Справа № 473/4671/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"26" лютого 2014 р. Вознесенський
міськрайонний суд Миколаївської
області в складі: головуючої судді -
Лузан Л.В., при секретарі судового
засідання - Некрасовій А.О.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті
Вознесенськ Миколаївської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про припинення права на частку в
майні, що є спільною частковою
власністю, -

в с т а н
о в и в :

В жовтні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3
про припинення права на частку в майні,
що є спільною частковою власністю.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що житловий будинок АДРЕСА_1
належить на праві спільної часткової
власності сторонам по справі. Так,
позивачу належить 3/4 її частки,
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину, виданого 29.01.1993 року Другою
Вознесенською державною нотаріальною
конторою (1/4 частка), відповідно до
договору дарування, посвідченого 29.04.2009
року приватним нотаріусом
Вознесенського міського нотаріального
округу(1/2). Інша 1/4 частка обумовленого
будинку належить відповідачу ОСОБА_3,
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину, виданого 22.11.2011 року Другою
Вознесенською державною нотаріальною
конторою Миколаївської області.

Оскільки, спільне користування даним
будинком, в силу тих відносин, що
склалися між сторонами, неможливе,
позивач, посилаючись на положення ст.
365 ЦК України, просив припинити право
власності ОСОБА_3 на 1/4 частку
вказаного будинку та визнати за ним
право власності на дану частку
нерухомого майна.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги
підтримали, наполягали на їх
задоволенні. При цьому вказували на те,
що на депозитний рахунок суду
позивачем внесено 21 540 грн. 00 коп., що
становить вартість ? частки
вищевказаного житлового будинку.

Відповідач у судовому засіданні
позовні вимоги не визнала, посилаючись
на своє конституційне право щодо
вільного розпорядження своєю
власністю, а також порушення прав її
батька, який на даний час проживає в
зазначеному будинку.

Третя особа без самостійних вимог -
ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином. Про
причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи в межах
заявлених позовних вимог та на
підставі наданих сторонами доказів,
суд прийшов до наступного.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
позивач ОСОБА_1 є власником ? частки
житлового будинку АДРЕСА_1, відповідно
до свідоцтва про право на спадщину,
виданого 29.01.1993 Другою Вознесенською
державною нотаріальною конторою (1/4
частка), відповідно до договору
дарування, посвідченого 29.04.2009 року
приватним нотаріусом Вознесенського
міського нотаріального округу(1/2). Інша
1/4 частка обумовленого будинку
належить відповідачу ОСОБА_3,
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину, виданого 22.11.2011 року Другою
Вознесенською державною нотаріальною
конторою Миколаївської області.

Спірний будинок має загальну площу 51,5
кв.м., житлову площу 27,1 кв.м.,
складається з житлової кімнати, площею
17,1 кв.м., житлової кімнати, площею 10,0
кв.м., кухні, площею 5,9 кв.м., коридору,
площею 4,0 кв.м., сіней, площею 7,3 кв.м.,
сіней, площею 7,2 кв.м. Будинок
розташований на земельній ділянці,
площею 0,0650 га, ? частки якої належить
позивачу, відповідно до рішення
Вознесенського міськрайонного суду
Миколаївської області від 09.09.2011 року.
Інша 1/4 частка земельної ділянки
зареєстрована на праві власності за
померлою ОСОБА_6, спадкоємцем якої є
відповідач. Остання, прийнявши
спадщину в передбаченому законом
порядку, свідоцтво про право на
спадщину на земельну ділянку не
отримала.

Згідно висновку експерта № 342 від
28.11.2013 року, виходячи з існуючого
планування та забудови в цілому дане
нерухоме майно неможливо поділити в
натурі та виділити реальну частку із
спільного часткового нерухомого майна
через незначність загальної та
житлової площі, що приходиться на
частку співвласника ОСОБА_3 Експертом
визначено ринкову вартість житлового
будинку, що становить 86 160 грн. 00 коп.

Також в судовому засіданні
встановлено, що сторони в спірному
будинку не проживають. Позивач
проживає та зареєстрований в квартирі
АДРЕСА_2 відповідач зареєстрована та
проживає в квартирі АДРЕСА_3.
Обумовлені квартири належать сторонам
на праві приватної власності.

З пояснень сторін та письмових
матеріалів вбачається, що в даному
будинку проживає ОСОБА_5 - батько
відповідача ОСОБА_3, яка в силу ст. 319 ЦК
України, використовує належне їй майно
для проживання члена її сім*ї. Останнім
здійснюється оплата комунальних
послуг у повному обсязі.

Згідно положень ст. 358 ЦК України
право спільної часткової
власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та
користування майном, що є їхньою
спільною частковою власністю. Кожен
із співвласників має
право на надання йому
у володіння та користування тієї
частини спільного майна в
натурі, яка відповідає його частці у
праві спільної часткової власності. У
разі неможливості цього
він має право вимагати
від інших співвласників, які
володіють і користуються
спільним майном, відповідної
матеріальної компенсації.

Припинення права особи на частку у
спільному майні може бути здійснено за
рішенням суду, відповідно до ч. 1 ст. 365
ЦК України, на підставі позову інших
співвласників, якщо: частка є незначною
і не може бути виділена в натурі; річ є
неподільною; спільне володіння і
користування майном є неможливим; таке
припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його
сім'ї.

Разом з тим, згідно ст. 319 ЦК України
всім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

З огляду на викладене, позивач не довів,
що частка відповідача є незначною, що
спільне володіння та користування
спірним будинком є неможливим,
виходячи з того, що будинок має дві
житлові кімнати.

Також доказів, що позивач бажав
вселитися до спірного будинку та
користуватися ним, а відповідач чинила
з цього приводу перешкоди матеріали
справи не містять.

Таким чином, враховуючи наведене,
підстав для задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88,
209, 212 - 215, 218, 223 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права
на частку в майні, що є спільною
частковою власністю - відмовити.

Зобов'язати територіальне управління
державної судової адміністрації
України в Миколаївської області
перерахувати кошти в розмірі 21 540
(двадцять одна тисяча п'ятсот сорок )
грн. 00 коп. ОСОБА_1, які були внесені ним
за квитанцією № №18КХ37803 від 10.02.2014 року.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Вознесенський міськрайонний суд
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Л.В.Лузан