АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № № апеляційного
провадження:22-796/3923/14 Головуючий у суді
першої інстанції: Антонова Н.В.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Семенюк Т.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Кравець В.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 ,на
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 22 січня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Міністерства оборони
України, третя особа: Київський
національний університет ім.. Тараса
Шевченка про стягнення грошової суми в
якості компенсації за проживання в
найманому житлі , -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 22 січня 2014 року позов
залишено без задоволення.

ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 подав
апеляційну скаргу на рішення суду, в
якій просить рішення скасувати,
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог, вважаючи, що судом
порушені норми матеріального та
процесуального права, не враховано
обставини, які мають суттєве значення
для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, заперечення, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судом встановлено, що у жовтні 2013 року
позивач звернулася до суду з позовом до
відповідача про стягнення грошової
суми в якості компенсації за
проживання в найманому житлі,
посилаючись в обґрунтування своїх
вимог на те, що в провадженні
Голосіївського районного суду м. Києва
перебуває цивільна справа за позовом
Київського національного університету
ім.. Тараса Шевченка до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за
комунальні послуги та утримання
кімнати в гуртожитку у розмірі 17 332 грн.
59 коп., який належить КНУ ім.. Тараса
Шевченка. Зазначила, що вимоги,
заявлені по зазначеній цивільній
справі адресовані їй помилково,
оскільки вона не є належним
відповідачем. Вказані вимоги, на її
думку, повинні пред'являтися
Міністерству оборони України. Також
зазначила, що відповідач крім того, що
не забезпечив її житлом, ще й не
виплачує компенсацію за проживання в
найманому житлі.

Просила суд стягнути з Міністерства
оборони України на користь ОСОБА_4
грошову суму в розмірі 17 332 грн., 59 коп.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4 проходила військову службу у
підрозділі Збройних сил України в м.
Києві.

Звільнена з військової служби Наказом
начальника кадрового центру Збройних
сил України від 1 грудня 2008 року № 21 за
п. 85 пп. «б» (у зв'язку із станом здоров'я)
із залишенням на квартирному обліку
для позачергового отримання житла за
рахунок міністерства оборони України.

3 1998 року по теперішній час, позивач
проживає у кімнаті АДРЕСА_1, що належить
КНУ ім.. Т. Шевченка на підставі
договору, укладеному між Міністерством
оборони України та КНУ ім.. Тараса
Шевченка.

З довідки № 02/97-26 від 24 січня 2013 року, за
період з 27 січня 1999 року по 21 січня 2013
року заборгованість ОСОБА_4 по оплаті
за проживання становить 17 332,59 грн.

Залишаючи без задоволення позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачка звернулась до відповідача із
вимогами про стягнення грошової
компенсації за найм житлового
приміщення, посилаючись на положення
Законів України «Про державні гарантії
соціального захисту
військовослужбовців, які звільняються
зі служби у зв'язку з реформуванням
Збройних Сил України та членів їх
сімей» та «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей», проте, сума в розмірі 17332 грн.
59 коп. за найм житла позивачкою не
сплачена, а рахується як
заборгованість.

Статтею 16 ЦК України передбачені
способи захисту цивільних прав та
інтересів судом, серед яких: визнання
права; визнання правочину
недійсним;припинення дії, яка порушує
право; відновлення становища, яке
існувало до порушення; примусове
виконання обов'язку в натурі, зміна
правовідношення, припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до Постанови КМУ від 14
березня 1995 р. № 175 «Про грошову
компенсацію військовослужбовцям за
піднайом (найом) житла», яка діяла на
час спірних правовідносин, розмір
компенсації встановлювався, виходячи з
понесених витрат.

Проте, як встановлено судом і не
заперечувалось представником
позивачки, вона фактично витрати в
розмірі 17332 грн. 59 коп. за найм житла не
понесла, оскільки зазначена сума
рахується як заборгованість.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо
необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів не може погодитися з
доводами апеляційної скарги про те, що
судом першої інстанції не застосовано
положення ст. 22 ЦК України, та не взято
до уваги, що позивач зазнав збитків,
оскільки доказів, які б підтверджували
факт завдання збитків у вигляді
реальних збитків або упущеної вигоди
ОСОБА_4 суду надано не було, як і не було
обґрунтовано позивачем в чому саме, на
його думку, виразились завдані
відповідачем збитки.

Інші доводи апеляційної скарги також
висновків суду не спростовують та не
дають підстав вважати, що судом
допущені порушення норми
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з
дотриманням норм діючого
законодавства, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 22 січня 2014 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді