АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 інстанції: Горкава В. Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

23 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Соколової В.В.,
Усика Г.І.

при секретарі: Меєчко Д.П.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Печерського районного суду міста Києва
від 23 липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства "Київенерго" про визнання
укладеним договору про користування
електричною енергією,

В С Т А Н О В И Л А

Рішенням Печерського районного суду
міста Києва від 23 липня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
"Київенерго" про визнання укладеним
договору про користування електричною
енергією відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов, посилаючись на те,
що судом надано неправильну оцінку
доказам, неправильно застосовані
норми матеріального права.

В суд апеляційної інстанції сторони
або їх представники не з*явилися,
будучи повідомленими належним чином
про час і місце слухання справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, позивач є власником
1/3 частини квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 27.04.2004 року,
яке зареєстровано в Київському
міському бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
за №4662.(а.с. 9-10).

Згідно довідки форми №3, виданої КП УЖГ
"Липкижитлосервіс" від 18.07.2014 №660, за
вказаною адресою ніхто не
зареєстрований, (а.с.31)
Електропостачання за вказаною адресою
здійснюється згідно особового рахунку
НОМЕР_1, що не заперечувалось в судовому
засіданні сторонами.

Станом на 30.05.2014 р. у позивача наявна
переплата за електричну енергію у
розмірі 19,36 грн., що підтверджується
роздруківкою по особовому рахунку
позивача.(а.с.18)

Пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" передбачено, що комунальними
послугами є серед іншого
електропостачання. Тобто з вказаної
норми випливає, що електрична енергія є
однією із складових житлово -
комунальних послуг.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про
електроенергетику" та п. З Правил
користування електричною енергією для
населення, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р
№ 1357 споживання енергії можливо лише
на підставі договору з
енергопостачальником про користування
електричною енергією, що розробляється
енергопостачальником згідно з Типовим
договором про користування
електричною енергією (додаток 1) і
укладається на три роки.

Форма і зміст (умови) Типового договору
затверджені вказаною постановою
Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст. 3 ЦК України
загальними засадами цивільного
законодавства є серед іншого свобода
договору.

Статтею 6 ЦК України закріплено принцип
свободи договору, який передбачає
право суб'єкта цивільного права на
укладення й інших договорів, прямо не
передбачених актами цивільного
законодавства, але відповідають
загальним засадам цивільного
законодавства. Сторони договору мають
право врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами. Сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд. Сторони в
договорі не можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства, якщо в цих актах прямо
вказано про це, а також у разі, якщо
обов'язковість для сторін положень
актів цивільного законодавства
випливає з їх змісту або із суті
відносин між сторонами.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Частина 1 статті 628 ЦК України
передбачає, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК
України).

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Відповідно до ч.2 ст. 638 ЦК України
договір укладається шляхом пропозиції
однієї сторони укласти договір (оферти)
і прийняття пропозиції (акцепту) другою
стороною.

За правилами ч. І ст. 640 ЦК України
договір є укладеним з моменту
одержання особою, яка направила
пропозицію укласти договір, відповіді
про прийняття цієї пропозиції.

Отже, виходячи з положень ч. 3 ст. 6, ч. І
ст. 638 ЦК України, ст. 26 Закону України
"Про електроенергетику", Постанови
Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р
№ 1357 "Про затвердження Правил
користування електричною енергією для
населення", умови типового договору, що
набули юридично обов'язкового значення
в силу актів цивільного законодавства,
є обов'язковими для сторін договору,
які не мають права відступити від їх
положень і врегулювати свої відносини
на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відмовляючи у задоволені позову суд
виходив із того, що позивач всупереч ч.
2 ст. 638 ЦПК України не надав суду
належних та допустимих доказів того, що
він як споживач звертався до ПАТ
"Київенерго" з пропозицією укласти
договір про користування електричною
енергією, а ПАТ "Київенерго" прийняв
таку пропозицію, проте ухиляється від
укладення вказаного договору з
позивачем.

Крім того позивач не надав суду
доказів, які підтверджують надання
позивачем до ПАТ "Київенерго"
необхідних документів для укладення
договору про користування електричною
енергією.

Суд також правильно зазначив, що
звернення позивача до ПАТ "Київенерго"
з пропозицією укласти договір про
користування електричною енергією
шляхом подання заяви 04.01.2014 р. на адресу
Начальника центру обслуговування
клієнтів Печерського району, не може
вважатися пропозицією в розумінні ч.2
ст. 638 ЦК України.

Крім того редакція договору про
користування електричною енергією, яку
пропонує у своїй позовній заяві
позивач, не відповідає Типовому
договору.

Колегія судді в погоджується із таким
висновком суду, який зроблений на
підставі повно з*ясованих обставин у
справі, зібраним доказам дана належна
оцінка, рішення суду відповідає нормам
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
і на законність оскарженого рішення не
впливають.

Враховуючи наведене, рішення суду є
законним і обгрунтованим, підстав для
його скасуванні чи зміні колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду
міста Києва від 23 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: