У х в а л а

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Мартинюка В.І.,
Наумчука М.І.,

Мостової Г.І.,
Остапчука Д.О.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до приватного
акціонерного товариства
«Рембудуправління Вишків АТ» про зміну
дати звільнення, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
розрахункових, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 16 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Волинської області
від 28 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до приватного
акціонерного товариства
«Рембудуправління Вишків АТ» (далі -
ПАТ «Рембудуправління Вишків АТ») про
зміну дати звільнення, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та розрахункових.

В обґрунтування позову зазначав, що з
листопада 2012 року працював у
відповідача на посаді покрівельника.

11 січня 2013 року його було звільнено із
займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП
України, проте рішенням суду від 19
вересня 2013 року поновлено на роботі.

27 вересня 2013 року він подав заяву про
звільнення з роботи у зв'язку з
порушенням роботодавцем законодавства
про працю на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП
України, однак лише 21 листопада 2013 року
йому було видано трудову книжку та
ознайомлено з наказом про звільнення,
при цьому у день звільнення з ним не
було проведено остаточного розрахунку.

Посилаючись на викладене та уточнивши
позовні вимоги під час розгляду справи,
ОСОБА_3 просив зобов'язати ПАТ
«Рембуд-управління Вишків АТ» змінити
дату його звільнення з 27 вересня 2013
року на 21 листопада 2013 року, стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період із 29 вересня 2013 року до

21 листопада 2013 року в сумі 5 567 грн 60 коп.,
вихідну допомогу в розмірі
тримісячного середнього заробітку в
сумі 9 047 грн. 35 коп. та середній
заробіток за час затримки розрахунку з
22 листопада 2013 року до 16 квітня 2014 року
в розмірі 14 058 грн. 19 коп.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від

16 квітня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Волинської
області від 28 травня 2014 року, у
задоволенні позову

ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 16 квітня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Волинської
області від 28 травня 2014 року скасувати,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, і передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи спір та відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із безпідставності вимог
ОСОБА_3 через відсутність вини
відповідача у затримці видачі трудової
книжки та несвоєчасному проведенні
розрахунку.

Проте з такими висновками судів
повністю погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судові рішення
відповідають не в повній мірі.

За змістом ст. 38 КЗпП України працівник
має право з власної ініціативи в
будь-який час розірвати укладений з ним
на невизначений строк трудовий
договір. При цьому строк розірвання
трудового договору і його правові
підстави залежать від причин, які
спонукають працівника до його
розірвання і які працівник визначає
самостійно.

Судом установлено, що рішенням
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 19 вересня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Волинської області
від 23 жовтня 2013 року,

ОСОБА_3 поновлено на посаді
покрівельника ПАТ «Рембудуправління
Вишків АТ» з 11 січня 2013 року та стягнуто
з ПАТ «Рембудуправління Вишків АТ» на
його користь 24 497 грн. 44 коп. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Наказом ПАТ «Рембудуправління Вишків
АТ» від 25 вересня

2013 року на виконання вказаного рішення
суду позивача було поновлено на роботі.

27 вересня 2013 року ОСОБА_3 подав заяву
про звільнення на підставі п. 3 ст. 38
КЗпП України, у зв'язку з порушенням
роботодавцем вимог трудового
законодавства.

Наказ про звільнення за власним
бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України
№ 14в/К від 27 вересня 2013 року та трудову
книжку позивач отримав 21 листопада 2013
року.

Розглянувши справу в межах доводів
сторін, дослідивши надані сторонами
докази в їх сукупності, суди дійшли
обґрунтованого висновку про відмову в
позові ОСОБА_3 в частині вирішення
вимог про зміну дати звільнення,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, однак суди
залишили поза увагою те, що
неодноразово змінюючи позовні вимоги,
заявою про збільшення позовних вимог,
зареєстрованою судом

14 квітня 2014 року (а.с. 42), позивач ставив
вимогу про стягнення, крім іншого,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, яка судами
розглянута не була.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України,
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в ст. 116
цього Кодексу.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

В разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

Відповідно до положень ст. 117 КЗпП
України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в ст. 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

З огляду на викладене, ухвалені у
справі судові рішення в частині
вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про
зміну дати звільнення, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та розрахункових слід залишити
без змін, що передбачено положеннями
ст. 337 ЦПК України, оскільки такі
рішення відповідають вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості.

Разом з тим, ухвалені у справі рішення
судів першої й апеляційної інстанцій
підлягають частковому скасуванню з
передачею до суду першої інстанції для
вирішення позовних вимог про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, які
позивачем заявлялись, однак судами
вирішені не були.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 16 квітня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Волинської області від 28 травня 2014
року скасувати частково.

Справу за позовом ОСОБА_3 до приватного
акціонерного товариства
«Рембудуправління Вишків АТ» передати
на новий розгляд до суду першої
інстанції для вирішення позовних вимог
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні.

В іншій частині рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 16 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Волинської області
від 28 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

В.О.
Кузнєцов

Судді:

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

Д.О. Остапчук