Справа № 462/413/11 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/3733/14 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Шандри М.М.

Суддів: Струс Л.Б., Шумської Н.Л.

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю представника ЛМКП «Львівтеплоенерго» - Трофимчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» та Львівської міської ради на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго", з участю третьої особи Львівської міської ради про визнання неправомірним застосування тарифів на оплату комунальних послуг та зобов'язання вчинити певні дії -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання неправомірним застосування тарифів на оплату комунальних послуг та зобов'язання вчинити певні дії, покликаючись на те, що щомісячно з 01 грудня 2006 року до 26 листопада 2009 року він отримує квитанції на оплату теплопостачання, яке здійснюється Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго». З засобів масової інформації йому стало відомо, що відповідач здійснює постачання теплової енергії, яка ним самостійно не виробляється, а тому при нарахуванні оплати за поставлене тепло КП «Львівтеплоенерго» не мало права застосовувати двоставковий тариф, встановлений органом місцевого самоврядування, оскільки відповідач в даному випадку не є теплогенеруючою організацією. КП «Львівтеплоенерго» не виробляє теплову енергію, а лише зобов'язаний поставляти її по фіксованій Національною комісією регулювання електроенергетики України ціні, попередньо відібравши теплову енергію в ТЕЦ-1. Просив визнати неправомірним застосування Львівським міським комунальним підприємством "Львівтеплоенерго" двоставкових тарифів при оплаті ним послуг теплопостачання за період з 01 жовтня 2006 року до 26 листопада 2009 року, зобов'язати Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго" здійснити перерахунок нарахованих і сплачених ним коштів за оплату послуг теплопостачання за період з 01 жовтня 2006 року до 26 листопада 2009 року та повернути йому надлишково нараховані та сплачені кошти, встановити Львівському міському комунальному підприємству "Львівтеплоенерго" термін щодо повернення йому надлишково нарахованих та сплачених коштів.

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено частково.

Визнано неправомірним застосування Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» двоставкових тарифів при оплаті послуг теплопостачання ОСОБА_3 за період з 01 жовтня 2006 року до 26 листопада 2009 року.

Зобов'язано Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» здійснити перерахунок нарахованих і сплачених ОСОБА_3 коштів за оплату послуг теплопостачання за період з 01 жовтня 2006 року до 26 листопада 2009 року та повернути ОСОБА_3 надлишково нараховані та сплачені кошти.

У задоволенні позовної вимоги щодо встановлення Львівському міському комунальному підприємству «Львівтеплоенерго» терміну щодо повернення ОСОБА_3 надлишково нарахованих та сплачених коштів - відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» у дохід держави 243 /двісті сорок три/ гривні 60 копійок судового збору.

Рішення суду оскаржили ЛМКП «Львівтеплоенерго» та Львівська міська рада.

В апеляційній скарзі Львівська міська рада покликається на незаконність рішення суду та зазначає, що таке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин справи. Зазначає, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» не нараховувало позивачу кошти. ЛМКП «Львівтеплоенерго» проводить розрахунок кількості спожитої теплової енергії поданої для будинку в цілому, а тому при відсутності договірних правовідносин між сторонами не може виникнути зобов'язання ЛМКП «Львівтеплоенерго» з перерахунку нарахованих і сплачених ОСОБА_3 коштів. ЛМКП «Львівтеплоенерго» є комунальним підприємством, створеним Львівською міською радою, яке зобов'язане у своїй роботі керуватися нормативно-правовими актами Львівської міської ради та її виконавчих органів, що передбачено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статутом підприємства. Відтак, визнання неправомірним застосування комунальним підприємством тарифів, затверджених виконавчим комітетом Львівської міської ради є неправильним способом захисту права і в цій частині суд повинен був відмовити в задоволенні позовних вимог. Крім того, зазначає, предметом доказування у цій справі було рішення виконавчого комітету Львівської міської ради, проте судом не було залучено Львівську міську раду. Просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційні скарзі ЛМКП «Львівтеплоенерго» покликається на порушення судом норм матеріального і процесуального права та вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ОСОБА_3 не існує жодних правовідносин, зокрема і договірних. ЛМКП «Львівтеплоенерго» не здійснювало за спірний період жодних нарахувань за спожиті комунальні послуги позивача, не виставляло йому рахунків/повідомлень про оплату, та не отримувало від даного мешканця жодних коштів. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги слід задовольнити з таких підстав.

Із матеріалів спарви вбачається, що постачальником теплової енергії у будинок АДРЕСА_1 є ЛМКП "Львівтеплоенерго".

20 жовтня 2006 року виконавчим комітетом Львівської/ міської ради прийнято рішення №1189 «Про двоставковий тариф на теплову енергію, тариф на підігрів води та послуги централізованого опалення і з підігріву води», яким затверджено двоставковий тариф на послуги теплопостачання /а.с. 8-11/.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 сплачував кошти за теплопостачання за період 01 жовтня 2006 року по 26 листопада 2009 року за двоставковим тарифом, встановленим рішенням Львівської міської ради №1189 від 20 жовтня 2006 року, що стверджується копіями квитанцій про оплату, які наявні в матеріалах справи /а.с. 21-56/.

Ухвалюючи оскаржуване рішення районний суд виходив з того, що слід визнати неправомірним застосування ЛМКП "Львівтеплоенерго" двоставкових тарифів при оплаті послуг теплопостачання ОСОБА_3 за період з 01 жовтня 2006 року до 26 листопада 2009 року, зобов'язати ЛМКП "Львівтеплоенерго" здійснити перерахунок нарахованих і сплачених позивачем коштів за оплату послуг теплопостачання за даний період та повернути йому надлишково нараховані та сплачені кошти, оскільки рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №1189 від 20 жовтня 2006 року, на підставі якого ЛМКП "Львівтеплоенерго" встановило двоставкові тарифи при оплаті послуг теплопостачання позивачем було визнано постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року неправомірним.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і в межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності.

Крім того, ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг віднесено встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» , тариф (ціна) на теплову енергію - це грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про теплопостачання», тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб'єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством. Тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про теплопостачання» до повноважень Національної комісії регулювання електроенергетики Україниу сфері теплопостачання належить регулювання тарифів на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС та когенераційних установках і установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії.

При цьому ч. 3 ст. 20 цього закону передбачено, що тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та /або використовують нетрадиційні та поновлювальні джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних тепло генеруючими, тепло транспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Таким чином, тарифи на послуги з централізованого опалення були встановлені рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради, яке згідно із вимогами ст. 144 Конституції України є обов'язковим до виконання на відповідній території.

Крім того, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 липня 2014 року скасовано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року, якою визнано протиправним рішення виконавчого комітету №1189 від 20.10.2006 року «Про двоставковий тариф на теплову енергію, тариф на підігрів води та послуги з централізованого опалення і підігріву води» та залишено в силі постанову Галицького районного суду м. Львова від 29 січня 2013 року /а.с. 160-162, 208-209/.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст.307 ч.1 п.1, ст.314 ч.1 п.1, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги Львівської міської ради та Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 31 березня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Шандра М.М.

Судді:

Л.Б. Струс

Н.Л. Шумська