Ухвала

про відмову в забезпеченні позову

23 січня 2014 року смт.Гоща

Суддя Гощанського районного суду Рівненської області Пацко Д.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою, ціна позову 10 000 грн.,

ВСТАНОВИВ:

23.01.2014 року в провадження судді надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, 23.01.2014 року судом зроблено відповідний запит до Гощанського РС УДМС України в Рівненській області щодо місця реєстрації відповідача.

23.01.2014 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову накласти арешт на рухоме і нерухоме майно відповідача ОСОБА_2 В обґрунтування заяви посилається на те, що майно, яке знаходиться у відповідача на момент предявлення позову, яке відповідач може відчужити на користь невідомих осіб, у звязку з чим виконання рішення у разі задоволення позовних вимог може бути ускладнене або зробить неможливим його виконання.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Ухвала про забезпечення позову, відповідно до ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом, а тому має відповідати всім вимогам до такого документа, визначеним у ст.19 цього Закону.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ України "Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Однак, в порушення вище зазначених вимог процесуального закону, подаючи заяву про забезпечення позову, позивач не зазначив підстави обрання такого виду забезпечення позову, як і не обґрунтував причини застосування заходів по забезпеченню позову, не вказав на ті обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, позивач взагалі не зазначає, на яке саме майно суд має накласти арешт, не надає жодних доказів на підтвердження того, чи дійсно майно перебуває у власності відповідача та не надає доказів щодо його вартості.

Виходячи із засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

Таким чином, враховуючи, що у заяві не вказано, на яке саме майно необхідно накласти арешт і де це майно знаходиться, не обґрунтовано належно вид забезпечення позову, не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку винесення його на користь позивача, не доведено, що відповідач в подальшому буде ухилятись від виконання такого рішення, а також той факт, що на момент подання заяви про забезпечення позову провадження по справі не відкрито, оскільки відсутні відомості про місце реєстрації відповідача, суд приходить до висновку, що заява позивача про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 151, 152 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Заяву з доданими документами повернути заявнику - ОСОБА_1.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Рівненської області через Гощанський районний суд протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя