У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька
Б.І., Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» про
визнання зобов'язання за договором
іпотеки та застави майна припиненими,
зобов'язання вчинити певні дії, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» на рішення
Рівненського міського суду
Рівненської області від 12 березня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 7 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із указаним позовом, у якому
просила визнати зобов'язання за
договором іпотеки, укладеним 30 грудня
2009 року між нею та публічним
акціонерним товариством «Державний
ощадний банк України» (далі - ПАТ
«Державний ощадний банк України»)
припиненими; визнати зобов'язання за
договором застави майна, а саме:
автомобіля марки «Lexus LX 470» 2005 року
випуску, укладеного 30 грудня 2009 року
між ВАТ «Державний ощадний банк
України та ОСОБА_4, від імені кого вона
діяла, припиненими; зобов'язати ПАТ
«Державний ощадний банк України»
здійснити дії у строк та у порядку
передбаченому чинним законодавством
на момент їх вчинення, по виведенню із
іпотеки нерухомого майна на підставі
договору іпотеки від 30 грудня 2009
року на нежитлове приміщення,
підвальний та цокольний поверх,
загальною площею 725,0 кв. м, що
знаходиться по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначала, що 30
грудня 2009 року між ПАТ
«Державний ощадний банк України» та
ОСОБА_5 було укладено договір
відновлювальної кредитної лінії,
відповідно до умов якого банк
зобов'язався надати ОСОБА_5 грошові
кошти в сумі 980 тис. грн, а ОСОБА_5
зобов'язався прийняти та повернути
кредит, а також сплатити проценти за
користування ним. Станом на 13 грудня 2013
року заборгованість за указаним
договором кредитної лінії погашена
повністю, а тому зобов'язання за
іпотечним договором та договором
застави мають бути припиненими.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 12
березня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 7 травня 2014 року, позов
ОСОБА_3 задоволено. Визнано
зобов'язання за договором іпотеки,
укладеним 30 грудня 2009 року
між нею та ПАТ «Державний ощадний банк
України», в особі філії - Рівненського
обласного управління ПАТ «Державний
ощадний банк України» припиненим.
Визнано зобов'язання за договором
застави майна, укладеним 30 грудня 2009
року між ВАТ «Державний ощадний банк
України, в особі заступника начальника
філії - Рівненського обласного
управління ПАТ «Державний ощадний банк
України» та ОСОБА_4, від імені кого вона
діяла, припиненим. Зобов'язано ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Рівненського обласного
управління ПАТ «Державний
ощадний банк України» здійснити дії у
строк та у порядку передбаченому
чинним законодавством на момент їх
вчинення, по виведенню з іпотеки
нерухомого майна на підставі договору
іпотеки від 30 грудня 2009 року на
нежитлове приміщення, підвальний та
цокольний поверх, загальною площею 725,0
кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний
ощадний банк України», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати зазначені судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився суд апеляційної
інстанції, задовольняючи позовні
вимоги, виходив із того, що відповідно
до п. 8.1 кредитного договору, договір
набуває чинності з моменту його
підписання і діє до повного погашення
сторонами взятих на себе зобов'язань, а
відповідно до п. 9.1 договору іпотеки,
договір іпотеки діє до виконання
зобов'язання за кредитним договором у
повному обсязі. Нараховані банком
штрафні санкції не грунтуються на
основних зобов'язаннях за кредитним
договором, та не є прямим збитком для
іпотекодержателя за договором іпотеки,
а можуть бути окремою позовною вимогою.

Проте погодитися із такими висновками
судів не можна.

Установлено, що 30 грудня 2009 року між ПАТ
«Державний ощадний банк України» та
ОСОБА_5 укладено договір
відновлювальної кредитної лінії за
умовами якого ОСОБА_5 отримав у кредит
кошти у розмірі 980 тис. грн зі
сплатою 12,5 % річних. З метою
забезпечення виконання зобов'язань, 30
грудня 2009 року між банком та ОСОБА_3
було укладено договір іпотеки,
предметом якого є нерухоме майно,
площею 725 кв. м, що розташоване
за адресою: АДРЕСА_1. Також 30 грудня 2009
року між банком та ОСОБА_4, від імені
якого діяла ОСОБА_3 укладено договір
застави, предметом якого є автомобіль.

Листом ПАТ «Державний ощадний банк
України» від 13 листопада 2013 року №
18-07/33/9 зазначено, що на даний час
обліковується заборгованість за
договором відновлювальної кредитної
лінії, а тому здійснити державну
реєстрацію припинення іпотеки та
припинення заборони на відчуження
відповідного нерухомого майна
неможливо.

Листом ПАТ «Державний ощадний банк
України» від 22 листопада 2013 року №
11-28/3407 зазначено, що оскільки протягом
дії кредитного договору несвоєчасно
здійснювалося страхування предмета
іпотеки та надавались банку відповідні
документи на підтвердження
страхування, що є порушенням п.п. 3.3.4
кредитного договору, відповідно до п. 7.2
іпотечного договору банком
застосовується штраф, що нарахований у
сумі 41 349 грн 50 коп.

Листом ПАТ «Державний ощадний банк
України» від 27 листопада 2013 року №
11-28/3437 зазначено, що оскільки протягом
дії кредитного договору несвоєчасно
здійснювалося страхування предмета
іпотеки та надавались банку відповідні
документи на підтвердження
страхування, що є порушенням п.п. 3.3.9
кредитного договору, відповідно до п. 7.2
іпотечного договору банком
застосовується штраф, що нарахований у
сумі 95 812 грн 20 коп.

Станом на 29 січня 2014 року, відповідно до
розрахунку заборгованості ОСОБА_5 за
кредитним договором, залишок позики
становить - 0 грн 00 коп., нараховані та
несплачені відсотки за користування
позикою - 0 грн 00 коп., нарахована та
несплачена пеня по основному боргу - 0
грн 00 коп., нарахована та несплачена
пеня по відсотках - 0 грн 00 коп., штраф,
згідно п. 7.2 іпотечного договору
(невиконання п. 3.3.4 договору іпотеки)
складає 41 349 грн 50 коп., штраф згідно п. 7.2
іпотечного договору (невиконання п. 3.3.9
договору іпотеки) складає 95 812 грн 20 коп.
Загальна сума заборгованості - 137 161 грн
70 коп.

Нараховані банком штрафні санкції є
складовою кредитного договору, у
рахунок забезпечення якого і укладено
договір іпотеки та договір застави.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 7.2 іпотечного договору
за невиконання або неналежне виконання
взятих на себе зобов'язань,
передбачених п. 3.4 цього договору,
іпотекодавець сплачує на користь
іпотекодержателя штраф у розмірі 10%
вартості невиконаного зобов'язання та
відшкодовує понад неустойку
спричинені збитки в повному обсязі.

Таким чином, висновок суду, що
нараховані банком штрафні санкції не
ґрунтуються на основних зобов'язаннях
за кредитним договором, та не є прямим
збитком для іпотекодержателя за
договором іпотеки, і можуть бути
окремою позовною вимогою є
передчасним.

У порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України
суди на вказані вимоги закону та
обставини справи уваги не звернули та
не врахували їх при вирішенні спору по
суті.

Оскільки допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, судові
рішення підлягають скасуванню із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції відповідно до
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» задовольнити
частково.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 12 березня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 7 травня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта