Справа № 368/1396/13-ц Головуючий у І
інстанції Закаблук В.О.Провадження №
22-ц/780/1128/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

18 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Гуль В.В.,
суддів Касьяненко Л.І.,
Антоненко В.І., при секретарі
Ромашині І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на рішення Кагарлицького
районного суду Київської області від 03
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без шлюбу, визнання майна
спільною сумісною власністю та поділ
майна,-

встановила:

у липні 2013 року позивач
звернувся до суду з даним позовом
обґрунтовуючи його тим, що починаючи з
1963 року він та ОСОБА_5 проживали однією
сім'єю без реєстрації шлюбу та набули
наступне майно: житловий будинок, що
розташований по АДРЕСА_1 та земельну
ділянку площею близько 0,20 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, що розташована по
АДРЕСА_1. Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5
померла, а шлюб з позивачем так і не був
зареєстрований, тому ОСОБА_3 просив
визнати спільною сумісною власністю
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 житловий будинок, який
розташований в АДРЕСА_1, визнати за
ОСОБА_3, право власності на 1/2 частину
житлового будинку, який розташований в
АДРЕСА_1, визнати спільною сумісною
власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_5 земельну
ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, що
розташована за адресою АДРЕСА_1,
визнати за ОСОБА_3, право власності на 1/2
частину земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, що розташована за
адресою АДРЕСА_1, стягнути з ОСОБА_4,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, в
солідарному порядку кошти в сумі 229 грн.
40 коп. судових витрат.

Рішенням Кагарлицького
районного суду Київської області від 03
грудня 2013 року позов задоволено.

Визнано спільною сумісною власністю
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 житловий будинок, який
розташований в АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2
частину житлового будинку, який
розташований в АДРЕСА_1.

Визнано спільною сумісною власністю
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 земельну ділянку для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, що розташована за
адресою АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2
частину земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, що розташована за
адресою АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2на
користь ОСОБА_3 в солідарному порядку
кошти в сумі 229 грн. 40 коп судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати та
постановити нове про відмову в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на не встановлення судом
обставин, що мають значення для
вирішення даної справи, а також на
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції посилаючись на ст. 74 СК
України виходив з того, що майно набуте
позивачем та ОСОБА_5 під час проживання
однією сім'єю без шлюбу, належить їм на
праві спільної сумісної власності.

Такий висновок не відповідає
обставинам справи та вимогам закону

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_3,
він просив встановити факт проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1963
року.

Земельна ділянка, яку позивач вважає
спільнонажитим майном, згідно довідки
№ 54 виданої правлінням колгоспу
«Більшовик», була виділена ОСОБА_5 в 1967
році (а.с.84).

Щодо житлового будинку, то дозвіл на
його будівництво було надано рішенням
№19 виконавчого комітету Горохівської
сільської ради депутатів трудящих від
28 листопада 1967 року (а.с.83).

В домовій книзі зазначено, що житловий
будинок, який розташований по АДРЕСА_1,
знаходиться в приватній власності
ОСОБА_5 та побудований в 1970 році (а.с.
87-89).

Свідоцтво про право власності на
нерухоме майно (а.с. 136) від 29.04.2004 року
свідчить про те, що у цей час будинок
пройшов інвентаризацію та реєстрацію
права власності вже на виконання вимог
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень», оскільки за
законодавством тих часів вважається,
що право власності за ОСОБА_5 набуто у
1970 році, тобто до набрання чинності СК
України, земельна ділянка надана
конкретному громадянину, поділ такого
майна у спосіб встановлення факту
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу за нормами СК України
неможливий, оскільки цей Кодекс набрав
чинності 10.01.2002 року і на виниклі
правовідносини не поширюється.

З вищевикладеного вбачається, що суду
першої інстанції при ухваленні рішення
про задоволення позовних вимог ОСОБА_3
необхідно було керуватися не нормами
СК України 2002 року, а кодексом про шлюб
та сім'ю УРСР, в якому не передбачено
проживання однією сім'єю чоловіка та
дружини та їх правових наслідків.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення
Кагарлицького районного суду
Київської області від 03 грудня 2013 року
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кагарлицького
районного суду Київської області від 03
грудня 2013 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення факту
проживання однією сім'єю без шлюбу,
визнання майна спільною сумісною
власністю та поділ майна відмовити.

Рішення набирає законної
сили з моменту проголошення та може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді