Номер провадження № 22-ц/785/2600/1
Головуючий у першій інстанції Груца
Доповідач Мартинова К. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Мартинової К.П.,

суддів - Кравця Ю.І., Оверіної О.В.,

за участю секретаря - Счастлівцевої
Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення
та позбавлення їх права користування
житловим приміщенням за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5, подану через
представника ОСОБА_6, на рішення
Біляївського районного суду Одеської
області від 30 грудня 2013 року,

ВСТАНОВИЛА :

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
виселення та позбавлення їх права
користування житловим приміщенням на
підставі ст.ст. 319, 321, 386, 391 ЦК України.

Позивач посилався на те, що він
являється власником житлового будинку
по АДРЕСА_1 на підставі договору
довічного утримання (догляду) від 27.05.2012
року, серії ВРР № 893519. Договір
зареєстровано в Державному реєстрі
правочинів, про що свідчить витяг №
11373519 від 27.05.2012 року.

На даний будинок накладено обтяження, а
саме заборона відчуження на підставі
вищевказаного договору довічного
утримання (догляду), про що свідчить
витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна від 27.05.2012 року № 36213920.

В будинку періодично проживають та
прописані ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що
підтверджується довідкою (випискою з
домової книги про склад сім'ї) від 05.06.2012
року.

Договір найму відповідачі з
позивачем не укладали, членами його
сім'ї, чи якимись його родичами не
являються.

Позивач ОСОБА_3 просив суд
виселити з житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_1, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та
позбавити їх право користування цим
будинком.

Рішенням Біляївського районного суду
Одеської області від 30 грудня 2013 року
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
виселення та позбавлення їх права
користування житловим приміщенням
задоволено.

Виселено з житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_1, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позбавлено ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 права
користування житловим приміщенням
розташованого за адресою: АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить
рішення суду скасувати, тому що воно
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на неї,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи позов про виселення та
позбавлення права користування
житловим будинком відповідачів суд
першої інстанції посилався на ст. ст. 319,
321, 386, 391 ЦК України.

Однак, колегія суддів з висновками суду
не погоджується, оскільки судом при
розгляді справи порушено норми
матеріального та процесуального права,
що, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, є підставами для скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, на
яку посилається позивач як на підставу
свого позову про виселення, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Виселення є категорією житлового
законодавства.

Права та обов»язки членів сім»ї
власника жилого будинку / квартири/
регулює ст. 156 ЖК України. Згідно
частини першої вказаної статті члени
сім»ї власника жилого будинку, які
проживають разом з ним у будинку, що
йому належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку, якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
цим приміщенням.

Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє права користування займаним
приміщенням.

Відповідно до вимог ст. 157 ЖК України
членів сім»ї власника будинку /
квартири/ може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 ЖК, виселення проводиться у
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичної особи,
поданим відповідно ЦПК, в межах
заявлених вимог та на підставі наданих
сторонами доказів.

Особа, яка звернулася до суду, може у
будь-який час відмовитися від позову,
змінити підставу або предмет позову.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Розпорядження правами щодо предмету
спору здійснюється з урахуванням меж
здійснення цивільних прав та в межах,
передбачених законом та у встановленій
законом процесуальній формі.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач
являється власником житлового будинку
по АДРЕСА_1 на підставі договору
довічного утримання (догляду) від 27.05.2012
року, серії ВРР № 893519, який
зареєстровано в Державному реєстрі
правочинів витяг № 11373519 від 27.05.2012 року.

Ураховуючи те, що відповідачі
вселились до спірного будинку в
установленому законом порядку, тобто
зі згоди власника будинку ОСОБА_7, з
якою ОСОБА_3 уклав договір довічного
утримання, та набули прав і обов'язків,
передбачених ст. 156 ЖК України, висновок
суду першої інстанції про захист права
власності позивача, в обраний ним
спосіб - шляхом задоволення
негаторного позову, пред'явленого на
підставі ст. 391 ЦК України, не можна
визнати обґрунтованим, оскільки
підстави виселення членів сім'ї
власника жилого будинку передбачені
нормою ст. 157 ЖК України та полягають у
порушенні такими особами умов їх
проживання й користування жилим
приміщенням, що належить власнику.

Необхідно також зазначити, що до участі
у справі не була залучена ОСОБА_8, з
якою ОСОБА_3 уклав договір довічного
утримання, та на підставі якого згідно
витягу про реєстрацію в Єдиному
реєстрі на будинок накладено
обтяження.

При встановлених обставинах колегія
суддів прийшла до висновку про відмову
в задоволенні позову ОСОБА_3,
заявленого на підставі ст.ст. 319, 321, 386, 391
ЦК України, оскільки ним вибрано
неправильний спосіб судового захисту.

Справа розглянута судом відповідно до
вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах
заявлених вимог та на підставі наданих
сторонами доказів, які знаходяться в
матеріалах справи, належність та
допустимість яких перевірена судом та
їм надана оцінка в рішенні суду.

Позивач не позбавлений права на захист
своїх прав власника на підставі норм
житлового законодавства України.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п.
3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, подану через представника
ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного
суду Одеської області від 30 грудня 2013
року скасувати, ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3
до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення та
позбавлення права користування
житловим приміщенням.

Рішення суду набирає законної
сили з моменту його проголошення та
може бути оскаржене до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ними
законної сили.

Головуючий
К.П.
Мартинова

Судді
Ю.І.
Кравець

О.В.
Оверіна