Справа № 1312/558/12
Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин
Провадження № 22-ц/783/60/14
Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:6
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Крайник
Н.П.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Личаківського районного суду
міста Львова від 25 жовтня 2012 року та
додаткове рішення Личаківського
районного суду міста Львова від 28 січня
2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Личаківського районного суду
міста Львова від 25 жовтня 2012 року
задоволено позов Личаківської
районної адміністрації Львівської
міської ради до ОСОБА_3, треті особи -
Львівська міська рада, Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області і ОСОБА_4,
про демонтаж самочинно влаштованої
надбудови над гаражем та приведення
квартири АДРЕСА_1 до попереднього
стану. Зобов'язано ОСОБА_3 демонтувати
самочинно влаштовану добудову до
квартири АДРЕСА_1, привести квартиру до
попереднього стану і демонтувати
надбудову над гаражем.

Позов прокурора Личаківського району
м.Львова в інтересах держави в особі
Львівської міської ради до ОСОБА_3 про
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки також задоволено.
Зобов'язано ОСОБА_3 звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку
площею 0,0135 га на на АДРЕСА_1 та привести
її у попередній і придатний для
використання стан шляхом демонтажу
самовільно збудованої прибудови до
квартири АДРЕСА_1 за власний кошт.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до Личаківської районної
адміністрації Львівської міської ради
про визнання права власності на
реконструйовану квартиру - відмовлено
за безпідставністю.

Вирішено питання судових витрат.

Додатковим рішенням від 28 січня 2013 року
задоволено позовну вимогу прокурора
про відшкодування шкоди за самовільне
зайняття земельної ділянки та стягнуто
з ОСОБА_3 на користь держави (місцевий
бюджет Личаківського району м. Львова)
шкоду, заподіяну самовільним зайняттям
земельної ділянки площею 0,0135 га по
АДРЕСА_1 в розмірі 1 703 грн. 90 коп. (а.с.
215-216)

Рішення Личаківського районного суду
міста Львова від 25 жовтня 2012 року та
додаткове рішення цього ж суду від 28
січня 2013 року оскаржив ОСОБА_3

Апелянт просить рішення суду скасувати
і ухвалити нове, яким відмовити
Личаківській районній адміністрації
Львівської міської ради і прокурору
Личаківського району м. Львова у
задоволенні їхніх позовних вимог, а
його зустрічний позов - задовольнити,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи та на
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Звертає увагу на те, що згідно з п.п. 22-24
постанови Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 6 «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» знесення самочинного
будівництва є крайньою мірою і можливе
лише тоді, коли використано усі
передбачені законодавством України
заходи щодо реагування та притягнення
винної особи до відповідальності, та за
умови, що неможлива перебудова
нерухомості відповідно до проекту або
відповідно до норм і правил, визначених
державними правилами та санітарними
нормами, або якщо особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від такої перебудови.

Також звертає увагу на те, що у справі
за ухвалою суду була проведена судова
будівельно-технічна експертиза, згідно
з висновком якої № 019/12 від 24.05.2012 року
квартира АДРЕСА_1 відповідає вимогам
будівельних норм і правил, окрім п.8.10
ДБН В.3.2-2-2009 та 6.2 ДБН В.2.5-20-2005, і для
приведення згаданої квартири з
прибудованим гаражем до вимог
будівельних норм і правил її власнику
слід демонтувати дверний блок входу до
санвузла, замурувати проріз з
послідуючим влаштуванням входу до
нього з приміщення коридору літ.За-2,
демонтувати газову колонку у
приміщенні сумісного санвузла з
перенесенням її у приміщення коридору
літ.За-2.

Стверджує, що він ніколи не відмовлявся
від перебудови вище згаданої квартири
відповідно до норм і правил, визначених
державними правилами та санітарними
нормами, та здійснив цю перебудову
згідно з зауваженнями судового
експерта, підтвердженням чого є акт ЛКП
«За замком» від 01.08.2012 року.

Вважає, що проведеним будівництвом не
порушено прав та інтересів власників
інших квартир будинку АДРЕСА_1,
підтвердженням чого є письмова заява
згаданих власників про надання «згоди
сім'ї ОСОБА_3 на розширення належної їм
на розширення належної квартири
АДРЕСА_1 шляхом прибудови і надбудови
відповідно до технічного паспорта
квартири, виготовленого БТІ 29.07.2010
року»

Претензії зі сторони третьої особи у
справі ОСОБА_4, мешканця будинку
АДРЕСА_1, вважає безпідставними.

