Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц/778/1055/14
інстанції: Наумов О.О.
Суддя-доповідач: Кухар С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого судді:Онищенко
Е.Асуддів:Ломейко В.О. Кухаря С.В.при
секретаріХомяк К.В.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Енергодарського
районного суду Запорізької області від
09 грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_5 до Кредитної спілки «Порада»
про стягнення суми грошових коштів за
договором та стягнення моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_5 звернулась в
суд з позовною заявою до відповідача
про стягнення суми грошових коштів за
договором та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 15.05.2009
року між нею, та Кредитною спілкою
«Порада» було укладено депозитний
договір № 697 «Весняна порада 2009» про
залучення внеску на депозитний
рахунок. Відповідно до вимог договору
вона внесла на депозитний рахунок 40 000
грн. на умовах договору, строком на 6
місяців, тобто до 15.11.2009 року. Вказане
підтверджується квитанцією до
прибуткового ордеру № 2390 від 15.05.2009
року.

Відповідно до п. 1.2 договору процентна
ставка за користування внеском
протягом строку внеску складала 28%
річних. Відповідно до п. 2.1 договору
строк користування внеском діє 6
місяців - до 15.11.2009 року.

Крім того, відповідачем було додатково
внесено кошти на депозитний рахунок №
697 від 15.05.2009 року, відповідно до якого
позивач додатково вніс суму на 9 000,0 грн.
Вказане підтверджується квитанцією до
прибуткового ордеру № 3081 від 24.06.2009
року.

Після спливу строку договору
зверталась до відповідача з вимогою
повернути кошти та проценти, що
залишено без уваги.

На день подачі позову до суду
відповідач має перед нею загальну
заборгованість в розмірі 300 457,18 грн., що
складається :

Сума з відсотками до кінця дії
договору, складає - 55 640,22 грн.;

Сума прострочення з відсотками по
договору складає -50 743,88 грн.;

Сума трьох процентів річних від
простроченої суми складає - 6 342,98 грн.;

Сума пені за 6 місяців прострочення
складає 187 272,18 грн.

Крім того внаслідок невиконання
договірних зобов'язань відповідачем,
позивач зазнала моральних страждань,
які вона оцінює в грошовому
еквіваленті в розмірі 60 000,0 грн.

Позивач просить суд стягнути з
відповідача на його користь суму
внеску разом з сумою нарахованих за
користування ним процентів, у тому
числі з урахуванням пені в розмірі
трьох відсотків вартості внеску за
кожний день прострочення, а також 3%
річних від простроченої суми в розмірі
300 457,18 грн, та грошову компенсацію
моральної шкоди в розмірі 60 000, 0 грн.

Рішенням Енергодарського районного
суду Запорізької області від 09 грудня
2013 року відмовлено в задоволенні
позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

За змістом ст.ст. 309, 310 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення являється невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Рішення суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі з підстав,
визначених ст. 205 цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
недоведеності позовних вимог ОСОБА_5 і
ненаданням останньою доказів на
підтвердження позовних вимог.

Проте погодитися з такими висновками
суду не можна, оскільки суд дійшов їх з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Встановлено, що 15.05.2009 року між ОСОБА_5
та Кредитною спілкою «Порада» було
укладено депозитний договір № 697
«Весняна порада 2009» про залучення
внеску на депозитний рахунок.
Відповідно до вимог договору вона
внесла на депозитний рахунок 40 000 грн.
на умовах договору, строком на 6
місяців, тобто до 15.11.2009 року.
Відповідно до п. 1.2 договору процентна
ставка за користування внеском
протягом строку внеску складала 28%
річних. Крім того, відповідачем було
додатково внесено кошти на депозитний
рахунок № 697 від 15.05.2009 року, відповідно
до якого позивач додатково вніс суму на
9 000 грн. Вказане підтверджується
квитанцією до прибуткового ордеру № 3081
від 24.06.2009 року.

У зв'язку з відмовою кредитної спілки
повернути вкладнику депозитний
рахунок по закінченню строку дії
договору судовим рішенням від 15.07.2010
року належні до виплати кошти від
внесення на депозит 40000 грн. у розмірі
52034 грн. 23 коп. були стягнуті на користь
ОСОБА_5 Вимоги щодо повернення коштів
від внесення на депозит 9000 грн. позивач
тоді не заявляла (а.с. 6).

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України
встановлено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній справі, що
набрало законної сили, не підлягають
доказуванню при розгляді іншої справи,
у якій беруть участь ті самі особи, або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Оскільки судовим рішенням, що набрало
законної сили, у справі між тими ж
сторонами встановлені як факт
укладення депозитного договору, так і
розмір вкладу і відсотків, що підлягав
сплаті ОСОБА_6 по закінченню строку дії
договору, висновок суду першої
інстанції про недоведеність позовних
вимог не відповідає фактичним
обставинам і вимогам процесуального
закону.

Приймаючи до розгляду позов про
стягнення грошових коштів, суд першої
інстанції на порушення вимог ст. 122 ч.2
п.2 ЦПК України не обговорив питання
щодо можливості повторного розгляду
вимог про стягнення депозитного вкладу
у розмірі 40000 грн. і нарахованих
відсотків, хоча в позовній заяві
міститься посилання на судове рішення,
що набрало законної сили, яким вказані
вимоги вже задоволені, і рішення
знаходилося на примусовому виконанні.

Відповідно до ст. 205 п. 2 ЦПК України суд
своєю ухвалою закриває провадження у
справі, якщо набрало законної сили
рішення суду, ухвалене з приводу спору
між тими самими сторонами, про той
самий предмет і з тих самих підстав.

Зважаючи на те, що є рішення суду з
приводу спору між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав, оскаржуване рішення
суду в частині відмови у позові про
стягнення депозитного вкладу на суму
40000 грн. і відсотків на підставі ст.с.205
п.2, 310 ч.1 ЦПК України підлягає
скасуванню із закриттям провадження у
справі в цій частині позову.

Звертаючись до суду з позовом про
стягнення зі спілки грошових коштів,
позивач просив суд суму з відсотками
від додатково внесених коштів на
депозитний рахунок № 697 від 15.05.2009 року,
відповідно до якого позивач додатково
вніс суму на 9 000 грн. до кінця дії
договору, що складає разом з відсотками
9994 грн. 19 коп. Які відповідно до умов
договору підлягають стягненню в
повному обсязі.

Також позивач просив суд нарахування і
стягнення відсотків за депозитом у
відповідності з п.1.2 договору за період
з дня закінчення дії депозитного
договору по 02.09.2013 року - день
звернення до суду з відповідним
позовом.

За положеннями ст.2 Закону України „Про
банки та банківську діяльність"
вклад(депозит) - це кошти в готівковій
або у безготівковій формі, у валюті
України або в іноземній валюті, які
розміщені клієнтами на їх іменних
рахунках у банку на договірних засадах
на визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку і підлягають
виплаті вкладнику відповідно до
законодавства України та умов
договору.

Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України
проценти на банківський вклад
нараховуються від дня, наступного за
днем надходження вкладу в банк, до дня,
який передує його поверненню
вкладникові або списанню з рахунку
вкладника з інших підстав.

Проте, умовами договору сторони
передбачили, що після закінчення
строку дії договору спілка ніяких
нарахувань на внесок не проводить (а.с.
4: п. 2.4 Договору № 697).

Відповідно до ст.ст.6,627 ЦК України
сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зважаючи на те, що умовами договору
сторони обмежили строк нарахування
відсотків за депозитним вкладом
строком дії договору - до 15.11.2009 року,
вимоги ОСОБА_5 про нарахування і
стягнення процентів після закінчення
строку договору не відповідають п.2.4
цього договору, а тому передбачених
законом підстав для задоволення цієї
частини позовну судова колегія не
вбачає.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення
пені за кожен день прострочення
повернення депозитного вкладу, розмір
якої згідно наданого розрахунку
становить 300 457,18 грн., та 60 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди, позивач
посилалася на п.5 ст. 10 Закону України
„Про захист прав споживачів", якою
передбачено, що у разі, коли виконавець
не може виконати (прострочує виконання)
роботу (надати послуги) згідно з
договором, за кожен день(кожну годину,
якщо тривалість виконання визначено у
годинах) прострочення споживачеві
сплачується пеня у розмірі 3 % від
вартості роботи (послуги), якщо інше не
передбачено законодавством.

Проте, до правовідносини між КС
„Порада" та споживачем ОСОБА_5, які
виникли з приводу депозитного
договору, Закон України „Про захист
прав споживачів" застосовується лише в
частині, не врегульованій нормами ЦК
України та іншими нормативно-правовими
актами у сфері банківської діяльності.

Оскільки неустойка у виді пені в якості
забезпечення виконання КС „ Порада"
грошових зобов'язань за депозитним
договором його умовами не
передбачалась, то і правових підстав
для її стягнення суд не має.

Згідно з вимогами ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Укладений між сторонами депозитний
договір не передбачає відшкодування
моральної шкоди у разі порушення
кредитною спілкою строків повернення
депозитного вкладу, а тому
передбачених законом підстав для
стягнення з кредитної спілки коштів на
відшкодування моральної шкоди також не
має.

Разом з тим, вимоги про стягненні з
кредитної спілки грошових коштів на
підставі ст. 625 ЦК України являються
такими, що підлягають задоволенню.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до статті 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох процентів річних виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів унаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

При цьому вказана норма права не
обмежує права кредитора звернутися до
суду за захистом свого права, якщо
грошове зобов'язання не виконується й
після вирішення судом питання про
стягнення основного боргу.

Оскільки чинне законодавство не
пов'язує припинення зобов'язання з
ухваленням судового рішення чи
відкриттям виконавчого провадження з
його примусового виконання, а
наявність судового рішення про
стягнення заборгованості не припиняє
грошових зобов'язань кредитної спілки
та не виключає її відповідальності за
порушення строків розрахунків, тому
вимоги вкладника про нарахування трьох
процентів річних на суму
заборгованості на підставі ст. 625 ЦК
України являються обґрунтованими.

За таких обставин з кредитної спілки на
користь кредитора ОСОБА_5 на підставі
ст. 625 ч. 2 ЦПК України підлягають
стягненню 3% річних від простроченої
суми боргового зобов'язання на суму в
обсязі позовних вимог 6342 грн. 98 коп.

Вимоги про стягнення інфляційних
нарахувань в порядку ч.2 ст. 625 ЦК
України не заявлялися, а тому
предметом даного спору вони не
являються.

Викладене свідчить про те, що
оскаржуване рішення на підставі
ст.ст.309, 310 ЦПК України підлягає
скасуванню, провадження у справі в
частині вимог про стягнення
депозитного вкладу з відсотками на
суму 45646,03 грн. - закриттю, в іншій
частині позову - з ухваленням нового
рішення про часткове задоволення
позову і стягнення з кредитної спілки
на користь позивачки депозитного
вкладу з відсотками на суму 9994,19 грн. та
3% річних в порядку ст.625 ЦК України на
загальну суму 6342 грн. 98 коп. У
задоволенні решти позовних вимог слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 310, 313, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Енергодарського районного
суду Запорізької області від 09 грудня
2013 року у цій справі скасувати.

Провадження у справі в частині
позовних вимог про стягнення з
кредитної спілки «Порада» на користь
ОСОБА_5 депозитного вкладу з відсотками
на загальну суму 45646,03 грн. закрити.

Стягнути з кредитної спілки «Порада»
на користь ОСОБА_5 депозитний вклад з
відсотками на суму 9994,19 грн. та 3% річних
за прострочення виконання грошового
зобов'язання на суму 6 342,98 грн.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з кредитної спілки кредитної
спілки «Порада» на користь держави
судовий збір на суму 365,4 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: