АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1343/14
Головуючий в 1 інстанції - Шавула В.С.
Справа 205/5557/13-ц
Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Кочкової Н.О.,

суддів -
Слоквенка Г.П., Максюти Ж.І.,

при секретарі -
Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна», ОСОБА_1 про
визнання договору поруки недійсним за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 26 листопада 2013
року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2009 року ПАТ «ОТП Банк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором. В обґрунтування
позовних вимог зазначив, що 09 квітня 2008
року між ЗАТ «ОТП Банк»
(правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «ОТП Банк») та
ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір
№ ML-307/082/2008, відповідно до умов якого
відповідач отримав кредитні кошти в
розмірі 61000,00 Доларів США. В рахунок
забезпечення виконання умов
Кредитного договору № ML-307/082/2008 від 09
квітня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2
було укладено договір поруки №
SR-307/082/2008 від 09 квітня 2008 року,
відповідно до умов якого останній
зобов'язався забезпечувати виконання
кредитних зобов'язань ОСОБА_1 Позивач
свої зобов'язання виконав, кредит
надав, однак відповідач свої
зобов'язання перед позивачем не
виконав, допустив прострочення
виконання взятих на себе перед
позивачем зобов'язань, в наслідок чого
за ним, станом на 16 жовтня 2009 року
утворилась заборгованість в розмірі 518
903,33 грн.

Заочним рішенням суду від 27 липня 2011
року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» було задоволено в повному
обсязі (а.с.65-67). Не погодившись із
вказаним заочним рішенням
співвідповідач ОСОБА_2 02 березня 2012
року подала до суду заяву про перегляд
заочного рішення (а.с.77-78). Ухвалою
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 02 квітня 2012 року
скасоване заочне рішення суду та
призначено справу до розгляду в
загальному порядку.(а.с. 81).

31 травня 2012 року ОСОБА_2 подала до суду
зустрічну позовну заяву до Товариства
з обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна», ОСОБА_1 про
визнання договору поруки недійсним
(а.с.106-108). В обґрунтування своїх
позовних вимог зазначила, що ніби то, 09
квітня 2008 року між нею та Закритим
акціонерним товариством «ОТП Банк»
(правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «ОТП Банк»,
правонаступником якого є Товариство з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна») було укладено
договір поруки № SR-307/082/2008, відповідно
до умов якого вона поручилась за повне
та своєчасне виконання зобов'язань
ОСОБА_1 за кредитним договором №
ML-307/082/2008 від 09 квітня 2008 року. Але, про
наявність даного договору поруки вона
дізналась лише з моменту ухвалення
заочного рішення від 23.07.2011 року.
Повністю заперечує щодо укладення між
нею із позивачем даного договору
поруки, у зв'язку із чим просить суд
визнати договір поруки № 811-307/082/2008 від
09.04.2008 року укладений між нею та ТОВ
«ОТП Факторинг Україна», недійсним.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 26 листопада 2013
року позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» задоволено: стягнуто
солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» суму заборгованості за
кредитним договором № МL-307/082/2008 від 09
квітня 2008 року у розмірі 518 903,33 грн., яка
складається з заборгованості за
кредитним - 57 722,00 доларів США, що за
курсом НБУ на 16 жовтня 2009 року (7,9800 грн. -
1дол.) дорівнює 460 621,56 грн.; суми
несплачених відсотків за користування
кредитом - 5 863,37 доларів США, що за
курсом НБУ на 16 жовтня 2009 року (7,9800 грн. -
1 дол. США) дорівнює 46 789,69 грн.; пені за
прострочення виконання зобов'язань за
кредитом - 1 440,11 доларів США, що за
курсом НБУ на 16 жовтня 2009 року (7,9800 грн. -
1 дол. США) дорівнює 11 492,08 грн.; вирішено
питання судових витрат. У задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про
визнання договору поруки недійсним -
відмовлено. (а.с.197-201).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення суду
та в позові банку відмовити. (а.с. 230-239).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що 09 квітня 2009 року між
позивачем та ОСОБА_1 було укладено
Кредитний договір № МL-307/082/2008,
відповідно до умов якого останній
отримав кредитні кошти у розмірі 61000,00
доларів США з метою придбання
нерухомості строком до 11 квітня 2033
року, зі сплатою 15 % вартості нерухомого
майна у відповідності до Договору
купівлі-продажу. Відповідач повинен
сплачувати плаваючу процентну ставку у
розмірі 5,49% річних + FIRD, з якої FIRD -
процентна ставка по строкових
депозитах фізичних осіб у валюті
тотожній Валюті Кредиту, що розміщенні
в Банку на строк в 366 днів, в виплатою
процентів після закінчення строку дії
депозитного договору (а.с.8-12). Кредитні
кошти були отримані ОСОБА_1 на підставі
валютного меморіального ордеру №1 від
09 квітня 2008 року у розмірі 61 000,00 доларів
США, що в еквіваленті складає 308 050,00 грн.
(а.с.13).

Позичальник свої зобов'язання
перед банком не виконав, допустив
прострочення виконання взятих на себе
перед позивачем зобов'язання, в
наслідок чого за ним, станом на 16 жовтня
2009 року утворилась заборгованість в
розмірі 518 903,33 грн., що за курсом НБУ на 16
жовтня 2009 року (7,9800 грн. - 1 дол. США)
дорівнює 65 025,48 доларів США, з яких:
заборгованість за кредитом - 57 722,00
доларів США, що за курсом НБУ на 16
жовтня 2009 року (7,9800 грн. - 1 дол.США)
дорівнює 460 621,56 грн.; сума несплачених
відсотків за користування кредитом - 5
863,37 доларів США, що за курсом НБУ на 16
жовтня 2009 року (7,9800 грн. - 1 дол. США)
дорівнює 46 789,69 грн.; пеня за
прострочення виконання зобов'язань за
кредитом - 1 440,11 доларів США, що за
курсом НБУ на 16 жовтня 2009 року (7,9800 грн. -
1 дол. США) дорівнює 11 492,08 грн. (а.с.7).

На забезпечення виконання
зобов'язань позичальника перед банком
було укладено договір поруки SR-307/082/2008
між позивачем та ОСОБА_2, відповідно до
умов якого остання зобов'язалась
забезпечувати виконання кредитних
зобов'язань ОСОБА_1 (а.с. 12-13). Згідно
свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1
від 13 серпня 2011 року, зареєстровано
шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, про що
зроблено актовий запис № 392. Прізвище
дружини після укладення шлюбу змінено
на «ОСОБА_2» (а.с.79).

Ухвалою суду від 23 липня 2012 року
призначено у цивільній справі
почеркознавчу експертизу, провадження
якої було доручено спеціалістам
Дніпропетровського науково-дослідного
інституту судових експертиз, а
провадження по справі зупинено (а.с.166).
Ухвалою суду від 08 липня 2013 року
відновлено провадження по справі та
призначено до судового розгляду (а.с.
170). Ухвалою суду від 15 липня 2013 року
клопотання судового експерта
Дніпропетровського науково-дослідного
інституту судових експертиз щодо
надання додаткових матеріалів для
виконання почеркознавчої експертизи
задоволено та призначено по справі
почеркознавчу експертизу, провадження
якої було доручено спеціалістам
Дніпропетровського науково-дослідного
інституту судових експертиз, -
провадження по справі зупинено (а.с.
181-182). Вказане експертиза не була
проведена оскільки на рахунок
інституту, кошти за її проведення не
надійшли.

Ухвалою суду від 07 листопада 2013 року
відновлено провадження по справі та
призначено справу до судового розгляду
(а.с. 186).

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 суд першої
інстанції виходи із того, що позивачкою
не надано суду належних доказів на
підтвердження своїх позовних вимог, а у
відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень; ч. 1 ст. 11 ЦПК України
встановлює, що суд розглядає справу за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів, наданих сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Задовольняючи позовні вимоги банку,
суд 1 інстанції виходив із того, що
ОСОБА_1 не виконав умов кредитного
договору щодо повного та своєчасного
повернення кредитних коштів, у зв'язку
з чим виникла заборгованість яка
підлягає стягнення як з позичальника
так і з поручителя ОСОБА_2 як
солідарного боржника.

Вказані висновки зроблені судом без
порушення норм матеріального та
процесуального права, оскільки згідно
із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк зобов'язується надати
грошові кошти позичальнику в розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, зокрема п. 1.1
кредитного договору встановлено, що
банк надає позичальнику кредит у
розмірі та валюті, визначеній у
частині №1 цього договору, а
позичальник приймає кредит,
зобов'язується належним чином
використовувати та повернути банку
суму отриманого кредиту та сплатити
відповідну плату за користування
кредитом і виконати всі інші
зобов'язання, як вони зазначенні у
договорі.

Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України
поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.
Аналогічне зазначено у договорі поруки
№ SR-307/082/2008 від 09 квітня 2008 року, зокрема
п.п. 1.1,1.2 у випадку невиконання
боржником своїх зобов'язань за
кредитним договором, поручитель
відповідає за повне та своєчасне
виконання зобов'язань за кредитним
договором перед кредитором як
солідарний боржник.

Пунктом 3 кредитного договору №
SR-307/082/2008 від 09 квітня 2008 року,
укладеного між Банком та ОСОБА_2,
встановлена плаваюча процентна ставка:
фіксований відсоток 5,49%; в залежності
від зміни вартості кредитних ресурсів
Банку процентна ставка FIDR може
змінюватись банком (збільшуватись чи
зменшуватись) в порядку, передбаченому
цим договором; інформація щодо розміру
ставки FIDR розміщується на сайті банку,
а також в приміщеннях банку на
інформативних стендах.

У пункті 2.3.1 договору поруки № SR-307/082/2008
від 09 квітня 2008 року зазначено, що
поручитель підтверджує, що він
ознайомлений з положеннями кредитного
договору, розуміє його зміст та згодна
виступати поручителем за борговими
зобов'язаннями (а.с.14).

Доводи апелянта про те, що позивач
пропусти строк для пред'явлення вимог
до поручителя не основані на законі,
оскільки згідно ч.4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. З договору поруки
вбачається, що в ньому не встановлено
строку, після якого порука
припиняється, а умова договору поруки
(стаття 4) про його дію до повного
виконання боржником своїх зобов'язань
перед банком за кредитним договором.
Відповідно до п.24 Постанови № 5 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
якщо кредитним договором не визначено
інші умови виконання основного
зобов'язання, то у разі неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за цим договором строк
пред'явлення кредитором до поручителя
вимоги про повернення отриманих у
кредит коштів має обчислюватися з
моменту настання строку погашення
зобов'язання згідно з такими умовами,
тобто з моменту настання строку
виконання зобов'язання у повному
обсязі або у зв'язку із застосуванням
права на повернення кредиту
достроково. Із матеріалів справи
вбачається, що строк дії кредитного
договору встановлений до 11 квітня 2033
року, а строк дії договору поруки - до
повного виконання зобов'язань за
кредитним договором. 17 червня 2009 року
на адресу апелянта була направлена до
судова вимога про дострокове виконання
зобов'язань позичальника поручителем
перед банком (а.с. 16). А з позовом банк
звернувся 09 грудні 2009 року, тобто в
установлений законом строк.

Посилання апелянта на відсутність
належних повноважень представника
позивача не мають правого значення та
спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що
розгляд справи 26 листопада 2013 року та
ухвалення оскаржуваного рішення за
відсутністю відповідачки в судовому
засіданні призвело до порушення її
конституційних права на захист - не
спростовує правильності висновків
суду, оскільки справа розглядається
судом з 2009 року, а в травні 2012 року
ОСОБА_2 подала зустрічний позов, тому
вона мала достатньо часу, як для
отримання належної правової допомоги
так і для надання доказів та пояснень,
що мають значення для справи. Крім того,
судом першої інстанції задовольнялись
клопотання поданні ОСОБА_2, щодо
призначення експертизи на
підтвердження її позовних вимог для
повного та всебічного розгляду справи,
однак проведення почеркознавчої
експертизи не відбулось у зв'язку з її
не оплатою.

Доказів неправильності стягнутої
судом суми заборгованості -
апеляційному суду не надано, судом 1
інстанції у досить повному обсязі
з'ясовані права та обов'язки сторін,
обставини справи, доводи сторін
перевірені і їм дана належна оцінка,
порушень норм матеріального та
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
чи зміни рішення у частині стягнення
заборгованості - не встановлено, доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильність висновків суду, тому
апеляційний суд приходить до висновку,
що рішення суду у цій частині
відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК
України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - ВІДХИЛИТИ.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 26 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: