АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді
Стрижеуса А.М.,

суддів:
Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при
секретарі: Лужецькій І.С.

за участю: позивача
ОСОБА_1

представника
позивача ОСОБА_2

розглянувши цивільну справу за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_3 на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 27 вересня 2013
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, треті особи: Державне Агентство
рибного господарства України
(Держрибагенство України), Український
державний інститут по проектуванню
підприємств рибного Господарства і
промисловості «Укррибпроект» про
захист честі та гідності фізичної
особи та стягнення моральної шкоди, -

Справа №761/10120/2013 № апеляційного
провадження:22-ц-796/1942/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Сіромашенко
Н.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Стрижеус А.М. В С Т А Н О В И
Л А:

Позивачка звернулась до суду з позовом,
в якому просила визнати інформацію,
поширену ОСОБА_6 в листі за № 2-п від 01
квітня 2013 року на адресу Державного
агентства рибного господарства
України недостовірною та такою, що
порушує особисті немайнові права;
зобов'язати ОСОБА_3 спростувати
поширену у листі за № 2-п від 01 квітня 2013
року недостовірну інформацію, шляхом
надіслання на її адресу та адресу
Державного агентства рибного
господарства України цінного листа
такого змісту: «Я, ОСОБА_3 спростовую
всю негативну інформацію, яка була
поширена мною щодо ОСОБА_1 у листі № 2-п
від 01 квітня 2013 року, який був
адресований до Державного Агентства
рибного господарства України. Ніяких
претензій щодо проживання ОСОБА_1 у
кімнаті АДРЕСА_1 не маю» у 10-ти денний
строк з моменту набрання рішенням суду
законної сили; стягнути з ОСОБА_3
завдану їй моральну шкоду в розмірі 20 000
гривень та судові витрати по сплаті
судового збору в розмірі 467 гривень 98
копійок.

В обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що 01 квітня 2013 року
відповідачкою за її підписом був
надісланий лист - звернення за вих. №2 -п
від 01 квітня 2013 року на бланку
Профспілки працівників рибного
господарства України Первинної
профспілкової організації Державного
агентства рибного господарства
України на адресу Державного агентства
рибного господарства України.

Відповідачкою була умисно поширена
недостовірна інформація, яка
стосується її особистого та сімейного
життя, ганьбить її честь та гідність, що
є порушенням її особистих немайнових
прав. Зазначений лист був отриманий
Державним агентством рибного
господарства України (Держрибагенство)
01 квітня 2013 року за вх. № 16/3763 та
розписаний виконуючим обов'язки голови
Держрибагенства ОСОБА_7 до відома
посадовим особам Держрибагенства
(ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12) для опрацювання.

У вказаному листі відповідачка
безпідставно та надумано поширила щодо
неї завідомо неправдиву та
недостовірну інформацію, а саме: те. що
вона порушує правила проживання в
гуртожитку: веде розгульний спосіб
життя; зловживає спиртними напоями,
страждає алкоголізмом; страждає
психічними хворобами, а саме хвора на
шизофренію; застосовує насильство до
своєї неповнолітньої доньки та своїми
діями заважає їй навчатися в школі;
погрожує їй вбивством та застосуванням
іншого насильства, а саме, начебто вона
30.03.2013 року, знаходячись у стані
алкогольного сп'яніння, накинулася на
неї з ножем на кухні гуртожитку та
погрожувала вбити; відповідачка
обвинувачує її в підготовці до
вчинення вибуху будинку гуртожитку
шляхом не перекриття газової плити;
міститься негативна інформація про її
чоловіка та про неї щодо неналежного
виховання їхньої доньки.

Зазначена в листі інформація є
недостовірною та принижує її честь і
гідність.

Незаконними діями відповідачки їй
завдано і моральну шкоду, яку вона
оцінює в 20 000 гривень, яка полягає в
психологічних стражданнях, в порушенні
її постійного та звичного життя. Вона
вимушена витрачати свій особистий час
на написання листів - спростувань,
надавати чисельні пояснення
правоохоронним органам, яких
безпідставно викликає відповідачка,
про відсутність в моїх діях складу
адміністративного правопорушення або
злочину.

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 27 вересня 2013
року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, 3-і особи:
Державне Агентство рибного
господарства України (Держрибагенство
України). Український державний
інститут по проектуванню підприємств
рибного господарства і промисловості
«Укприбпроект» про захист часті та
гідності фізичної особи та стягнення
моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати інформацію, поширену ОСОБА_3 в
листі за №2-п від 1 квітня 2013 року на
адресу Державного Агентства рибного
господарства України (Держрибагенство
України) недостовірною та такою, що
порушує особисті немайнові права
ОСОБА_1, зокрема, право на
недоторканість особистого та
сімейного життя, право на повагу до
гідності та честі.

Зобов'язати ОСОБА_3 спростувати
поширену нею у листі за №2-п від 1 квітня
2013 року на адресу Державного Агентства
рибного господарства України
(Держрибагенство України) недостовірну
інформацію шляхом надіслання на адресу
ОСОБА_1 та Державного агентства рибного
господарства України (Держрибагенство
України) цінного листа наступного
змісту: «Я, ОСОБА_3 спростовую всю
негативну інформацію, яка була
поширена мною щодо ОСОБА_1 у листі №2-п
від 1 квітня 2013 року, який був
адресований до Державного агентства
рибного господарства України.» у
десятиденний строк з моменту набрання
рішенням суду законної сили.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у
відшкодування заподіяної моральної
шкоди 2000 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду
відповідачем ОСОБА_3 подано апеляційну
скаргу, в якій вона просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове про
відмову в задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те, що рішення суду є
необґрунтованим, судом не з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи.

Позивач ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_2 проти доводів апеляційної
скарги заперечувала, посилаючись на
законність та обґрунтованість рішення
суду.

В судове засіданні відповідач ОСОБА_3
не з'явилася, суду надала заяву, в якій
просила відкласти розгляд справи в
зв'язку з її відпусткою.

Колегія суддів вважає можливим
розглянути справу за її відсутності з
метою дотримання судом розумних
строків розгляду справи, що є вимогою
ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод 1950 року, оскільки перебування у
відпустці не є поважною причиною
неявки в судове засідання і крім того,
відповідач знаючи про розгляд справи
протягом тривалого часу, не булла
позбавлена можливості забезпечити
явку в судове засідання свого
представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши обґрунтованість та
законність оскаржуваного рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що вона не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як убачається з матеріалів
справи та встановлено судом, 01 квітня
2013 року ОСОБА_3, як голова первинної
профспілкової організації
Держрибагенства України звернулась до
В.о. голови Держрибагенства України
ОСОБА_7 з листом № 2-п наступного змісту:

«Станом на 1 квітня 2013 року я не
одержала відповіді на моє звернення
від 20 березня 2013 року № 16/3117 щодо
службового розслідування протиправних
дій директора інституту ДП
«Укррибпроект» ОСОБА_12 та притягнення
його до відповідальності.

По тій причині, що у гуртожитку по
АДРЕСА_1 на сьогоднішній день мешкають
сторонні люди, інтереси та
проживання яких лобіює директор

вищезазначеного інституту ОСОБА_12, уже
відбуваються кримінальні баталії. Моя
сусідка по кімнаті ОСОБА_1 майже 3 роки
не дає мені спокою, а саме: порушує
Правила проживання в гуртожитку - гучно
включає музику та телевізор до 2 години
ночі, а починає гримати вхідними
дверима з 5 годин ранку, веде розгульний
спосіб життя - пиячить, кричить
божевільним гласом (хвора на
шизофренію), лупцює свою неповнолітню
доньку, яка не знає де знайти їй
порятунок (був один випадок
самогубства дитини, лікарі швидкої
допомога ледве врятували їй життя,
забравши до лікарні).

Постійно на протязі 3 років ОСОБА_1
ображає мене непристойними словами,
погрожує моєму життю та життю доньки,
принижує мою гідність як державного
службовця, прикривається заслугами
свого бувшого свекра ОСОБА_13 та свого
чоловіка ОСОБА_14, який працював в СБУ та
з нею не мешкає в гуртожитку, бо втік
від такої навіженої жінки. Я вимушена
була звернутися за допомогою до
правоохоронних органів, щоб вони
прийняли міри до ОСОБА_1 Таких звернень
до міліції було 6 разів.

Із ОСОБА_1 неодноразово проводились
індивідуально-попереджувальні бесіди
дільничним інспектором про
неприпустимість протиправних вчинків,
в ході якої ОСОБА_1 було роз'яснено
чинне законодавство України, що
передбачає відповідальність за
вчинення злочинів проти мене та моєї
сім'ї.

Незважаючи на всі проведені заходи
(розгляд справи ОСОБА_1 на комісії за
місцем роботи, проведення перевірки
проживання мешканців гуртожитку
заступником директора вищезазначеного
інституту ОСОБА_15 на протязі 2011-2012
років, проведення перевірки Сектором
внутрішнього аудиту Держрибагентства
України) результатів немає.

Правоохоронні органи приймали рішення
про відмову в порушенні кримінальної
справи до ОСОБА_1 за відсутністю ознак
злочину КПК України. Тому я не хочу, щоб
скоїлося непоправиме і ще раз прошу
Вас, шановний ОСОБА_7, прийняти
невідкладні міри щодо роз'яснення
ситуації, ініціювати перед директором
інституту «Укррибпроект» ОСОБА_12
переселення мене та моєї сім'ї (4 чол.) із
кімнати №14 (8,6 кв.м) у вільну кімнату №9
(15 кв.м), що не суперечить чинному
законодавству. Переселення в разі
необхідності з однієї кімнати в іншу
проводиться за рішенням керівника
організації, у віданні якої перебуває
гуртожиток. Керівник несе
відповідальність за правила
проживання у гуртожитку.

ДП «Укррибпроект» - наймодавець в особі
директора згідно договору УЖГ
№ 4582/20/05 від 20 вересня 2004 р. уклав
договір з ОСОБА_1 на період її роботи в
ДП «Укррибпроект». Договір цей дійсний
по 20 квітня 2007 року і не переукладений.
Пунктом 4.2, 4.3 зазначеного договору
передбачено розірвання договору за
умови звільнення з місця роботи та
після закінчення дії цього договору
здати наймане приміщення Наймодавцю в
належному технічному стані в 10-ти
денний строк з дати закінчення
договору. ОСОБА_1 у 2007 році припинила
трудові відносини з інститутом
«Укррибрпроект» за власним бажанням та
підлягає виселенню з гуртожитку з
усіма особами, які з нею проживають без
надання іншого приміщення відповідно
статті 124 ЖК України. Із таким позовом
директор інституту ОСОБА_12 повинен
звернутися до суду щодо виселення
ОСОБА_1 та її сім'ї з гуртожитку. А також
за те. що ОСОБА_1 продовжує порушувати
Правила проживання у гуртожитку по
сьогоднішній день.

30 березня 2013 року ОСОБА_1 у стані
алкогольного оп'яніння накинулася на
мене на кухні у гуртожитку в
присутності ОСОБА_17 та
ОСОБА_18.(працівника «Укрриба») та
почала знову ображати мене,
погрожувати, що не пошкодує грошей, щоб
мене вбити. Ці погрози я сприймаю як
реальні, бо ОСОБА_1 неадекватна людина,
бігала по кухні з ножем, погрожуючи,
кричала несамовитим криком, налякала
мою доньку. Я вимушена була
зателефонувати до психіатричної
служби. Але це вже не перший випадок. 28
березня 2013 р. я телефонувала пізно
ввечері до директора інституту ОСОБА_12
та доповіла йому про п'янство ОСОБА_1 та
образи в мою сторону. ОСОБА_12 порадив
мені викликати наряд міліції. І це уже у
восьмий раз. Скільки ще буде
продовжуватися знущання з мене.

Тому, якщо правоохоронні органи не
вбачають у діях ОСОБА_1 кримінального
злочину, то директор інституту ОСОБА_12
має повне право на підставі таких
порушень ОСОБА_1 виселити її з
гуртожитку.

Чоловік ОСОБА_1 має у Києві 3-х кімнатну
квартиру, але живе собі спокійно і не
хоче чомусь забирати свою сім'ю до себе.
Я доводила до відома чоловіка ОСОБА_1,
щоб він забрав доньку до себе, бо її
мати (ОСОБА_1) забиває його доньку до
безтями, що дитина кричить, що погрожує
стрибнути з балкону 5 поверху вниз. Але
батько ОСОБА_1 не відреагував. Його
донька не ходить до школи по 2-3 місяці,
бо вся синя від побоїв своєї матері
ОСОБА_1

Я вважаю, що необхідно терміново
звернутися до органів опіки щодо
позбавлення батьківських прав батьків
ОСОБА_19. У цієї 13-річної дівчини уже
психологічна травма і немає нікому
діла, бо це чужа дитина, яка не знає як
їй захиститися від божевільної матері.

Невже всі кругом люди такі сліпі та
глухі до чужої біди, до чужого болю, як
сусіди по гуртожитку ОСОБА_18, ОСОБА_21,
ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25,
ОСОБА_26 та інші. Вони ховаються по своїх
кімнатах, коли ОСОБА_1 буйнує,
несамовито кричить матом, гримає з
усієї дурі вхідними дверима,
сміттєпроводом до ночі і рано вранці,
не дає спокою всьому житловому будинку,
вона курить в туалеті, а дим заходить в
наші кімнати, де не можна дихати. ОСОБА_1
чистить своє брудне взуття під дверима
моєї кімнати, застосовує різні їдкі
аерозолі, які шкідливо впливають на моє
здоров я.

ОСОБА_1 не перекриває крани газової
плити - в любий момент може статися
вибух газу на кухні, можуть постраждати
невинні люди, окурки сигарет кидає у
вікно на голови людей. ОСОБА_1 приносить
загрозу мешканцям всього житлового
будинку.

Невже цих прикладів замало для
директора інституту ОСОБА_12, щоб
виселити та зняти з реєстрації ОСОБА_1?
Чи до цього він має свій інтерес?
Потрібно терміново розібратися у цій
ситуації поки не сталося лихо.

Я хочу запитати Вас, невже це питання не
в змозі вирішити керівництво
Держрибагеитства України, у сфері
управління якого знаходиться інститут
«Укррибпроект»? Я думаю, що просто не
бажає!!!! Адже це зрозуміла також п'яниця
ОСОБА_1, а тому продовжує так ганебно
себе вести по відношенню до мене.

Я не в змозі так жити далі! Тому я пишу
звернення до Генеральної прокуратури
України, до Національного
антикорупційного комітету на чолі з
Президентом України ОСОБА_20.

Про мої трирічні муки в гуртожитку як
висококваліфікованого спеціаліста
рибної галузі буде відомо в засобах
масової інформації, на телебаченні.

Це вирішальний мій крок! Я впевнена, що
мене почують».

Відповідно до ст. 68 Конституції
України, кожен зобов'язаний неухильно
додержуватися Конституції та законів
України, не посягати на права і свободи,
честь і гідність інших людей.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 26 ЦПК України
усі фізичні особи є рівними у здатності
мати цивільні права та обов'язки.
Фізична особа має усі особисті
немайнові права, встановлені
Конституцією України та цим Кодексом.

Частиною 1 статті 201 ЦК України
визначено, що особистими немайновими
благами, які охороняються цивільним
законодавством, є, в тому числі честь,
гідність і ділова репутація.

Статтями 270, 297 ЦК України передбачено,
що відповідно до Конституції України
фізична особа має, зокрема, право на
повагу до гідності та честі. Честь і
гідність фізичної особи є
недоторканими. Фізична особа має право
звернутися до суду з

позовом про захист її гідності та
честі.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27 лютого 2009 року №1
«Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи», який має
рекомендаційний характер,
зазначається, що під гідністю слід
розуміти визнання цінності кожної
фізичної особи як унікальної
біопсихосоціальної цінності, з честю
пов'язується позитивна соціальна
оцінка особи в очах оточуючих, яка
ґрунтується на відповідності її діянь
(поведінки) загальноприйнятим
уявленням про добро і зло.

Відповідно до п. 15 вказаної вище
постанови Пленуму ВСУ, при розгляді
справ зазначеної категорії суди
повинні мати на увазі, що юридичним
складом правопорушення, наявність
якого може бути підставою для
задоволення позову, є сукупність таких
обставин: а) поширення інформації,
тобто доведення її до відома хоча б
одній особі у будь-який спосіб; б)
поширена інформація стосується певної
фізичної чи юридичної особи, тобто
позивача; в) поширення недостовірної
інформації, тобто такої, яка не
відповідає дійсності; г) поширення
інформації, що порушує особисті
немайнові права, тобто або завдає шкоди
відповідним особистим немайновим
благам, або перешкоджає особі повно і
своєчасно здійснювати своє особисте
немайнове право.

Під поширенням інформації слід
розуміти, зокрема, викладення в
характеристиках, заявах, листах,
адресованих іншим особам; повідомлення
в публічних виступах, в електронних
мережах, а також в іншій формі хоча б
одній особі.

Недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК
негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного (презумпція
добропорядності). Негативною слід
вважати інформацію, в якій
стверджується про порушення особою,
зокрема, норм чинного законодавства,
вчинення будь-яких інших дій
(наприклад, порушення принципів моралі,
загальновизнаних правил співжиття,
неетична поведінка в особистому,
суспільному чи політичному житті тощо)
і яка, на думку позивача, порушує його
право на повагу до гідності, честі чи
ділової репутації.

Спростування поширеної недостовірної
інформації повинно здійснюватись
незалежно від вини особи, яка її
поширила.

Таким чином, недостовірність
негативної інформації є правовою
презумпцією і тягар доказування
достовірності негативної інформації
про позивача покладається на
відповідача, а на позивача покладено
лише обов'язок доказування факту
поширення такої інформації
відповідачем. Цей висновок
узгоджується з приписом абзацу першого
частини другої статті 302 ЦК.

За встановлених обставин суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про наявність правових
підстав для часткового задоволення
позовних вимог.

Виходячи з наявних у матеріалах
справи та досліджених судом першої
інстанції письмових доказів та показів
свідків, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про те, що
обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими
при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності
підстав для часткового задоволення
позовних вимог ОСОБА_1, відповідають
обставинам справи та положенням
матеріального закону.

Порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення справи, колегією суддів не
встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом
факти і відповідні їм правовідносини,
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, колегія суддів
приходить до висновку про законність
та обґрунтованість постановленого по
даній справі рішення та відсутність
підстав для його скасування та
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317,
324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 27 вересня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: