АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретар: Тодоряк Г.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 09 грудня 2013
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» про визнання недійсним
кредитного договору, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» про визнання недійсним
кредитного договору.

Посилалась на те, що 16.01.2008 року між нею
та банком було укладено кредитний
договір № CVSGB00000139 про надання їй
кредиту в сумі 25 800 доларів США для
оплати по договору про участь у Фонді
фінансування будівництва.

Вказувала на те, що вищевказаний
договір було укладено з порушенням
цивільного законодавства, оскільки
правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства та
скріплюється печаткою. Оспорюваний
договір від імені банку підписано
керівником відділення супермаркет
нерухомості «Квадратний метр» ОСОБА_2,
який діяв на підставі довіреності №3369
від 29.09.2006 року, та без надання
відповідних повноважень юридичною
особою, оскільки довіреність видано
ЗАТ КБ «Приватбанк» в особі Секретаря
правління, яка відповідно до статуту
банку не має повноважень щодо видачі
довіреностей.

Вказувала, що в момент укладення
правочину не було додержано вимог щодо
наявності необхідного обсягу
цивільної дієздатності у особи, яка
вчиняє правочин від імені відповідача.

№22-ц/794/223/14
Головуючий у 1 інстанції Масюк Л.О.

Категорія 19/27
Доповідач Перепелюк Л.М.

Просила суд визнати недійсним
кредитний договір № CVSGB00000139, укладений
16.01.2008 року між нею та ПАТ КБ
«Приватбанк».

Рішенням Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 09 грудня 2013
року у задоволенні позову ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» про
визнання недійсним кредитного
договору відмовлено.

На рішення суду позивачка ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати його та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити її
позов в повному обсязі.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення
суду постановлене з порушенням норм
процесуального та матеріального
права, суд першої інстанції не з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, неправильно і неповно дослідив
докази.

Заслухавши доповідача про суть
оскаржуваного рішення, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» про визнання
недійсним кредитного договору.

Такий висновок суду ґрунтується на
нормах матеріального права та на
підставі поданих сторонами доказів.

Судом першої інстанції встановлено і
це підтверджується доказами, що є в
матеріалах справи, що 16 січня 2008 року
між ОСОБА_1 та банком було укладено
кредитний договір № CVSGB00000139 про
надання їй кредиту в сумі 25 800
доларів США для оплати по договору про
участь у Фонді фінансування
будівництва. Договір підписаний
особисто ОСОБА_1, що не оспорюється її
представником.

Доказами отримання ОСОБА_1 коштів в
сумі 25 800 доларів США є її підпис на
заяві про видачу готівки №1 від 16.01.2008
року.

Посилання позивачки на те, що кредитний
договір з боку банку підписаний не
уповноваженою на те особою,
спростовано доказами, які є в
матеріалах справи, зокрема, статутом
банку та протоколом №8 засідання
спостережної ради банку від 14.09.2005 року.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.17 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців" в
редакції, що діяла на час укладення
кредитного договору в Єдиному
державному реєстрі, поряд з іншими
відомостями щодо юридичної особи,
містяться відомості про "прізвище,
ім'я та по батькові осіб, які мають
право вчиняти юридичні дії від імені
юридичної особи без довіреності, у
тому числі підписувати договори, їх
ідентифікаційні номери фізичних осіб
- платників податків".

Внесення до Єдиного державного
реєстру відомостей про осіб, які мають
право видавати довіреності або діяти
від імені першої особи за довіреністю
вказаним законодавчим актом не
передбачено.

Білушенко І.П., яка видала довіреність
№3369 від 29.09.2006 року ОСОБА_2, який
представляв банк при укладенні
кредитного договору із ОСОБА_1, на
посаду Секретаря ЗАТ КБ "Приватбанк"
була призначена 14 вересня 2005.

Право Секретаря Правління видавати
довіреності в межах повноважень
Правління і Голови правління
передбачено п.9.4.6.4. Статуту ЗАТ КБ
"Приватбанк", затвердженого загальними
зборами акціонерів 14.05.2005 року,
зареєстрованого НБУ 08.08.2005 року.

За таких обставин, суд дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав, передбачених
ст.ст.203, 207, 215 ЦК України, для визнання
недійсним кредитного договору від 16
січня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1
та ПАТ КБ "Приватбанк".

Що стосується доводів апеляційної
скарги позивачки про те, що суд першої
інстанції не задовольнив позовні
вимоги про визнання недійсним
кредитного договору, то вони є
необґрунтованими і недоведеними,
суперечать вимогам ст.60 ч.1 ЦПК України,
яка передбачає, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Твердження апеляційної скарги щодо
неповноти та необ'єктивності
дослідження судом першої інстанції
наявних у справі матеріалів та доказів,
є безпідставними, оскільки суд повно та
об'єктивно встановив обставини справи,
дослідив та перевірив надані
сторонами докази, дав їм відповідну
правову оцінку.

Більше того, ОСОБА_1 на виконання умов
договору одержала надану банком суму
кредиту в повному обсязі і частково
виконала його, погашаючи суму
заборгованості, а тому відсутні
будь-які підстави для визнання
кредитного договору недійсним.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони
зобов'язані подати свої докази чи
повідомити про них суд до або під час
попереднього судового засідання у
справі. Докази подаються у строк,
встановлений судом з урахуванням часу,
необхідного для подання доказів.
Докази, подані з порушенням вимог,
встановлених частиною першою цієї
статті, не приймаються, якщо сторона не
доведе, що докази подано несвоєчасно з
поважних причин.

Усупереч вимогам ст.ст. 60, 131 ЦПК
України, позивачка не надала суду
належні та допустимі докази на
спростування висновків суду першої
інстанції.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що суд першої інстанції
ухвалив рішення на підставі повно
з'ясованих обставин справи, із
додержанням норм матеріального права,
а доводи апеляційної скарги не дають
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 09 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту вступу її в законну силу.

Головуючий:

Судді: