Справа № 459/3101/13 Головуючий у 1 інстанції: Мелешко С.І.
Провадження № 22-ц/783/2941/14 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Бермеса І.В., Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря: Азенко М.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Відродження» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Львіввугілля» про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків внаслідок професійного захворювання ,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 22 листопада 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ДП "Львіввугілля" про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійного захворювання - задоволено частково.

Стягнуто з Державного Підприємства "Львіввугілля" в користь ОСОБА_2 - 8000 грн. моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійного захворювання .

Стягнуто з Державного Підприємства "Львіввугілля" в користь держави судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду оскаржило ДП «Львіввугілля» в особі ВП «Шахта Відродження».

В апеляційній скарзі посилається на те, що на момент виникнення спірних правовідносин вони регулювалися ст. 440-1, 456 ЦК Української РСР 1963 року, Законом України «Про охорону праці» та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, які не містили норми, відповідно до якої позовна давність не поширювалася на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Крім цього зазначає, що з позовної заяви убачається, що ОСОБА_2 просить стягнути моральну шкоду, спричинену професійним захворюванням, яке вперше встановлено 09.06.1998року, тобто позовна давність у відповідності до ст. 71 ЦК України 1963 року для даних правовідносин сплила до 01 січня 2004 року, що не враховано судом першої інстанції. За змістом положень ст. 80 ЦК України 1963 року закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Також вказує, що судом не враховано, що ОСОБА_2 не надано належних доказів, які б підтверджували нанесення моральної шкоди, завданої професійним захворюванням.

Просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 листопада 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом та матеріалами справи встановлено, що позивач в період з 20.02.1981 року по 02.01.1985 року, з 09.10.1985 року по 07.06.1989 року, з 03.05.1996 року по 18.02.2000 року, з 14.03.2000 року по 18.09.2003 року, працював в шкідливих умовах на підприємствах ДП "Львіввугілля". У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього погіршився стан здоров'я, внаслідок чого він неодноразово був змушений звертатись за медичною допомогою.

Відповідно до витягу з історії хвороби № 6746551 виданого «Львівською обласною клінічною лікарнею» - встановлено діагноз: хронічний бронхіт пилової етіології в стадії стихаючого загострення, емфізема легень І - II ст. ДН - II - захворювання професійні.

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09.06.1998 року хронічне професійне захворювання виникло у позивача в результаті контакту з вугільно - породним шахтним пилом під час роботи по підземних професіях - ГРОВ; гірничим майстром, заступником начальника дільниці.

Відповідно до висновку Обласної МСЕК, Позивачу безтерміново встановлено третю групу інвалідності та 40 відсотків втрати працездатності та встановлено необхідність в медикаментозному лікування по профзахворюванню, згідно заключення лікуючого лікаря.

Судом першої інстанції вірно взято до уваги положення ст. 23 Цивільного кодексу України, відповідно до якого особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка, зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року передбачено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.03.2007 року виключено частину 3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", яка передбачала відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України.

Рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року зміни внесені Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" визнано конституційними, а право громадян на відшкодування шкоди не порушено, оскільки таке право передбачено ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 2371 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 237 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що відповідно до ст. 237 Кодексу законів про працю України (яка набрала чинності 13.01.2000 р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При визначені розміру грошового відшкодування моральної шкоди, судом першої інстанції були враховані характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, а також вимоги розумності і справедливості.

Щодо вимог апеляційної скарги про застосування строку позовної давності до даного виду правовідносин, то такі не заслуговують на увагу з огляду на те, що вимоги позивача випливають з особистих немайнових прав. Відповідно до п.1 та п.3 ч.1 ст.268 ЦК України, на вимогу, що випливає з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом, та на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (тобто і на вимогу про відшкодування моральної шкоди) позовна давність не поширюється.

Наведене спростовує твердження апелянта про незаконність рішення суду першої інстанції, таке прийнято з дотриманням вимог процесуального та матеріального закону, а тому підстави для його скасування відсутні.

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Відродження» - відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Бермес І.В.

ОСОБА_3