Також звертає увагу на те, що він є
учасником бойових дій в Республіці
Афганістан та інвалідом 3 групи,
проживає зі своєю сім'єю з 4 осіб в
квартирі АДРЕСА_1, яка до реконструкції
була однокімнатною, мала загальну
площу 24 кв.м. та житлову площу 16,8 кв.м. і
«в сучасній економічній ситуації в
країні» не має можливості отримати
покращення житлових умов сім'ї
відповідно до закону, а тому за свої
кошти, внаслідок затрат свого часу та
своїх фізичних зусиль він розширив
належну йому квартиру зі згоди усіх
інших власників будинку на АДРЕСА_1 на
вільній прибудинковій земельній
ділянці, яка належить до будинку.

Стверджує, що самостійно він не може
оформити землекористування на ділянку,
на якій розташовані прибудова та гараж,
«оскільки є залежним у цій дії від
ОСББ».

Вважає, що держава може отримувати
дохід від використання земельних
ділянок лише у вигляді плати за землю
(земельного податку), порядок сплати
якої встановлено розділом ХІІІ
Податкового кодексу України, однак
відповідач відповідно до п. 281.1.4
Податкового кодексу України, як
учасник бойових дій в Афганістані і
інвалід 3 групи та (відповідно) особа, на
яку поширюється дія Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту", від сплати
земельного податку звільнений.

Апеляційний розгляд справи за заявами
і клопотаннями апелянта ОСОБА_3 (т.1, а.с.
235; т.2, а.с. 10, 13) тричі відкладався.

Будучи в черговий раз належним чином
повідомленим про апеляційний розгляд
справи 13 січня 2014 року, апелянт в
черговий раз подав до суду заяву про
відкладення розгляду справи (т.2, а.с. 22).

За вище наведених обставин колегія
суддів, у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК
України, вважає за можливе провести
апеляційний розгляд справи за
відсутності апелянта - на підставі
наявних у ній даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
до задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін;
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості і що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Статтею 376 ЦК України встановлено, що
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил (ч.1) і що у випадку, коли
власник (користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок (ч.4).

Те, що спірні добудова до квартири
АДРЕСА_1 та надбудова над гаражем є
самочинним будівництвом відповідачем
(апелянтом) не оспорюється та
визнається, а відтак ця обставина (у
відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України)
доказуванню не підлягає.

Дозволу та належно затвердженого
проекту на облаштування спірних
добудови до квартири та надбудови над
гаражем відповідачем (апелянтом)
подано до суду не було.

Так само, як відповідачем не було
подано до суду будь-яких доказів про
його права на земельну ділянку на якій
ним споруджено самочинне будівництво.

За вище наведених обставин, суд вірно
послався на ч.1 ст. 376 ЦК України, як на
норму матеріального права, яка регулює
спірні правовідносини, а відтак
правомірно застосував до спірних
правовідносин норму ч. 4 ст. 376 ЦК
України, яка передбачає наслідки
самочинного будівництва.

Одним зі способів захисту прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки, передбачених частиною 3 ст. 152
Земельного кодексу України, є
відшкодування заподіяних збитків, що
за своєю правовою природою не є доходом
від використання земельних ділянок у
вигляді плати за землю (земельного
податку), а відтак доводи апеляційної
скарги і в частині неправомірності
стягнення з апелянта додатковим
рішенням від 28 січня 2013 року 1 703 грн. 90
коп. шкоди, заподіяної ним самовільним
зайняттям земельної ділянки площею 0,0135
га по АДРЕСА_1, до уваги прийматися не
можуть.

З урахуванням вище наведеного колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дав належну оцінку всім обставинам і
доказам по справі в їх сукупності та
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому приходить до висновку про те, що
підстави для його скасування відсутні
і апеляційну скаргу на нього, яка не
спростовує висновків рішення суду,
слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1,
315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити та залишити рішення
Личаківського районного суду м.Львова
від 25 жовтня 2012 року та додаткове
рішення Личаківського районного суду
міста Львова від 28 січня 2013 року без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскарженою
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий:

Судді: