Провадження №2/200/5135/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Єлісєєвої Т.Ю.

при секретарі Кузьминій С.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», про визнання недійсними пунктів кредитного договору,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до Договору про надання споживчого кредиту від 17 липня 2008 р. № 0, укладеного між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», який є правонаступником акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», та ОСОБА_1, останньому, був наданий кредит у розмірі 175 000 доларів США, зі сплатою за користування ним 15% річних з кінцевим терміном погашення кредиту 16 липня 2015 року.

П.4.1 та п.4.2 кредитного договору не відповідають вимогам цивільного законодавства та законодавства про захист прав споживача, а також порушує його права як позичальника та створює істотний дисбаланс прав та обов'язків на шкоду споживача. Тому просить визнати п.4.1 та п.4.2 кредитного договору № 0 від 17 липня 2008 року недійсними.

У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, пославшись на обставини викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Заслухавши осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що 17 липня 2008 р. між сторонами був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно умов якого позивачеві був наданий кредит у розмірі 175 000 доларів США, зі сплатою за користування ним 15% річних з кінцевим терміном погашення кредиту 16 липня 2015 року.

Так, обґрунтовуючи свої вимоги щодо визнання п.4.1 та п.4.2 спірного кредитного договору недійсними з мотивів їх несправедливості, позивачем зазначено, що відповідальність споживача за несвоєчасно сплачений платіж полягає в непропорційно великій сумі компенсації, що порушує положення ЗУ «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п.7.13 договору зазначено, що сторони домовились вважати, що уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладанням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема закону України «Про захист прав споживачів».

В ч.1 ст.627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Посилання позивача на несправедливість умов кредитного договору суд оцінює критично, оскільки вони фактично є міркуваннями загального характеру та випливають лише з його особистих суб'єктивних оцінок як особи, зацікавленої у мінімізації своїх грошових зобов'язань та відповідальності за неналежне їх виконання. Крім того, будь-який договір є згодою осіб, що його укладають, щодо розподілу прав, обов'язків та відповідних ризиків. Немає підстав вважати, що сторони спірного кредитного договору були позбавлені права при його укладанні розподілити відповідальність та валютні ризики саме таким чином, при цьому позивач на такі умови кредитного договору погодився добровільно, підписавши його без зауважень.

За викладених обставин суд вважає за необхідне у задоволенні позову в частині визнання недійсними п.4.1 та п.4.2 кредитного договору від 17 липня 2008 р. № 0 відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7,10,11,60,88,212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», про визнання недійсними пунктів кредитного договору - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська.

Суддя Т.Ю. Єлісєєва