Справа № 589/1364/14-ц р.
Провадження № 2/589/466/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2014 р.

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Прачук О. В.,

з участю секретаря судового засідання - Антошко Т. А.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2

- про стягнення боргу -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Шосткинського міськрайонного суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 січня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 18 000 грн, а відповідач зобов'язався повернути кошти до 01.03.2014 року.

Оскільки відповідач кошти не повернув, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 18 000 грн .

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зазначивши, що на підтвердження укладення договору позики відповідачем була власноруч написана розписка, яка зберігається у позивача, що є підтвердженням неповернення відповідачем позичених коштів.

ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що перебував з позивачем по справі у трудових відносинах: працював торговим представником ТОВ «Орхідея», директором якого є позивач. Наприкінці лютого 2014 року він поїхав до м. Суми, оскільки автомобіль, наданий підприємством, потребував ремонту. В м. Суми він зустрівся з ОСОБА_4, передав автомобіль, а потім ОСОБА_4 відвіз його до офісу, де позивач по справі повідомив, що за ним (ОСОБА_2) утворилась «нестача» на суму 23 000 грн, на що він відповів, що у нього не має таких грошей, і йому запропонували оформити кредит, а потім шляхом погроз на його адресу та його родини змусили написати розписку про позичення 18 000 грн, ще й датованою січнем місяцем. Жодних коштів він у позивача не позичав, а 28 січня 2014 року, коли нібито написав розписку, він взагалі був в м. Шостка і нікуди з міста не виїжджав. Також у нього відібрали зошит, в якому він (відповідач) вів всі записи прибутків та видатків. Після його повернення додому позивач почав дзвонити, вимагати гроші та знову погрожувати йому, дзвонили з погрозами і його дружині. Також позивач з іншими чоловіками приїжджали в м. Шостка до нього додому, намагалися проникнути в його квартиру, вимагали, щоб він вийшов до них та знову дзвонили та погрожували йому. Міліцію він не викликав і не звертався, бо боявся.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, свідків, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.ст. 1046, 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 1 ст. 1047 ЦК України встановлює, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

В судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_5 - дружина відповідача, показала, що в вересні 2013 року її чоловік працевлаштувався в ТОВ «Орхідея»; в лютому 2014 року йому зателефонував начальник та повідомив, що у чоловіка є борги за розрахунки з магазинами. 01 березня 2014 року чоловік поїхав до м. Суми, а повернувшись розповів, що його змусили написати розписку січнем місяцем, погрожуючи розправою. Начальник чоловіка телефонував також і їй та запитував чи знає вона, що її чоловік винен йому гроші та що вони будуть робити. Через два тижні після цього її чоловік забув ключ у вхідних дверях і вона, побачивши як ключ повертається в дверях, закрила другі двері та виглянула у вікно, де в дворі побачила машину ТОВ «Орхідея»; чоловіку дзвонили та погрожували. В міліцію вони не звертались. 28 січня 2014 р. її чоловік, напевно, був вдома: дивився телевізор та грав на комп'ютері.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 - батько відповідача, в судовому засіданні показав, що в березні 2014 року його синові наказали доставити службовий автомобіль, який потребував ремонту, в м. Суми. Він допоміг сину завести автомобіль, та син поїхав до м. Суми, повернувшись, син нічого не розповідав, а через два тижні син зателефонував та сказав, що хтось намагається потрапити до нього в квартиру. Подивившись в дверне вічко (його квартира та сина розташовані на одній площадці), він (свідок) нікого не побачив, а біля будинку стояв чорний «Шевроле» - син сказав, що це з м. Суми приїхали. Також сину почали дзвонити та вимагати, щоб він вийшов, але син не вийшов до цих людей. Потім син розповів, що його погрозами змусили написати розписку. Згодом вони самі намагалися додзвонитися до тих чоловіків, щоб поспілкуватися з ними, але на дзвінки ніхто не відповідав, а потім син отримав позов. Де саме був його син 28 січня 2014 року свідок сказати не може.

Суд, зважаючи на родинні та сімейні стосунки між відповідачем та свідками, критично ставиться до показів свідків. Крім того, як зазначив сам відповідач та свідок, до міліції з приводу погроз ніхто з них не звертався, що також викликає обґрунтовані сумніви у достовірності показів свідків та пояснень відповідача. Також слід зауважити, що 28 січня 2014 року був робочим днем, що ставить під сумнів перебування відповідача вдома протягом дня.

Згідно розписки, датованої 28.01.2014 р., ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, взяв в борг у ОСОБА_3 18 000 грн з зобов'язанням повернути до 01.03.2014 р. Передання коштів відбулося в АДРЕСА_1 в присутності двох свідків: ОСОБА_8 та ОСОБА_4, підписами яких завірено текст розписки. (а.с. 30)

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердив, що саме він написав вказану розписку.

За клопотанням відповідача судом ухвалою від 13.06.2014 року по справі була призначена судово-лінгвістична експертиза, на вирішення якої були поставлені питання: «Чи є ОСОБА_2 автором наданого на дослідження тексту розписки, датованої 28.01.2014 р. ?» та «Чи спостерігаються в тексті розписки, датованої 28.01.2014 року, ознаки, які можуть свідчити про незвичний психофізіологічний стан автора?»

Згідно повідомлення експерта від 10.11.2014 року надання висновку неможливе, оскільки не надано вільні зразки писемного мовлення ОСОБА_2 та не оплачено вартість експертизи. (а. с. 64)

Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

З метою проведення експертизи суд неодноразово відбирав зразки почерку у відповідача по справі, відповідачу неодноразово роз'яснювалась необхідність надання достатньої кількості вільних зразків почерку та оплати експертизи, з цією метою відповідачу також надавались копії клопотань експерта та рахунку.

Отже, саме внаслідок невиконання відповідачем вимог експерта неможливо провести експертизу щодо визначення психофізіологічного стану ОСОБА_2, який наполягав, що до нього застосовувався примус, під час написання розписки

Таким чином, належних та допустимих доказів на підтвердження застосування до відповідача психічного та фізичного насильства, під впливом якого він був змушений написати розписку на підтвердження укладення договору позики, суду не надано і факт укладення такого договору та отримання відповідачем коштів не спростовано.

Зважаючи на вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача 18 000 грн боргу та, відповідно, до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, понесених позивачем витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57- 60, 209, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг в розмірі 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень 00 коп. та 243 грн 60 к. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області О. В. Прачук