Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/200/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Варакіна Н.Б.
Доповідач Карпенко О. Л.
УХВАЛА

іменем України

25.02.2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі:

головуючого - Карпенка О.Л.,

суддів -
Гайсюка О.В., Фомічова С.Є.,

за
участю секретаря - Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 26 листопада 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 26 листопада 2013
року позов ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 про
стягнення боргу задоволено повністю.
Суд вирішив стягнути з ОСОБА_2 на
користь ПАТ«ВТБ Банк» заборгованість
за кредитним договором в розмірі 117 829
грн. 24 коп. та компенсацію судових
витрат у розмірі 1176 грн. 13 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач подала апеляційну скаргу в
якій просить скасувати рішення суду і
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити. Скаргу
обґрунтовано тим, що висновки суду не
відповідають обставинам справи. Суд не
дослідив факт продажу заставного майна
- квартири, а саме: час продажу та
вартість продажу. Неустойка нарахована
без урахування норми ч. 2 ст. 258 ЦК щодо
встановлення позовної давності в один
рік. Крім того пеня була отримана
позивачем в момент продажу предмета
іпотеки. Розмір неустойки значно
перевищує розмір збитків, а тому він
може бути зменшений в порядку ч. 3 ст. 551
ЦК. Рішення не містить розрахунку
переведення заборгованості в
іноземній валюті у національну валюту
України.

Позивач надав письмові заперечення
на апеляційну скаргу в яких вказав на
те, що факт добровільного продажу
заставного майна сторонами не
оспорюється, виручені кошти були
спрямовані боржником на часткове
погашення заборгованості ( 14 703, 43 дол.
США на погашення кредиту, 3 270, 21 дол. США
на погашення процентів, неустойка не
сплачувалася), а тому позивачем
пред'явлено вимоги про стягнення
залишку несплаченої заборгованості.
Штраф був нарахований у зв'язку з
невиконанням боржником зобов'язання
щодо страхування предмета іпотеки до
моменту його продажу.

Відповідач, повідомлений належним
чином про час та місце розгляду справи,
в судове засідання особисто не
з'явилася.

У судовому засіданні представник
відповідача підтримала апеляційну
скаргу.

Представник позивача заперечила
проти доводів апеляційної скарги і
просила відмовити у її задоволенні.

Заслухавши пояснення
судді-доповідача, представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги ат вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Суд першої інстанції встановив і
матеріалами справи підтверджується, що
20 липня 2007 року між ВАТ «ВТБ Банк»,
правонаступником якого являється
позивач по справі, та відповідачем
укладений кредитний договір № 20.00.000070.

Згідно умов цього договору банк
надав позичальнику кредит у розмірі 27
500 дол. США, а позичальник зобов'язана
повернути його частинами, згідно
графіку, до 19 червня 2017 року та сплатити
проценти за користування кредитом у
період з 28 серпня 2009 року по 27 серпня 2010
року - 9% річних, а з 27 серпня 2010 року і до
кінця дії договору - 12% річних.

28 серпня 2009 року між сторонами
укладено договір про внесенням змін до
раніше укладеного кредитного договору
згідно яких проценти за договором за
період з 28 серпня 2009 року по 27 серпня 2010
року нараховуються банком у розмірі 9%
річних, у період з 27 серпня 2010 року до
кінця дії договору - 12% річних.

Виконання позичальником зобов'язань
за цим договором забезпечено
неустойкою (пенею і штрафом) та
іпотекою.

Рішенням Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 29 листопада 2012
року, яке набрало законної сили,
встановлено факт порушення
відповідачем по справі зобов'язань за
кредитним договором. Цим же рішенням
достроково звернуто стягнення
виниклої на 15 листопада 2012 року
заборгованості у сумі 28 554 дол. США 14
центів, що за курсом НБУ становить 228233
грн. 24 коп., та 4 004 дол. США 63 центи
заборгованості по комісії на перемет
іпотеки: належну ОСОБА_2 квартиру.

Після реалізації квартири та
часткового погашення боргу станом на 25
липня 2013 року за відповідачем
числиться заборгованість на суму 14 741
дол. США, 53 центи, що за курсом НБУ
становить 117 829 грн. 05 коп. з них:
заборгованість за кредитом - 7 228 дол.
США 60 центів, заборгованість за
процентами - 1 638 дол. США, пеня за
несвоєчасне стягнення кредиту та
процентів - 3 124 дол. США 93 центи, штраф за
невиконання умов щодо страхування
предмету іпотеки (п. 4.7, 4.8 кредитного
договору) - 2 750 дол. США.

Відповідно до встановлених обставин
справи, суд першої інстанції правильно
визначив характер спірних
правовідносин та вирішив спір
відповідно до вимог 526, 530, 549, ч. 2 ст. 1050,
ст. 1054 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд не дослідив факт сплати
відповідачем заборгованості за
рахунок продажу предмета іпотеки не
відповідає дійсності.

Сторони визнають, що продаж предмету
іпотеки відбувався не у примусовому
порядку за рішенням суду, а
відповідачем із згоди банку.

Згідно наданого позивачем
розрахунку заборгованості (а.с. 42, 43) та
меморіальних ордерів від 18 січня 2013
року (а.с. 103 - 108) ОСОБА_2 сплачено банку в
рахунок заборгованості за кредитним
договором 17 973 дол. США 64 центи. За
рахунок цієї суми частково погашено
встановлену рішенням Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 29
листопада 2012 року заборгованість, а
саме: по кредиту - 14 703 дол. США 43 центи
та по процентах - 3 270 дол. США 21 центи.
Несплаченою залишилася заборгованість
по кредиту у сумі 7228 дол. США 60 центів,
заборгованість по процентах - 672 дол.
США 58 центів.

Пеня за судовим рішенням від 29
листопада 2012 року не погашалася.

За період з 16 листопада 2012 року по 25
липня 2013 року відповідачем не сплачена
заборгованість за процентами - 965 дол.
США 42 центи, а тому станом на 25 липня 2013
року загальна заборгованість по
процентах збільшилася до 1638 дол. США.

Доказів сплати заборгованості у
більшому розмірі відповідач та її
представник не надали і не спростували
обставини, на які посилався позивач та
які підтверджені надані ними доказами.

Крім того, за період з 16 листопада 2012
року по 24 липня 2013 року позивачем,
відповідно до п. 8.1 кредитного договору,
нарахована пеня за несвоєчасне
повернення кредиту - 206 дол. США 03 центи,
за несвоєчасне повернення процентів -
530 дол. США 26 центів.

З урахуванням пені, яка підлягала
стягненню за рахунок предмета іпотеки
за рішенням Кіровського районного суду
м. Кіровограда від 29 листопада 2012 року,
та пені нарахованої після
постановлення рішення її загальний
розмір становить:

2388,64 + 206,03 + 530,26 = 3124,93 дол. США, що за
курсом НБУ становить 46958,32 грн.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Наслідком спливу позовної давності
є відмова у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення (ч. 3
ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України
позовна давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач.

Враховуючи, що 15 листопада 2012 року
позивач пред'явив позов до відповідача
про стягнення заборгованості по
кредиту, процентах і пені, який був
задоволений рішенням Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 29
листопада 2012 року, а також те, що
вказане рішення суду не виконане і не
може бути виконаним у майбутньому
через недостатності отриманих банком
від продажу предмета іпотеки коштів,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області вважає, що
перебіг позовної давності про
стягнення несплаченої заборгованості
по кредиту, процентах у сумі 672 дол. США
58 центів та пені у сумі 2388 дол. США 64
центи перервався і станом на 15 серпня
2013 року, дату пред'явлення нового
позову, позовна давність не спливла.

Вимоги позивача про стягнення пені
за період з 16 листопада 2012 року по 24
липня 2013 року теж заявлені в межах
позовної давності.

Отже в цій частині доводи
апеляційної скарги безпідставні.

Відповідно до п. 4.7 укладеного між
сторонами кредитного договору
відповідач по справі зобов'язана
забезпечити страхування предмету
іпотеки.

Згідно п. 4.8 цього ж договору у
випадку закінчення строку договору
страхування позичальник зобов'язаний
забезпечити продовження строку дії
страхування або забезпечити укладення
нового договору страхування та надати
банку копії договорів страхування і
документів підтверджуючих сплату
страхового платежу.

27 січня 2011 року між ПРТ
«Просто-страхування» і ОСОБА_2 було
укладено договір страхування предмету
іпотеки строком до 27 січня 2012 року (а.с.
99 - 102).

Відповідач не надав суду доказів
того, що після закінчення договору
страхування цей договір був
продовжений або ОСОБА_2 уклала новий
договір страхування. Не надано також
доказів сплати відповідачем страхових
платежів.

У зв'язку з цим колегія суддів
вважає, що відповідач не довела факт
виконання нею умов п. 4.7, 4.8 кредитного
договору, а тому, відповідно до п. 8.2
договору, у позивача виникло право на
штраф у розмірі 10% від початкової суми
кредиту, що становить 27500 Х 10% = 2750 дол.
США, а за курсом НБУ на час ухвалення
рішення - 21 980 грн. 75 коп.

Право вимоги сплати штрафу виникло
у позивача після 27 січня 2012 року, а тому
станом на 15 серпня 2013 року, дату
пред'явлення позову, встановлена п. 1 ч. 2
ст. 258 ЦК України, позовна давність
сплила.

Однак відповідач не подавала у суді
першої інстанції заяву про
застосування наслідків спливу
позовної давності, а самостійне їх
застосування судом суперечить закону
(ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Щодо доводів апеляційної скарги
про незастосування судом ч. 3 ст. 551 ЦК
України, колегія суддів зазначає
наступне.

Розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України).

У справі встановлено, що відповідач
має несплачену заборгованість по
кредиту і процентах у сумі 8866 дол. США 60
центів, що за курсом НБУ становило 70 870
грн. 74 коп., натомість розмір неустойки
становить 5874 дол. США 93 центи (2388,64 + 206,03 +
530,26 + 2750 = 5874,93), що за курсом НБУ
становило 24977 грн. 57 коп. Таким чином
розмір неустойки не є більшим за
завдані позивачу збитки.

Не встановлено судом й інших
обставини, які б могли бути визнані як
підстави для зменшення розміру
неустойки.

Крім того, відповідно до роз'яснень
наданих у п. 27 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справі від 30 березня 2012 року № 5
положення ч. 3 ст. 551 ЦК про зменшення
розміру неустойки може бути
застосовано судом лише за заявою
відповідача до відсотків, які
нараховуються як неустойка.

Проте відповідна заява до суду
першої інстанції відповідачем не
подавалася.

Визначивши заборгованість за
кредитним договором у валюті договору,
якою являються долари США, суд,
враховуючи положення ст. 192 ЦК України,
вірно визначив заборгованість у
національній валюті України за діючим
курсом НБУ та ухвалив рішення про
стягнення заборгованості у розмірі 117
829 грн. 24 коп. а також документально
підтверджені судові витрати позивача,
які складаються із суми сплаченого
судового збору (а.с. 1).

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому,
відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України,
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити,
а рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда 26 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: