Справа № 460/1745/13
Головуючий у 1 інстанції: Тесля Б.І.
Провадження № 22-ц/783/368/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Федоришина А.В.,

за участі судового секретаря:
Глинського О.А.,

позивача ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 ,
представника Яворівської КЕЧ району
Прийми І.С., розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Львові
цивільну справу за апеляційною скаргою
Яворівської квартирно-експлуатаційної
частини району на рішення Яворівського
районного суду Львівської області від
23 вересня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Яворівської КЕЧ району про
визнання права власності на нерухоме
майно за набувальною давністю та
зустрічним позовом Яворівської КЕЧ
району до ОСОБА_2 про виселення із
житлового приміщення, -

в
с т а н о в и л а:

В травні 2013 року ОСОБА_2 звернулась в
суд до Яворівської КЕЧ району про
визнання за нею право власності за
набувальною давністю на квартиру
АДРЕСА_1, обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що з грудня 1992 року проживає та
зареєстрована в АДРЕСА_1 в яку
вселилась з дозволу керівництва
Яворівської КЕЧ району при відсутності
ордеру та договору найму. Безперервно
відкрито володіє даною квартирою понад
двадцять років. Систематично сплачує
комунальні послуги, здійснює ремонт
місць загального користування, а тому
вважає, що набула право власності на
спірну квартиру з підстав, визначених
ч.4 ст.344 ЦК України.

Яворівська КЕЧ району звернулась до
суду із зустрічним позовом про
виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1,
посилаючись на те, що остання вселилась
в дану квартиру без будь-яких правових
підстав та не набула будь-якого
законного права на проживання в ній.

Рішенням Яворівського районного суду
Львівської області від 23 вересня 2013
року позов ОСОБА_2 задоволено. Судом
постановлено визнати за ОСОБА_2 право
власності за набувальною давністю на
квартиру АДРЕСА_1. У задоволенні
зустрічного позову Яворівської КЕЧ
району відмовлено.

Вказане рішення суду оскаржила
Яворівська квартирно-експлуатаційна
частина району. В апеляційній скарзі
зазначає, що таке є необ'єктивним,
необґрунтованим та прийняте з грубим
порушенням матеріального і
процесуального законодавства, без
повного та всебічного з'ясування
обставини, що мають значення для
справи, висновки суду не відповідають
обставинам справи. Апелянт зазначає, що
позивачка ОСОБА_2 ордер на вселення у
спірну квартиру не отримувала та не
укладала договору найму цього житла, а
отже не має жодних підстав на
проживання в ній. Крім того зазначає, що
не допускається набуття права
власності за набувальною давністю
недобросовісним володільцем від часу
володіння чужим майном чи відкритості
володіння ним. Просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 відмовити та виселити її із
займаного приміщення (а.с. 55-57).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника Яворівської КЕЧ району
Прийми І.С. на обґрунтування
апеляційної скарги, заперечення на
скаргу позивача ОСОБА_2, представника
ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як визначено положеннями ст.214 ЦПК
України, під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються; чи є
інші фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Однак, на думку колегії суддів, дане
рішення суду в повній мірі таким
вимогам не відповідає.

Відповідно до ст.344 ЦК України за
загальним правилом, особа набуває
права власності за набувальною
давністю, якщо вона добросовісно
заволоділа чужим майном і відкрито та
безперервно володіла цим майном
протягом установленого строку.

Право власності належить до числа
таких суб'єктивних прав, які можуть
виникнути при наявності певного
юридичного факту, а то й їх сукупності.
Тому, виходячи зі змісту ст.344 ЦК
України, обставинами, які мають
значення для справи, і, які повинен
довести саме позивач (ч. 1 ст.60 ЦПК
України), є: законний об'єкт володіння,
добросовісність володіння,
відкритість володіння, давність
володіння та його безперервність.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 вселилась у спірну квартиру
АДРЕСА_1 в1992 році та в ній
зареєстрована. Разом з нею в цій
квартирі зареєстрований її син ОСОБА_5.
Дана квартира належить МО України в
особі Яворівської КЕЧ району, а
вселення ОСОБА_2 в це житло було
здійснено з порушенням встановленого
законом порядку, без ордеру на
вселення.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 щодо
визнання за нею право власності на
вказану квартиру за набувальною
давністю, суд першої інстанції виходив
із положень ч.4 ст.344 ЦК України, з
огляду на те, що позивачка відкрито
безперервно володіє згаданим
нерухомим майном протягом більше
десяти років.

Однак з такими висновкам колегія
суддів не може погодитись, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що,
хоча ОСОБА_2 і вселилась у спірну
квартиру без ордеру та не укладала
письмової угоди щодо її оренди чи
найму, між сторонами склались фактичні
правовідносини щодо найму житла,
оскільки в таке позивач вселилась з
відому власника, Яворівської КЕЧ
району, та за користування житлом
здійснює оплату за надання послуг
(а.с.11).

При вирішенні даного спору, суд першої
інстанції, не звернув увагу на те, що
набуття у власність житлового
приміщення державного чи комунального
житлового фонду відбувається за
нормами житлового законодавства, та
помилково вважав, що на ці
правовідносини поширюються норми ст.344
ЦК України. Суд не врахував вимоги ст.9
ЦК України щодо субсидіарного
застосування норм ЦК України.

Окрім того, суд не звернув уваги на те,
що за набувальною давністю може бути
набуто право власності на нерухоме
майно, яке не має власника, або власник
якого невідомий, або власник
відмовився від права власності на
належне йому нерухоме майно.

З матеріалів справи вбачається, що
спірна квартира є власністю МО України
в особі Яворівської КЕЧ району, про що
ОСОБА_2 достовірно відомо і про таку
обізнаність вона підтвердила в суді
апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів
не вбачає достатніх правових підстав
для визнання за позивачем ОСОБА_2 права
власності на спірну квартиру за
набувальною давністю, у зв'язку з чим
позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Що стосується зустрічних позовних
вимог Яворівської КЕЧ району про
виселення ОСОБА_2 із спірного житла, то
колегія суддів погоджується з рішенням
суду першої інстанції в цій частині
щодо відмови у здовженні цих позовних
вимог.

При цьому колегій суддів виходить із
того, що позивачем не зазначені жодні
правові підстави, установлені законом,
для такого виселення, що позбавляє суд
самостійно визначити такі підстави,
виходячи із положень ст.11 ЦПК України.

Окрім того, з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_2 перебуває у
фактичних договірних відносинах з
позивачем щодо найму спірного житла,
зареєстрована в даній квартирі разом з
членами сім`ї, здійснює оплату
комунальних послуг, а тому правових
підстав для її виселення не вбачається

Беручи до уваги викладене, колегія
суддів, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, вважає, що
оскаржуване рішення в частині визнання
за ОСОБА_2 права власності за
набувальною давністю на квартиру
АДРЕСА_1 слід скасувати та ухвалити в
цій частині нове рішення, яким у
задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_2
відмовити. В решті це рішення суду
залишити без змін.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
303, 304, п.2 ч.1ст.307, ч.1ст.309, ст.313, ч.2 ст.314,
ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Яворівської
квартирно-експлуатаційної частини
району задовольнити частково.

Рішення Яворівського районного суду
Львівської області від 23 вересня 2013
року в частині визнання за ОСОБА_2 права
власності за набувальною давністю на
квартиру АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити
в цій частині нове рішення, яким у
задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_2
відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Береза В.І.

Федоришин А.В.