22.01.2014 103/5395/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 року

м. Бахчисарай

Бахчисарайський районний суд
Автономної Республіки Крим у складі:
судді Яніна І.А.,

при секретарях Саттаровій
Е.Е., Локтюкові А.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представників відповідача
Антоновської Л.С., Літової Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Бахчисарай цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Кримської
республіканської установи
«Бахчисарайський історико-культурний
заповідник», третя особа - Міністерство
культури АРК про визнання наказу
незаконним та його скасування,
зобов'язання вчинити певні дії,
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
Кримської республіканської установи
«Бахчисарайський історико-культурний
заповідник» (надалі КРУ «БІКЗ») про
визнання незаконним та скасування
наказу КРУ «БІКЗ» від 30 вересня 2013 року
№160-л, зобов'язання видати наказ про
поновлення її на роботі на посаді
юрисконсульта першої категорії
відділу юридичної і кадрової роботи
КРУ «БІКЗ», стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 10000 грн. зазначивши, що вона з 5
січня 2012 року працювала на
вищезазначеній посаді, наказом КРУ
«БІКЗ» від 30 вересня 2013 року №160-л
звільнена з роботи у зв'язку із
скороченням штату відповідно до п.1 ст.40
КЗпПУ. Вказаний наказ позивач вважала
незаконним, оскільки він винесений з
особистих мотивів, без прийняття
генеральним директором управлінського
рішення щодо скорочення штату, новий
штатний розклад не затверджений
відповідно до закону, посада
юрисконсульта фактично не скорочена,
вона звільнена з роботи без
попереднього звернення до профспілки,
членом виборного органу якої вона є,
чим порушені гарантії для працівників,
обраних до профспілкових органів.
Позивач має двох неповнолітніх дітей,
перебуває у розірваному шлюбі,
заробітна плата була єдиним джерелом
її доходів. За відсутності заробітку,
внаслідок незаконного звільнення
позивач втратила нормальний життєвий
зв'язок, що вимагало від неї додаткових
зусиль для організації свого життя.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала, пославшись на
обставини, зазначені позові, надала до
суду розрахунок середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, що склав 8317
грн., просила суд позов задовольнити у
повному обсязі.

Представник відповідача Антоновська
Л.С. у судовому засіданні позов не
визнала у повному обсязі, надала до
суду письмові заперечення щодо позову
та пояснила, що у липні 2013 року в КРУ
«БІКЗ» проведена оптимізація
організаційної структури шляхом
реорганізації структурного
підрозділу, що супроводжувалося
скороченням штатних одиниць та змін
умов праці, внаслідок чого Міністром
культури АРК був затверджений новий
штатний розклад та введений в дію
наказом КРУ «БІКЗ» від 8 липня 2013 року з
1 жовтня 2013 року. Цим же наказом
старшому інспектору з кадрів ОСОБА_4
доручено повідомити персонально
працівників про скорочення штату і
зміни умов праці. При звільненні
позивача були дотримані вимоги закону,
передбачені ч.2 ст.40, ч.1 ст.43, ст.ст.42,49
КЗпПУ. Позивач безпідставно посилалася
на норми ст.252 КЗпПУ щодо відсутності
згоди профспілкової організації.
Єдиним документом при створенні
первинної профспілкової організації,
який би засвідчував про обрання
виборного органу та допустимим
підтвердженням повноважень члена
виборного органу первинної
профспілкової організації є протокол
загальних зборів. Проте, до дня видання
оскаржуваного наказу на адресу
відповідача не було надано ані статуту,
ані витягу з протоколу про прийняття до
членів профспілки, ані відомостей про
її виборні органи із зазначенням
прізвища, ім'я та по-батькові його
членів. Позивач про наступне
звільнення була попереджена більш чим
за два місяці, від переведення на
запропоновану нову посаду
юрисконсульта першої категорії вона
відмовилася, що підтверджується
відповідними актами та показаннями
свідків.

Представник третьої особи -
Міністерства культури АРК у судове
засіданні не з'явився, про залучення
судом до розгляду справи, в якості
третьої особи, час та місце судового
розгляду міністерство сповіщалося
належним чином (а.с.49,56,66,67), від Міністра
культури АРК Плакіда А. надійшли
клопотання про розгляд справи за
відсутності представника міністерства
(а.с.68,101), при цьому будь-яких заперечень
щодо позову третя особа до суду не
направила.

У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених особами вимог і на підставі
представлених сторонами доказів, а
ст.ст.10,60 ЦПК України визначають, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини справи, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
або заперечень.

За таких обставин, виходячи із засад
змагальності сторін, межі судового
розгляду, обов'язку сторін щодо
доказування та подання доказів,
вислухавши позивача, представника
відповідача, з'ясувавши обставини
справи та перевіривши їх доказами, суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню за наступними підставами.

Відповідно до наказу генерального
директора КРУ «БІКЗ» від 5 січня 2012 року
№2-л «Про прийняття ОСОБА_1» позивач
була прийнята на роботу юрисконсультом
1 категорії у відділ юридичної і
кадрової роботи з 5 січня 2012 року з
оплатою згідно штатного розкладу
(а.с.16).

5 липня 2013 року голова профспілки КРУ
«БІКЗ» ОСОБА_6 надіслала директору КРУ
«БІКЗ» ОСОБА_7 письмове повідомлення
про створення працівниками КРУ «БІКЗ»
профспілкової організації з власним
Статутом з проханням у подальшому
суворо дотримуватися вимог ЗУ «Про
професійні спілки, їх права та гарантії
діяльності» у питаннях, які стосуються
членів виборного органу та членів
профспілки КРУ «БІКЗ». При цьому в
листі зазначено, що головою профспілки
є ОСОБА_6, членами виборного органу
профспілки - ОСОБА_8 та ОСОБА_1 (а.с.13).
Вищезазначене повідомлення голови
профспілки КРУ «БІКЗ» ОСОБА_6 отримано
відповідачем 9 липня 2013 року (а.с.13,
обор.).

Згідно до наказу генерального
директора КРУ «БІКЗ» від 8 липня 2013 року
№140 з 1 жовтня 2013 року вводиться новий
штатний розклад, який затверджений
Міністерством культури АРК, при цьому
старшому інспектору по кадрам ОСОБА_4
наказано в порядку, встановленому
чинним трудовим законодавством,
повідомити персонально працівників
про скорочення штату і зміни умов
праці. Зазначений наказ містить
письмову резолюцію ОСОБА_1 від 10 липня
2013 року про свою незгоду з наказом
(а.с.14).

Судовим розглядом встановлено, що
відповідно до витягу із штатного
розкладу КРУ «БІКЗ» станом на 1 серпня
2013 року до установи структурно входив
відділ юридичної і кадрової роботи
кількістю в три штатні одиниці -
начальник відділу, юрисконсульт першої
категорії, старший інспектор по кадрам
(а.с.30). Внаслідок внутрішньої
реорганізації відповідача станом на 1
жовтня 2013 року структурний підрозділ -
відділ юридичної і кадрової роботи КРУ
«БІКЗ» був ліквідований, посада
юрисконсульта першої категорії
зазначеного відділу була скорочена,
при цьому одночасно введена посада
юрисконсульта першої категорії, яка
структурно увійшла до складу дирекції
КРУ «БІКЗ» (а.с.31).

Із наданих суду доказів вбачається, що 4
липня 2013 року було проведено установчі
збори працівників КРУ «БІКЗ» на яких
прийняте рішення про створення цієї
профспілки, затверджено її статут,
обрано профспілковий комітет, до
складу якого увійшла позивач ОСОБА_1,
обрано голову профспілки, що
підтверджується протоколом установчих
зборів (а.с.69-72). Обставини створення
профспілки працівників КРУ «БІКЗ»
також підтверджені випискою з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (а.с.10),
свідоцтвом про легалізацію профспілки
від 1 серпня 2013 року №1405628 (а.с.12),
статутом первинної профспілкової
організації працівників КРУ «БІКЗ»
(а.с.74-80).

Листом профспілки працівників КРУ
«БІКЗ» від 5 липня 2013 року генерального
директора КРУ «БІКЗ» ОСОБА_7 було
повідомлено про створення цієї
профспілки, вказане повідомлення
отримане відповідачем 9 липня 2013 року
(а.с.13).

Відповідно до наказу генерального
директора КРУ «БІКЗ» від 30 вересня 2013
року №160-л «Про звільнення ОСОБА_1»
позивач 30 вересня 2013 року була
звільнена з посади юрисконсульта
першої категорії у зв'язку із
скороченням штату, пункт 1 статті 40
КЗпПУ. Із зазначеним наказом ОСОБА_1
ознайомлена 30 вересня 2013 року (а.с.15).

На підставі ч.1 ст.43 КЗпПУ розірвання
трудового договору з підстав,
передбачених пунктами 1 (крім випадку
ліквідації підприємства, установи,
організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і
3 статті 41 цього Кодексу, може бути
проведено лише за попередньою згодою
виборного органу (профспілкового
представника), первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник.

У відповідності до ч.1,3 ст.252 КЗпП
України працівникам підприємств,
установ, організацій, обраним до складу
виборних профспілкових органів,
гарантуються можливості для
здійснення їх повноважень. Звільнення
членів виборного профспілкового
органу підприємства, установи,
організації (у тому числі структурних
підрозділів), його керівників,
профспілкового представника (там, де не
обирається виборний орган професійної
спілки), крім випадків додержання
загального порядку, допускається за
наявності попередньої згоди виборного
органу, членами якого вони є, а також
вищого виборного органу цієї
професійної спілки (об'єднання
професійних спілок).

За таких обставин, відповідач повинен
був попередньо погодити з профспілкою
працівників КРУ «БІКЗ», членом
виборного органу якої є ОСОБА_1, питання
щодо розірвання з нею трудового
договору на підставі п.1 ст.40 КЗпПУ.

Доказів звернення відповідача до
первинної профспілкової організації
працівників КРУ «БІКЗ» для отримання
попередньої згоди виборного органу на
розірвання трудового договору з
ільіновою І.В. суду не надано, матеріали
справи їх не містять.

Суд не приймає до уваги ствердження
представника відповідача ОСОБА_2 про
те, що відповідач не був обізнаний про
склад членів профспілки, оскільки на
його адресу не було надіслано Статуту
або протоколу установчих зборів
профспілки, оскільки згідно з вимогами
чинного законодавства обов'язок
профспілкової організації повідомити
роботодавця про її створення прямо
передбачений ч.7 ст.16 Закону «Про
професійні спілки, їх права та гарантії
діяльності» та є достатнім для
інформування роботодавця про
створення профспілки (вказана правова
позиція міститься в постанові
Верховного Суду України від 21 березня
2012 року в справі №6-4цс12). Відповідне
повідомлення отримане відповідачем 9
липня 2013 року. Обов'язок профспілки
надати будь-які документи, складені при
її створенні, чинним законодавством не
передбачений.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що
звільнення члена виборного
профспілкового органу КРУ «БІКЗ»
ОСОБА_1 було проведено без звернення до
первинної профспілкової організації
працівників КРУ «БІКЗ».

У відповідності до п.15 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» від 6 листопада 1992 року №9
встановивши, що звільнення працівника
проведено власником або уповноваженим
ним органом без звернення до
профспілкового органу, суд зупиняє
провадження у справі, запитує згоду
профспілкового органу і після її
одержання або відмови профспілкового
органу в дачі згоди на звільнення
працівника розглядає спір по суті.
Відмова профспілкового органу в згоді
на звільнення є підставою для
поновлення працівника на роботі.

На запит суду щодо згоди первинної
профспілкової організації працівників
КРУ «БІКЗ» на звільнення ОСОБА_1 суд
одержав відмову профспілкового органу
в дачі згоди на звільнення позивача
(а.с.104-105), яка є підставою для
поновлення останньої на роботі.

У відповідності до ч.1 ст.235 КЗпПУ у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір.

За таких обставин, позовні вимоги щодо
визнання незаконним та скасування
наказу КРУ «БІКЗ» від 30 вересня 2013 року
№160-л «Про звільнення ОСОБА_1»,
поновлення ОСОБА_1 на посаді
юрисконсульта першої категорії КРУ
«БІКЗ» є обґрунтованими.

Позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача на користь позивача
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу підлягають задоволенню
виходячи із наступного.

У відповідності до ч.2 ст.235 КЗпПУ при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік.

Відповідно до статті 27 Закону України
«Про оплату праці», пункту 2 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100, середньомісячна заробітна плата
за час вимушеного прогулу працівника
обчислюється виходячи з виплат за
останні два календарні місяці роботи,
що передують події, з якою пов'язана
виплата, тобто, що передують дню
звільнення працівника з роботи.

У судовому засіданні позивач здійснила
розрахунок середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, який склав суму в
розмірі 8317 грн. (сума зазначена без
утримання податків та інших
обов'язкових платежів). Представник
відповідача у судовому засіданні не
заперечувала проти того, що розрахунок
проведений позивачем вірно та
відповідно до вимог вищеназваного
Порядку, математичні помилки відсутні,
при цьому заперечувала проти
обґрунтованості такого стягнення з
відповідача за відсутністю порушень з
боку КРУ «БІКЗ» при звільненні
позивача.

Суд погоджується з розрахунком
позивача щодо середнього заробітку за
час вимушеного прогулу та вважає, що з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню середній заробіток
за час вимушеного прогулу в розмірі 8317
грн. (сума зазначена без утримання
податків та інших обов'язкових
платежів).

Суд не приймає до уваги ствердження
представника відповідача про
необхідність врахування при
визначенні розміру середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
сум допомоги по безробіттю, отриманої
ОСОБА_1, із посиланням на роз'яснення у
п.2 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» від 6 листопада 1992
року №9 про те, що при присудженні
оплати за час вимушеного прогулу
зараховується заробіток за місцем
нової роботи (одержана допомога по
тимчасовій непрацездатності, вихідна
допомога, середній заробіток на період
працевлаштування, допомога по
безробіттю), який працівник мав в цей
час (а.с.119), оскільки відповідно до п.3
зазначеної постанови у випадках
стягнення на користь працівника
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу в зв'язку з незаконним
звільненням він визначається за
загальними правилами обчислення
середнього заробітку, виходячи з
заробітку за останні два календарні
місяці роботи.

Крім того, із змісту ч.4 ст.35 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» випливає, що у разі
поновлення безробітного на роботі за
рішенням суду сума виплаченого
безробітному забезпечення та вартості
наданих соціальних послуг утримуються
із роботодавця.

Позовні вимоги щодо відшкодування
моральної шкоди в розмірі 10000 грн.
підлягають частковому задоволенню за
наступними обставинами.

Порядок відшкодування моральної шкоди
у сфері трудових відносин регулюється
ст.2371 КЗпП України.

Стаття 2371 КЗпП України передбачає
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику у разі, якщо порушення
його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Порядок відшкодування шкоди
визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік
юридичних фактів, що складають
підставу виникнення правовідносин
щодо відшкодування власником або
уповноваженим ним органом завданої
працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону
підставою для відшкодування моральної
шкоди згідно із ст.2371 КЗпП України є
факт порушення прав працівника у сфері
трудових відносин, яке призвело до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагало від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (зі відповідними змінами)
роз'яснено, що відповідно до ст.2371 КЗпП
України за наявності порушення прав
працівника у сфері трудових відносин
(незаконне звільнення або переведення,
невиплати належних йому грошових сум,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах тощо), яке
призвело до його моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у
сфері трудових відносин
забезпечується як відновленням
становища, яке існувало до порушення
цього права (наприклад, поновлення на
роботі), так і механізмом компенсації
моральної шкоди, як негативних
наслідків (втрат) немайнового
характеру, що виникли в результаті
душевних страждань, яких особа зазнала
у зв'язку з посяганням на її трудові
права та інтереси. Конкретний спосіб,
на підставі якого здійснюється
відшкодування моральної шкоди
обирається потерпілою особою, з
урахуванням характеру правопорушення,
його наслідків та інших обставин
(ст.ст.3,4,11,31 ЦПК України).

Кодекс законів про працю України не
містить будь-яких обмежень чи
виключень для компенсації моральної
шкоди в разі порушення трудових прав
працівників, а ст.2371 цього Кодексу
передбачає право працівника на
відшкодування моральної шкоди у
обраний ним спосіб, зокрема, повернення
потерпілій особі вартісного
(грошового) еквівалента завданої
моральної шкоди, розмір якої суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань, їх тривалості,
тяжкості вимушених змін у її житті та з
урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної
шкоди не поглинається самим фактом
відновлення становища, яке існувало до
порушення трудових правовідносин,
шляхом поновлення на роботі, а має
самостійне юридичне значення
(постанова Верховного Суду України від
25 квітня 2012 року, справа № 6-23 цс 12).

Тобто за наявності порушення прав
працівника у сфері трудових відносин
(незаконного звільнення) відшкодування
моральної шкоди на підставі ст.2371 КЗпП
України здійснюється в обраний
працівником спосіб, зокрема у вигляді
одноразової грошової виплати.

Суд вважає, що відповідачем внаслідок
незаконного звільнення ОСОБА_1 були
порушені права позивача, що призвело до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагало від неї
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Разом з тим, з урахуванням обставин
справи, вимог розумності і
справедливості, суд вважає, що сума 1500
грн. буде достатньою для компенсації
моральних страждань позивача.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача в доход держави підлягає
стягненню судовій збір у розмірі 487 грн.
20 коп.

На підставі п.4 ч.1 ст.367 ЦПК України
рішення суду в частині поновлення
ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта першої
категорії КРУ «БІКЗ» суд зобов'язаний
допустити до негайного виконання.

Таким чином, виходячи із засад
змагальності сторін, межі судового
розгляду, підстав позову, обов'язку
сторін щодо доказування та подання
доказів, керуючись
ст.ст.10,11,27,31,60,131,213,215,218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Кримської
республіканської установи
«Бахчисарайський історико-культурний
заповідник», третя особа - Міністерство
культури АРК про визнання наказу
незаконним та його скасування,
зобов'язання вчинити певні дії,
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди,
задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ
генерального директора Кримської
республіканської установи
«Бахчисарайський історико-культурний
заповідник» від 30 вересня 2013 року №160-л
«Про звільнення ОСОБА_1».

Поновити ОСОБА_1 на посаді
юрисконсульта першої категорії
Кримської республіканської установи
«Бахчисарайський історико-культурний
заповідник» з 30 вересня 2013 року.

Стягнути з Кримської республіканської
установи «Бахчисарайський
історико-культурний заповідник» на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу в сумі 8317 грн.
(сума зазначена без утримання податків
та інших обов'язкових платежів), а також
в рахунок відшкодування моральної
шкоди 1500 грн.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на
посаді юрисконсульта першої категорії
Кримської республіканської установи
«Бахчисарайський історико-культурний
заповідник» допустити до негайного
виконання.

В решті частині позову відмовити.

Стягнути з Кримської республіканської
установи «Бахчисарайський
історико-культурний заповідник» в
доход держави судовій збір у розмірі 487
грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим через Бахчисарайський
районний суд АРК, у строки апеляційного
оскарження, передбачені ст.294 ЦПК
України.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: