АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6610/14
Головуючий 1-інст. -
Категорія: право власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого
судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

суддів
колегії - КРУГОВОЇ С.С.

- МІНЕНКОВОЇ Н.О.

за участю
секретаря - Пруднікової О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення
Дзержинського районного суду міста
Харкова від 15 липня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, Харківської міської ради про
припинення права власності за ОСОБА_7
та визнання права власності за
набувальною давністю на житловий
будинок,-

в с т а
н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 звернулись до Дзержинського
районного суду міста Харкова з позовом
, в якому, з урахуванням уточнень,
просили припинити право власності
ОСОБА_7 на житловий будинок АДРЕСА_1 і
визнати за ними право власності на
вказаний будинок за набувальною
давністю.

В обгрунтування заявлених вимог
позивачі посилались на те, що у 1990 році
за згодою адміністрації та
профспілкового комітету ДП
"Харківський завод електроапаратури"
вони тимчасово: до підходу черги у
малосімейному гуртожитку оселились в
будинку АДРЕСА_1, будучи впевнені, що
він належить ДП "Харківський завод
електроапаратури". У 1990 році уклали
договори на постачання до будинку
електричної енергії, зробили поточний,
а згодгом - капітальний ремонт будинку,
проте у 2012 році комісією заводу було
складено акт про їх начебто незаконне
проживання в будинку та поданий позов
про виселення.

Під час розгляду вказаної справи
з"ясувалось, що власником будинку є
ОСОБА_7, якій було надало однокімнатну
квартиру, а належний їй будинок у
відповідності до рішень виконавчого
комітету Харківської міської ради №
433-3 від 25.12.1985 року, 49-15 від 14.02.1986 року, №
174-17 від 11.06. року, № 145-48 від 13.05.1987 року
та рішення Ленінського райвиконкому
міста Харкова № 91/1 від 04.05.1990 року мав
був знесений.

Проте рішення в частині
анулювання права власності ОСОБА_7 на
будинок та знесення будинку не було
виконано, а підприїємство вирішило
використовувати його на свій розсуд,
заселивши до будинку їх сім"ю

У 1990 році заступник генерального
директора ДП " ХЗЕА" звертався з листом
до начальника промислової служби "
Промгаз" з проханням переоформити
особистий рахунок на користування
газом з ОСОБА_7 на ОСОБА_4 У січні 1997
року підприємство повідомляло
Дзержинский райвиконком міста Харкова
про те, що їх сім"я до надходження черги
для поліпшення житлових умов буде
проживати в будинку АДРЕСА_1.

Вважали, що за наведених обставин,
встановлених чинним судовим рішенням,
право власності відповідача на будинок
АДРЕСА_1 припинилось, а у відповідності
до положень ч.1 ст.344 ЦК України виникло
у них.

Ухвалою від 23 квітня 2014 року суд
залучив до участі в якості
співідповідача Харківську міську раду.

Рішенням Дзержинського районного
суду міста Харкова від 15 липня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляцйній скарзі позивачі
просять скасувати вказане рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

При цьому підставою для
скасування рішення та ухвалення нового
рішення вважають невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

Вказують на невідповідність
рішення вимогам ст.215 ЦПК України через
відсутність в ньому висновків суду,
крім посиланеня на норми ЦК України без
зазначання яким чином вони впливають
на відмову у задоволенні позовних
вимог, не надано оцінки обставинам.
викладеним у дослідженому ним рішенні
Дзержинського районного суду міста
Харкова від 28 травня 2013 року.

Порушення норм матеріального
права позивачі убачають у
незастосуванні судом ноорм ст.ст.346 та
344 ЦК України і ненаданні оцінки факту
добросовісного володіння ними спірним
будинком , а також тієї обставини, що
лише у 2013 році їм стало відомо, що
власником будинку вважається ОСОБА_7

Відповідачі до апеляційного суду
не з"явились, про час і місце розгляду
справи повідомлялись належним чином.
За відомостями відділу
адресно-довідкової ролботи ГУ ДМС
України в Харківській області ОСОБА_7
зареєстрованою у місті Харкові і
Харківській області не значиться.
(а.с.26).

Заслухавши доповідь судді;
пояснення осіб, які беруть участь у
спправі, перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК
України : в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суду
першоїінстанції, судова колегія
доходить висновку, що підстави для
задоволення скарги відсутні, виходячи
з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України,
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (
набувальна давнісь), якщо інше не
встановлено цим Кодексом.

Виходячи зі змісту зазначеної статті,
обставинами, які мають значення для
справи, і які у відповідності до ч. 1 ст.
60 ЦПК України повинен довести саме
позивач є: законний об'єкт володіння;
добросовісність володіння;
відкритість володіння; давність
володіння та його безперервність
(тобто строк володіння).

Чинним рішенням Дзержинського
районного суду міста Харкова від 28
травня 2013 року по справі за позовом ДП
"Харківський завод електроаппаратури" (
далі ДП " ХЗЕА") до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
про виселення встановлено, що
рішеннями виконавчого комітету
Харківської міської ради народних
депутатів № 433-3 від 25.12.1985 року , № 49-15
від 14.02.1986 року, № 174-17 від 11.06.1986 року, №
145-48 від 13.05.1987 року ВТ "Харківський
завод елекроапаратури" ( Нині ДП "ХЗЕА")
відведена земельна ділянка для
проектування та забудови 351
мікрорайону, орієнтовною площею 8,7 га.
Будівництво житлового мікрорайону ДП "
ХЗЕА" було зобов"язано здійснити
протягом 1987-1990 р.р.

Згідно додатку до цих рішень за № 67 від
20.02.1989 року будинок АДРЕСА_1 підлягав
знесенню, а його власники - відселенню.

Рішенням виконкому Ленінської
районної ради народних депутатів № 91/1
від 04.05.1990 року (п.п3.3.9) власниці будинку
ОСОБА_7 було виділено 1-кімнатну
ізольовану квартмиру АДРЕСА_2, вона
отримала ордер на вказане житло і
виселилась з будинку.

В подальшому рішення виконкому
Харківської міської ради в частині
знесення будинку не було виконано і ДП "
ХЗЕА" використало вказаний будинок для
тимчасового вселення в нього сім"ї
працівників заводу ОСОБА_5 , до підходу
їх черги на поліпшення житлових умов.

Реєстрація права власності на будинок
за ОСОБА_7 не анульована і вказана особа
значиться титульним власником будинку.
Будівництво житлового мікрорайону ДП "
ХЗЕА" не здійснило, державного акту на
право користування виділеною на
вказані цілі земельною діялнкою не
оформило.

Рішенням Дзержинського районного суду
міста Харкова від 28 травня 2013 року у
задоволенні вимг ДП "ХЗЕА" про
виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
відмовлено .

Наведені обставини свідчать про те, що
право власності на житловий будинок
АДРЕСА_1, як об"єкт нерухомості , ОСОБА_7
фактично втратила і реєстрація за нею
цього права зберігається всупереч
змісту вищенаведених рішень, які на
теперішній час не скасовані.

ДП " ХЗЕА" законного права на володіння
та користування вказаним будинком
також не набуло.

Стаття 344 ЦК України визначає ознаки
володіння, які є необхідними для
набуття права власності на річ за
набувальною давністю. Володіння має
бути добросовісним, тобто володілець
не знав і не міг знати про те, що він
володіє чужою річчю, інакше кажучи,
обставини, у зв'язку з якими виникло
володіння чужою річчю, не давали
найменшого сумніву щодо правомірності
набуття майна.

Між тим, позивачі не заперечують, що
будинок мав бути знесений і що до
будинку їх сім"я вселилась тимчасово, з
дозволу адміністрації та
профспілкового комітету ДП "ХЗЕА" та
без відому ОСОБА_7, тобто вказаний
будинок був наданий їм як тимчасове
житло, а не передававя у володіння як
власність.

За таких обставин сама по собі
тривалість їх проживання в будинку не є
підставою для визнання права власності
на нього за набувальною давністю.

Судова колегія визнає, що суд першої
інстанції правомірно відмовив у
задоволенні позову і підстави для
скасування рішення з мотивів наведених
в апеляційній скарзі відсутні.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1ч.1 ст.307,
ст.ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України судова
колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Дзержинського районного
суду міста Харкова від 15 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.
Касаційна скарга на ухвалу
апеляційного суду може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя -

Судді колегії -