного договору №0 від
09.06.2008 року, який був укладений між ТОВ
«ПростоФінанс» та ОСОБА_1, оскільки
чинне законодавство не вимагає згоди
боржника на уступку кредитором права
вимоги іншій особі.

Відповідно до ст. 517 ЦК України
первісний кредитор у зобов'язанні
повинен передати новому кредиторові
документи, які засвідчують права, що
передаються, та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення, що є
доказами прав нового кредитора у
зобов'язанні.

Надані суду апеляційної інстанції
копії документів: договір
купівлі-продажу кредитного портфелю
від 18.05.2012 року, укладеного між ТзОВ
«ПростоФінанс» та ТзОВ «Кредитні
ініціативи»; акт передачі-приймання
кредитного портфелю від 18.05.2012 року;
повідомлення ТзОВ «ПростоФінанс» про
оплату покупцем за кредитний портфель,
які належним чином завірені та є
доказами прав нового кредитора у
зобов'язанні, також засвідчують право
вимоги ТзОВ «Кредитні ініціативи» як
кредитора за кредитним договором від
09.06.2008 року.

Згідно ст. 514 Цивільного кодексу
України до нового кредитора переходять
права первісного кредитора у
зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

При цьому зміст зобов'язання, тобто
обсяг прав та обов'язків його сторін
залишається незмінним, тобто до нового
кредитора переходять всі права
первісного кредитора.

В п. 3.2. договору купівлі-продажу
кредитного портфелю зазначено, що
загальна сума заборгованості за
кредитними договорами визначається
станом на дату відступлення та включає:
суму основного боргу, нараховані
проценти, нараховані комісії,
розраховані штрафні санкції, а також
інші платежі у відповідності до
кредитних договорів.

Несвоєчасне повідомлення ОСОБА_1 про
перехід права вимоги до нового
кредитора - позивача у даній справі
також не може бути підставою для
відмови у позові.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про стягнення з
відповідача на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 71 313,77 грн., з яких:
заборгованість за кредитом - 60 500,10 грн.,
заборгованість по відсотках - 9 828,55 грн.,
заборгованість по комісії - 506,77 грн.,
штраф - 478,35 грн.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги про пред'явлення
вимоги за кредитним договором від
09.06.2008 року ПАТ "Альфа-Банк», оскільки
відповідачем не надано жодних доказів
щодо пред'явлення такої вимоги: або
шляхом надіслання письмового
повідомлення, або звернення до суду з
позовом. Довідка директора Луцького
відділення «Альфа-Банк» від 07.06.2012 року
за №550 не є доказом заміни кредитора у
зобов'язанні.

Крім того, стягнення заборгованості за
кредитним договором від 09.06.2008 року за
рішенням суду виключає можливість
повторного стягнення цієї суми
відповідно до закону.

Рішення суду першої інстанції ухвалено
відповідно до норм матеріального та
процесуального права. Підстав для його
зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1
відхилити.

Заочне рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 14 жовтня 2013 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: