Справа № 466/4172/13 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/1076/14 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк С.М.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю представника ПАТ «ОТП Банк» Марусяка В.Я., ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а:

31 травня 2013 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» - правонаступник Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_4, який уточнено 05.11.2013 року, просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 51,50 кв.м., згідно договору іпотеки № РСL-601/64/2007 від 07.09.2007 року, що належить на праві власності ОСОБА_4, для задоволення грошових вимог ПАТ «ОТП Банк» згідно кредитного договору № МL-601/28/2007 від 07.09.2007 року в сумі 517 910,41 грн., шляхом проведення прилюдних торгів, з установленням початкової ціни для реалізації зазначеного майна визначеної на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових права та професійну оціночну діяльність в межах відкритого виконавчого провадження та стягнути судові витрати по справі.

В обґрунтування вимог посилається на те, що 07 вересня 2007 року між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № МL-601/28/2007, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 80 875,00 Швейцарських франків зі сплатою процентної ставки за користування кредитом у розмірі 4,99 % на рік з кінцевим терміном повернення до 07.09.2022 року. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку із порушенням ним зазначених зобов'язань за кредитним договором станом на 14 березня 2013 року заборгованість перед Банком становить - 517 910,41 грн., а саме: заборгованість по основній сумі боргу за кредитом - 478 787,71 грн.; пеня за невиконання умов кредитного договору - 3 111,38 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками - 36011,33 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за названим Кредитним договором, відповідачем передано Банку в іпотеку, відповідно до договору іпотеки № РСL-601/64/2007 від 07.09.2007 року, квартиру АДРЕСА_1, що складається з двох кімнат, загальною площею 51,50 кв.м., житловою площею 29,30 кв.м. та належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 07.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П., за реєстровим № 5614, який зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 07.09.2007 року, реєстровий № 2332643, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 4570985, виданим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П. 07.09.2007 року, реєстровий № 1824387. У зв'язку з цим, Банк змушений звернутись до суду з вимогами про звернення стягнення на заставлене майно та стягнення судових витрат по справі.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Звернуто стягнення на заставне майно згідно Договору іпотеки № PCL-601/64/2007 від 07.09.2007 року, а саме: двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 51,50 кв.м., що належить ОСОБА_4, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за ціною, встановленою у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» для задоволення грошових вимог Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» у сумі 517 910 (п'ятсот сімнадцять тисяч дев'ятсот десять) гривень 41 копійка заборгованості за кредитним договором № ML-601/28/2007 від 07.09.2007 року.

Стягнуто з ОСОБА_4, на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» 3441,00 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4, який вважає рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги його пояснень про те, що йому не надавались 80 876 Швейцарських франків. Стверджує, що він просив видати кредит в розмірі 80 876 Швейцарських франків, проте фактично кошти отримав від банку у євро (48799,25 євро), що підтверджується заявою на видачу готівки № 14 від 7 вересня 2007 року. Звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності заборгованості, тобто заборгованість не підтверджується бухгалтерськими документами. Суд першої інстанції не прийняв в якості доказів квитанції, якими підтверджується сплата ним коштів в розмірах, передбачених за графіком сплати чергових платежів за кредитним договором. Позивачем було порушено норми матеріального права при видачі кредиту, відтак така угода порушує публічний порядок і є нікчемною. Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2013 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «ОТП Банк» Марусяка В.Я., ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення районного суду частково не відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до умов Іпотечного договору іпотекодержатель має право, у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань, а також в інших випадках, передбачених цим договором, задовольнити свої вимоги за рахунок Предметів іпотеки у порядку, передбаченому чинним законодавством та іпотекодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання у випадках, передбачених Іпотечним договором та Кредитним договором.

З матеріалів справи вбачається, що 07 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № МL-601/28/2007, згідно умов якого, а саме п. 2 даного Договору Банк зобов'язався надати ОСОБА_4 кредит в сумі 80 875,00 швейцарських франків з кінцевим терміном повернення до 07.09.2022 року (а.с. 8-12).

Пунктом 3 вищевказаного кредитного договору встановлена процентна ставка за користування кредитом у розмірі 4,99 % на рік (а.с. 8).

Пунктом 2.1.1 додаткового договору № 1 до кредитного договору МL-601/28/2007 від 07.09.2007 року, укладеного 07.03.2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4, встановлено, що на період з 07.03.2012 року до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі 7,99 % (а.с. 14-15).

З метою забезпечення виконання взятого на себе зобов'язання за кредитним договором між ОСОБА_7 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», був укладений договір іпотеки № РСL-601/64/2007 від 07.09.2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П. 07.09.2007 року та зареєстрований в реєстрі за № 5627 та Додатковий договір № 1 про внесення змін та доповнень до договору іпотек № РСL-601/64/2007 від 07.09.2007 року, посвідчений Новосод О.П. - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 06.03.2012 року, зареєстровано в реєстрі за № 779 (а.с. 16-24).

Згідно пункту 3.1. Іпотечного договору № РСL-601/64/2007 від 07.09.2007 року, відповідачем ОСОБА_4 передано Банку в іпотеку, квартиру АДРЕСА_1, що складається з двох кімнат, загальною площею 51,50 кв.м., житловою площею 29,30 кв.м., яка належить ОСОБА_4 на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 07.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П., за реєстровим № 5614 та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 07.09.2007 року, реєстраційний № 2332643, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 4570985, виданим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П. 07.09.2007 року, реєстраційний № 1824387.

З позовної заяви та розрахунку (а.с. 7, 83) вбачається, що станом на 14 березня 2013 року заборгованість відповідача перед позивачем по основній сумі боргу за кредитом становить 478787,71 грн., а заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками дорівює 36011,33 грн., що в загальній сумі становить 514 799,04 грн.

Колегією суддів встановлено та не заперечується сторонами, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2013 року з ОСОБА_4 та ОСОБА_9 стягнуто солідарно в користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № МL-601/28/2007 від 07.09.2007 року в сумі 516 969,52 грн. (а.с. 281-284).

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 16 червня 2014 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2013 року змінено, стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_9 в користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № МL-601/28/2007 від 07.09.2007 року в сумі 514 799,04 грн., в тому числі 478 787,71 гривень заборгованості за тілом кредиту та 36 011,33 грн. процентів (а.с. 248-250).

Посилання апелянта на те, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності заборгованості спростовується вищевказаними судовими рішеннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення.

Оскільки позивачем обрано спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, то вона повинна бути проведена у межах виконавчого провадження з установленням початкової ціни для реалізації зазначеного майна на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Колегією суддів встановлено, і таке підтверджується наведеними вище матеріалами справи, що сума грошової вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» для задоволення якої проводиться звернення стягнення на заставлене майно становить 514 799,04 грн., а не 517 910,41 грн., тому рішення суду першої інстанції в частинах задоволення позову повністю та визначення суми грошової вимоги підлягає зміні, з викладенням його в іншій редакції.

Решта доводів, на які посилається ОСОБА_4 в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Будь яких інших належних та допустимих доказів, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, відповідачем ОСОБА_4 не представлено як у суді першої, так і апеляційної інстанцій, тому в решті рішення суду слід залишити без змін.

Слід зазначити, що заява відповідача про застосування апеляційним судом положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3.06.2014 року не підлягає задоволенню, оскільки він набрав чинності 7 червня 2014 року, тобто після ухвалення 12 листопада 2013 року оскаржуваного рішення суду, однак це не виключає можливість його застосування в цій частині у разі примусового виконання рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. 4, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2013 року в частинах: задоволення позову; звернення стягнення на заставлене майно згідно Договору іпотеки № PCL-601/64/2007 від 07.09.2007 року, а саме: двохкімнатну квартиру 1 (один) у будинку 16 (шістнадцять), яка знаходиться на вул. І.Мазепи у м. Львові загальною площею 51,50 кв.м., що належить ОСОБА_4, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за ціною, встановленою у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» для задоволення грошових вимог Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» у сумі 517 910 (п'ятсот сімнадцять тисяч дев'ятсот десять) гривень 41 копійка заборгованості за кредитним договором № ML-601/28/2007 від 07.09.2007 року - змінити, виклавши їх в наступній редакції:

Позов задовольнити частково.

Звернути стягнення на заставлене майно згідно Договору іпотеки № PCL-601/64/2007 від 07.09.2007 року, а саме: двохкімнатну квартиру 1 (один) у будинку 16 (шістнадцять), яка знаходиться на вул. І.Мазепи у м. Львові загальною площею 51,50 кв.м., що належить ОСОБА_4, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за ціною, встановленою у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» для задоволення грошових вимог Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» у сумі 514 799,04 грн. (п'ятсот чотирнадцять тисяч сімсот дев'яносто дев'ять гривень 04 копійки) заборгованості за кредитним договором № ML-601/28/2007 від 07.09.2007 року.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

Копняк С.М.