АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк Л.М.

секретар Тодоряк Г.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
заочне рішення Першотравневого
районного суду міста Чернівці від 19
вересня 2013 року,

встановила:

В липні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом.

Просило стягнути з відповідача на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 28 691 гривня 99 копійок.

Посилалося на те, що 28 жовтня 2007 року
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір. Відповідно
до умов вказаного договору ОСОБА_1
отримав кредит в розмірі 3669 гривень зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 5,04 відсотків на рік
на суму залишку заборгованості за
кредитом.

Внаслідок неналежного виконання умов
вищевказаного договору станом на 18
червня 2013 року утворилась
заборгованість перед банком в сумі 28 691
гривня 99 копійок, в тому числі: 3669
гривень заборгованості за кредитом, 59,31
заборгованості по процентам за
користування кредитом, 476 гривень 95
копійок заборгованості по комісії за
користування кредитом, 22 644 гривні 25
копійок пені, а також 1842 гривні 48
копійок штрафу.

Заочним рішенням Першотравневого
районного суду міста Чернівці від 19
вересня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить заочне рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити.

Посилається на те, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у розгляді справи,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити з таких
підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову суд першої
інстанції виходив з того, що 28 жовтня 2007
року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір. Відповідно
до умов вказаного договору ОСОБА_1
отримав кредит в розмірі 3669 гривень зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 5,04 відсотків на рік
на суму залишку заборгованості за
кредитом.

Внаслідок неналежного виконання умов
вищевказаного договору станом на 18
червня 2013 року утворилась
заборгованість перед банком в сумі 28 691
гривня 99 копійок, в тому числі: 3669
гривень заборгованості за кредитом, 59,31
заборгованості по процентам за
користування кредитом, 476 гривень 95
копійок заборгованості по комісії за
користування кредитом, 22 644 гривні 25
копійок пені, а також 1842 гривні 48
копійок штрафу.

Позивачем не надано доказів, що саме
додані до позовної заяви та наявні в
матеріалах справи Умови і правила
надання банківських послуг діяли на
момент укладення між сторонами
кредитного договору.

Позивач звернувся до суду з позов про
свого порушеного права лише 11 липня 2013
року, тобто поза межами встановленого
законом строку позовної давності.

Однак з такими висновками суду першої
інстанції повність погодитись не
можна.

Так, за змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК
України зобов'язання мають
виконуватися належним чином та у
встановлений строк. Одностороння
відмова від виконання зобов'язань не
допускається.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Підставою, яка породжує обов'язок
сплатити неустойку, є порушення
боржником зобов'язання, яке
визначається ст. 610 ЦК України.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим, а за змістом
має містити встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини. При
встановленні фактів суд оцінює
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи
рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи і це
правильно встановлено судом першої
інстанції 28 жовтня 2007 року ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір.

Відповідно до умов вказаного договору
ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 3669
гривень зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 5,04
відсотків на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Внаслідок неналежного виконання умов
вищевказаного договору станом на 18
червня 2013 року утворилась
заборгованість перед банком в сумі 28 691
гривня 99 копійок, в тому числі: 3669
гривень заборгованості за кредитом, 59,31
заборгованості по процентам за
користування кредитом, 476 гривень 95
копійок заборгованості по комісії за
користування кредитом, 22 644 гривні 25
копійок пені, а також 1842 гривні 48
копійок штрафу.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК
України).

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Вказана правова позиція зазначена в
постанові Верховного Суду України від
20 листопада 2013 року за позовом
кредитної спілки «Аккорд» до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Згідно з частиною другою статті 4 ЦК
України основним актом цивільного
законодавства України є Цивільний
кодекс України. Актами цивільного
законодавства є також інші закони
України, які приймаються відповідно до
Конституції України та цього Кодексу.
Якщо суб'єкт права законодавчої
ініціативи подав до Верховної Ради
України проект закону, який регулює
цивільні відносини інакше, ніж цей
Кодекс, він зобов'язаний одночасно
подати проект закону про внесення змін
до Цивільного кодексу України. Поданий
законопроект розглядається Верховною
Радою України одночасно з відповідним
проектом закону про внесення змін до
Цивільного кодексу України.

З огляду на те, що в процесі прийняття
спеціального закону - Закону України
«Про внесення змін до Закону України
"Про захист прав споживачів"» від 1
грудня 2005 року, N 3161-IV, яким стаття 11
вказаного Закону було доповнена
положенням про те, що кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, - зміни до ЦК України
Верховною Радою України не
розглядалися та не приймалися,
стосовно спірних правовідносин норми
спеціального закону не можуть
конкурувати з нормами основного акту
цивільного законодавства.

Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України
суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції встановивши
відсутність в матеріалах справи Умов і
правил надання банківських послуг, які
діють відносно вказаного кредитного
договору, укладеного 28 жовтня 2007 року
між позивачем та відповідачем в
порушенні правил частини 4 статті 10 ЦПК
України не роз'яснив позивачу право на
подання інших доказів, які містять
інформацію, що стосується предмета
доказування.

Відповідно до пункту 5.5 умов надання
споживчого кредиту фізичним особам,
наданих позивачем апеляційному суду,
термін позовної давності по вимогах
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюється сторонами
тривалістю у 5 років.

Як вбачається з матеріалів справи
строк виконання зобов'язання за
кредитним договором сплив 28 квітня 2008
року, а тому останнім строком звернення
до суду є 28 квітня 2013 року.

З позовної заяви вбачається, що ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернувся до суду з
позовом 6 липня 2013 року.

В ході судового розгляду справи
сторони не подавали суду заяви про
застосування строку позовної давності.

Враховуючи зазначені вище обставини
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а тому його слід скасувати та
ухвалити нове рішення, яким стягнути з
ОСОБА_1 на користь публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором в сумі 28 691 гривня 99
копійок, що складається з
заборгованості за кредитом в сумі 3669
гривень, по процентах за користування
кредитом в сумі 59 гривень 31 копійка , по
комісії за користування кредитом в
сумі 476 гривень 95 копійок, пені в сумі 22
644 гривні 25 копійок, штрафу в сумі 1842
гривні 48 копійок.

Відповідно до правил ст. 88 ЦПК України у
справі слід провести розподіл судових
витрат.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4
Закону України «Про судовий збір»
встановлено розмір судового збору за
подання до суду позовної заяви
майнового характеру 1 відсоток ціни
позову, але не менше 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Згідно підпункту 8 пункту 1 частини 2
статті 4 Закону за подання до суду
апеляційної скарги на рішення суду
встановлено розмір судового збору - 50
відсотків ставки, що підлягає сплаті
при поданні позовної заяви, іншої заяви
і скарги, а у разі подання позовної
заяви майнового характеру - 50 відсотків
ставки, обчисленої виходячи з
оспорюваної суми.

З квитанції №BO1S0806НВ від 20 червня 2013
року вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк»
за подання до суду позовної заяви
сплатив судовий збір в сумі 286 гривень 92
копійки (а.с.22).

Із платіжного доручення від 11 жовтня 2013
року вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк»
за подання до суду апеляційної скарги
сплатив судовий збір в сумі 143 гривень 46
копійок (а.с.52).

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» слід
стягнути 430 гривень 38 копійок в рахунок
відшкодування витрат по сплаті
судового збору за подання до суду
позовної заяви та апеляційної скарги.

З рахунку фактури №6 від 8 січня 2014 року,
рахунку №27 від 3 січня 2014 року,
платіжних доручень від 9 січня 2014 року
вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк»
поніс витрати, пов'язані з публікацією
в пресі оголошення про виклик
відповідача в судове засідання в сумі
990 гривень.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» слід
стягнути 990 гривень в рахунок
відшкодування витрат, пов'язаних з
публікацією в пресі оголошення про
виклик відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити.

Заочне рішення Першотравневого
районного суду міста Чернівці від 19
вересня 2013 року скасувати.

Позов публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 28 691 (двадцять вісім тисяч
шістсот дев'яносто одна) гривня 99
копійок, що складається з
заборгованості за кредитом в сумі 3669
гривень, по процентах за користування
кредитом в сумі 59 гривень 31 копійка, по
комісії за користування кредитом в
сумі 476 гривень 95 копійок, пені в сумі 22
644 гривні 25 копійок, штрафу в сумі 1842
гривні 48 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» 430
(чотириста тридцять) гривень 38 копійок
в рахунок відшкодування витрат по
сплаті судового збору за подання до
суду позовної заяви та апеляційної
скарги та 990 (дев'ятсот дев'яносто)
гривень витрат, пов'язаних з
публікацією в пресі оголошення про
виклик відповідача.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту її вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: