Справа № 567/1657/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2014 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

секретар - Лєщенко І.В.

з участю

представника ПАТ КБ "ПриватБанк" ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и в :

в Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 21043 грн. 22 коп. звернулось ПАТ КБ "ПриватБанк".

ПАТ КБ "ПриватБанк" зазначає, що 12.11.2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 1000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з правом банку на зміну розміру кредитного ліміту.

Зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому і друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання і якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Зазначив, що відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Вказує, що відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів останній зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. та в розмірі 5% від суми позову.

Зазначаючи про те, що відповідач порушив умови договору по поверненню коштів та ст.. 526, 527, 530, 599 ЦК України, позивач просить стягнути з нього заборгованість за кредитом станом на 30.11.2013 року на суму 21043 грн. 22 коп., яка складається: 6131 грн. 42 коп. заборгованість за кредитом; 10736 грн. 44 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2935 грн. 21 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; 250 грн. штраф (фіксована частина) та 990 грн. 15 коп. штраф (процентна складова).

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надавши пояснення, аналогічні позовній заяві.

Окрім того, пояснив, що останнє погашення заборгованості ОСОБА_2 мало місце 28 січня 2011 року. Пояснити відсутність, в описі транзакцій в зазначену дату, у виписці по особовому рахунку ОСОБА_2, запису про надходження готівки за платіжними картками, в судовому засіданні не зміг.

Відповідач в судовому засіданні, не заперечивши існування заборгованості за договором кредиту, подав заяву з проханням застосувати позовну давність до позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк".

Окрім того, підтвердив отримання кредиту в розмірі 1000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 3% на місяць. Не заперечив подання 12.11.2007 року заяви на отримання кредиту і ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку.

Зазначив, що в той час, коли він користувався карткою, то кредитний ліміт по ній був встановлений в розмірі 1000 грн., який він постійно погашав. В подальшому передав картку іншій особі, яка і утворила заборгованість по договору кредиту.

Пояснив, що 28 січня 2011 року заборгованість перед банком не погашалась.

З письмових доказів, досліджених в судовому засіданні встановлено наступне.

Відповідно до заяви ОСОБА_2 на отримання кредиту, яку сторони визнали як угоду, вбачається, що 12 листопада 2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 було укладено договір, відповідно до якого банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі кредитного ліміту 1000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості.

Зазначене вбачається і з довідки про умови кредитування ПАТ КБ "ПриватБанк", якою також передбачений обов'язок сплати комісії за несвоєчасне погашення заборгованості при виникненні прострочки на суму більше 50 грн. в розмірі 1% від загальної суми заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць.

З зазначених документів вбачається, що погашатись заборгованість мала щомісячними платежами в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості до 25 числа місяця, наступного за звітним.

З зазначеної заяви встановлено, що ОСОБА_2 був ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами банку та згідний, що його заява разом з зазначеними умовами, правилами та тарифами банку складає кредитний договір між ним та позивачем.

Відповідно до наказу ПриватБанку № С-89 від 24.05.2005 року введено спрощену форму укладення кредитного договору.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених договором.

З п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів останній зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та в розмірі 5% від суми позову.

З заяви позичальника, довідки про умови кредитування ПАТ КБ "ПриватБанк" встановлено, що відсоткова ставка за кредитним договором становить 3% на місяць.

З розрахунку заборгованості за договором про надання кредиту між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 встановлено, що станом на 30 листопада 2013 року загальна сума боргу за даним договором становила 21043 грн. 22 коп. та складалась: 6131 грн. 42 коп. заборгованість за кредитом; 10736 грн. 44 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2935 грн. 21 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; 250 грн. штраф (фіксована частина) та 990 грн. 15 коп. штраф (процентна складова).

З виписки по рахунку за договором про надання кредиту з ОСОБА_2 вбачається, що заборгованість за кредитом перед позивачем погашалась востаннє з описом транзакції "каса: прибуткова операція. надходження готівки за платіжними картками" 29.07.2009 року в сумі 500 грн. Одночасно, з виписки по рахунку за договором про надання кредиту з ОСОБА_2 вбачається, що в ній за 27.09.2009 року відображено операцію з описом транзакції "повернення штрафу за прострочку", а 28.01.2011 року відображено операцію з описом транзакції "samdns 304".

Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по договору кредиту задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні встановлено, що 12 листопада 2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 було укладено договір на надання кредиту, відповідно до якого банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 1000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості за кредитом, а ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання погашати зазначений кредит, проценти по ньому та комісію щомісячними платежами в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості до 25 числа місяця, наступного за звітним.

З заяви ОСОБА_2 вбачається, що він був ознайомлений та згідний з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку.

Даний договір відповідає вимогам ст.. 634 ЦК України. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, встановленому договором. Оскільки договором про надання кредиту було передбачено повернення коштів щомісячними платежами в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості до 25 числа місяця, наступного за звітним, а ОСОБА_2 дані умови порушив, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов договору кредиту заборгованість по кредиту підлягає стягненню з нього.

Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Договором про надання кредиту визначено, що ОСОБА_2 отримав кредит зі сплатою 3 відсотків в місяць на суму заборгованості за кредитом та 1% від загальної суми заборгованості в якості комісії, при виникненні прострочки більше 50 грн. рнунню м кредитувому засіданні не зміг.і оскільки борг по процентах станом на 30.11.2013 року становив 10736 грн. 44 коп., а борг по комісії становив 2935 грн. 21 коп. і на даний час він не сплачений, банк має право на стягнення вказаних сум з відповідача.

При цьому судом береться до уваги і те, що розрахунок заборгованості відповідачем не оспорювався.

При укладені договору про надання кредиту від 12.11.2007 року сторони домовились, що за порушення взятих зобов'язань по поверненню коштів по будь-якому з грошових зобов'язань більш ніж на 120 днів ОСОБА_2 зобов'язався сплатити на користь банку штраф в фіксованій частині та в розмірі 5% від ціни позову. Зазначене визначено п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Оскільки ОСОБА_3 зобов'язання перед банком порушив, то відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України в ПАТ КБ ПриватБанк виникло право на стягнення з нього штрафу.

Відповідач в судовому засіданні просить застосувати позовну давність до вимог позивача про стягнення боргу.

Відповідно до ст.. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідач просить застосувати позовну давність до позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом.

При укладенні договору сторони погодили строки виконання боржником окремих зобов'язань (щомісячного внесення платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, відповідно до ч. 3 ст. 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

З виписки по рахунку за договором про надання кредиту з ОСОБА_2 вбачається, що він заборгованість за кредитом перед позивачем востаннє погашав 29.07.2009 року в сумі 500 грн. Зазначене підтверджується випискою по рахунку за договором про надання кредиту з ОСОБА_2, де за відповідне число вказана трансакція "каса: прибуткова операція. надходження готівки за платіжними картками" і не заперечувалось відповідачем.

З зазначеної виписки встановлено, що до цього часу погашення заборгованості відповідачем проводилось через касу позивача. Одночасно, з виписки по рахунку за договором про надання кредиту з ОСОБА_2 вбачається, що в ній за 27.09.2009 року відображено операцію з описом транзакції "повернення штрафу за прострочку", а 28.01.2011 року відображено операцію з описом транзакції "samdns 304".

В судовому засіданні представник позивача, вказуючи на транзакцію від 28.01.2011 року, зазначає на вказану дату, як дату останнього внесення платежів відповідачем, що самим відповідачем заперечується. При цьому, позивач фінансового документу про отримання від відповідача 28.01.2011 року коштів на погашення кредиту не надав.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а ч. 2 ст. 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки позивач фінансового документу про отримання від відповідача 28.01.2011 року коштів на погашення кредиту не надав, то при запереченнях відповідача про повернення 28.01.2011 року кредитних коштів позивачу, та зважаючи на те, що на відміну від попередніх транзакцій по поверненню коштів, де їх зазначено як "каса: прибуткова операція. надходження готівки за платіжними картками", запис в особовому рахунку від 28.01.2011 року такого опису транзакції не містить, суд вважає, що позивач не надав належних доказів часткового повернення кредитних коштів цього числа та при вирішенні спору виходить з того, що останнім днем часткового погашення кредиту за договором було 29.07.2009 року і з того часу відповідач взагалі припинив виконувати свої обов'язки за договором кредиту.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки і строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи ( ст.. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії щомісячними платежами в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту, відсотків, комісії позичальником повинно здійснюватись щомісячно, то початок перебігу строку позовної давності слід обчислювати з 29.07.2009 року, тобто з моменту, коли відповідач припинив виконувати кожне зі своїх зобов'язань.

Така правова позиція викладена й в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі №6-116 цс 13. Відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Виходячи з наведеного, за наявності відповідної заяви відповідача, суд вважає за можливе застосувати щодо вимог позивача про стягнення основного боргу, процентів та комісії за користування кредитом позовну давність, а тому в позові в цій частині слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Правова природа штрафу така, що позовна давність до вимог про його стягнення обчислюється по факту порушення грошового зобов'язання, передбаченого цим договором, більш ніж на 120 днів. Отже, позовна давність по штрафу має обчислюватись з того місяця, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Оскільки останній платіж за договором відповідачем було вчинено 29.07.2009 року, то з врахуванням того, що строк внесення щомісячних платежів між сторонами погоджено 25 числом місяця, наступним за звітним, а п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що за порушення взятих зобов'язань по поверненню коштів більш ніж на 120 днів боржник зобов'язався сплатити на користь банку штраф в фіксованій частині та в розмірі 5% від ціни позову, то в будь-якому разі одразу після 25 листопада 2009 року в позивача виникло право на стягнення з відповідача штрафу. Оскільки позов було подано тільки 09.12.2013 року, то відповідно до ст.. 267 ЦК України в позові і в цій частині слід відмовити за наслідками спливу позовної давності.

На підставі ст. 256-258, 264, 267, 549, 1048-1050, 1054 ЦК України, керуючись ст. 10, 57, 62, 88, 212 ЦПК України, суд

вирішив:

в позові публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення 21043 грн. 22 коп. заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Сторони, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_4