Провадження № 2/259/194/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року Куйбишевський
районний суд м. Донецька

в складі: головуючого - судді
ПИСАНЕЦЬ Н.В.

при секретарі:
Ігнатьєвій Т.П.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду у
місті Донецьку цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання договору довічного
утримання та зустрічному позову ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про розірвання договору
довічного утримання та стягнення
грошових коштів -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 23 жовтня 2013р. звернувся
до суду із позовом до відповідача
ОСОБА_2 про розірвання договору
довічного утримання від 16.05.2013 року,
зареєстрований приватним нотаріусом
ОСОБА_3 за реєстровим № 100. В
обгрунтування вимог зазначив, що 16
травня 2013 року між ним та ОСОБА_2 було
укладено договір довічного утримання,
відповідно до умов якого, він передав
відповідачці безкоштовно у власність
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 24,4
кв.м.. в тому числі житловою 12,6 кв.м.

Згідно з цим договором, відповідачка
прийняла на себе обов'язки здійснювати
довічне повне його утримання, надаючи
необхідне матеріальне забезпечення:
харчування, одяг, належний догляд,
необхідну медичну та іншу допомогу зі
збереженням права по життєвого
проживання у відчужуваній квартирі.
Вартість матеріального забезпечення
визначена в договорі у розмірі 700,00 грн.
За час дії вищезазначеного договору
довічного утримання - з 16.05.2013р. по
20.07.2013р. - ОСОБА_2 частково виконувала
свої обов»язки, після чого, покинула
його будинок та не надавала йому
ніякого утримання, під час перебування
його у лікарні не навідувала і, тим
самим, не виконала свої зобов'язання, їх
стосунки після цього стали
неприязними, однак, добровільно
розірвати договір відповідач не бажає
та вимагає компенсації у сумі 5000,00 грн.
На підставі наведеного, позивач не
бажає подальшого перебування із ОСОБА_2
у договірних відносинах, у зв»язку із
чим, просив розірвати договір
довічного утримання, який укладено між
ним та відповідачем та повернути
сторони у первісний стан.

Повідомлений належним чином про час та
дату розгляду справи позивач ОСОБА_1 до
зали судового засідання не з»явився,
надав заяву про розгляд справи за його
відсутності, підтримав оголошені
позовні вимоги.

Присутні у судовому засіданні
відповідач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали.
Відповідач також звернулась до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_1 про
розірвання договору довічного
утримання на вимогу набувача та про
стягнення грошових коштів. В
обгрунтування позову зазначила, що
після укладання вказаного договору,
деякій час, вона належним чином
виконувала свої обов»язки - сплачувала
комунальні послуги, прибирала у
квартирі, прала речі ОСОБА_1, кожного
дня приносила йому їжу та медичні
препарати, а також їздила із ним до
лікарні. Одна, починаючи із серпня 2013
року, відповідач перестав пускати її до
квартири, безпідставно вчиняв сварки
та відмовлявся від її допомоги.
Підставою для такої поведінки ОСОБА_1,
ОСОБА_2 вважає втручання його сина, якій
побажав отримати власність ОСОБА_1 та
почав також здійснювати за ним нагляд.
ОСОБА_2 зазначає про належне виконання
нею своїх обов»язків за договором, та
не заперечує проти його розірвання,
однак, підставою просить суд вказати -
на вимогу набувача, оскільки саме з
вини ОСОБА_1 вона не може виконувати
свої обов»язки. Також просить суд
стягнути на її користь із ОСОБА_1 4147,87
грн. у відшкодування витрат, пов»язаних
із укладанням договору довічного
утримання, які понесла ОСОБА_2

За поясненнями свідка ОСОБА_5,
допитаної у судовому засіданні, ОСОБА_2
- яка є її знайомою - належним чином
виконувала свої обов»язки по договору
довічного утримання ОСОБА_1 Однак, у
серпні 2013 року, останній перестав
пускати ОСОБА_2 до квартири, чим не дав
їй можливості виконувати надалі свої
обов»язки, у зв»язку із чим, за
проханням ОСОБА_2, вона - ОСОБА_5-
особисто, деякій час здійснювала
нагляд за ОСОБА_1, представившись йому
працівником Управління праці та
соціального захисту населення.

Суд, заслухавши відповідача та її
представника, а також свідка,
дослідивши матеріали справи і
перевіривши їх доказами, вважає, що
позовні вимоги позивача ОСОБА_1
підлягають задоволенню, а позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК України
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.60 ЦПК України
кожна із сторін зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін виникає
спір.

Відповідно до ст. 213 ч.3 ЦПК України
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно та всебічно з»ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені у судовому засіданні.

Як було встановлено у судовому
засіданні, за договором довічного
утримання від 16.05.2013 року,
зареєстрованим приватним нотаріусом
ОСОБА_3 за реєстровим № 100, відповідач
ОСОБА_2 прийняла на себе обов'язки
здійснювати довічне повне утримання
ОСОБА_1, надаючи необхідне матеріальне
забезпечення: харчування, одяг,
належний догляд, необхідну медичну та
іншу допомогу зі збереженням права по
життєвого проживання у відчужуваній
квартирі. Вартість матеріального
забезпечення визначена в договорі у
розмірі 700,00 грн. (а.с.3-6).

Згідно положення ст. 754 ЦК України
передбачено, що за договором довічного
утримання /догляду/ одна сторона
/відчуджувач/ передає другій стороні
/набувачеві/ у власність житловий
будинок, квартиру або їхню частину,
інше нерухоме майно або рухоме майно,
яке має значну цінність, взамін чого
набувач зобов»язується забезпечувати
відчужувача утриманням та /або/
доглядом довічно.

Відповідно до ст.755 ЦК України договір
довічного утримання /догляду/ може бути
розірваний за рішенням суду: на вимогу
відчужувача або третьої особи, на
користь якої він був укладений, у разі
невиконання або неналежного виконання
набувачем своїх обов»язків, незалежно
від його вини, на вимогу набувача.

У даному випадку було встановлено
невиконання своїх обов»язків ОСОБА_2 з
серпня 2013 року за укладеним договором,
у зв»язку з чим, він підлягає
розірванню.

Згідно ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі
розірвання договору довічного
утримання (догляду) у звязку з
невиконанням або неналежним
виконанням набувачем обов»язків за
договором, відчужувач набуває права
власності на майно, яке було ним
передане і має права вимагати його
повернення.

За п.15-16 договору довічного утримання
від 16.05.2013 року, зареєстрованого
приватним нотаріусом ОСОБА_3 за
реєстровим № 100, право власності від
відчужувача до набувача переходить з
моменту Державної реєстрації цього
права.

За п. 23 вказаного договору, у разі його
розірвання у зв»язку із невиконанням,
неналежним виконанням набувачем
обов»язків за цим договором,
відчужував набуває право власності на
майно, яке було ним передане, і має
право вимагати його повернення.

У даному випадку, наданими письмовими
доказами, на момент розгляду справи
судом, встановлено наявне право
власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1.
Тобто повторне визнання права
власності за позивачем на вищевказане
майно є необґрунтованим.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 суд
вважає необхідним вказати наступне.
Вимоги ОСОБА_2 щодо розірвання договору
на вимогу набувача є нічим не
підтвердженими висловами, які виникли
вже після подачі позову ОСОБА_1, та суд
вважає їх запереченнями на основний
позов ОСОБА_1, оскільки протягом
серпня-жовтня 2013 року, тобто вже після
початку періоду невиконання ОСОБА_2
своїх обов»язків, но до подачі позову
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 особисто з такими
вимогами до суду не зверталась та
таких, або інших доводів не наводила.
Підтверджуючи у судовому засіданні як
особистими поясненнями, так й за
поясненнями свідка ОСОБА_5- факт
припинення виконання своїх обов»язків
за договором з серпня 2013 року - ОСОБА_2
лише підтвердила обставини, на які
посилається ОСОБА_1 у своєму позову - як
невиконання обов»язків набувачем за
договором. Тому, у зустрічних вимогах
ОСОБА_2 про розірвання договору
довічного утримання на вимогу набувача
- слід відмовити як необґрунтованих.

Щодо вимоги ОСОБА_2 про стягнення із
ОСОБА_1 4147,87 грн. у відшкодування витрат,
пов»язаних із укладанням договору
довічного утримання, які вона понесла -
суд також вважає, що у її задоволенні
слід відмовити, у зв»язку із наступним.

Відповідно до п.27 договору довічного
утримання від 16.05.2013 року,
зареєстрованого приватним нотаріусом
ОСОБА_3 за реєстровим № 100, встановлено,
що витрати по укладанню договору
сплачує набувач, що й було здійснено
ОСОБА_2 Вимог щодо визнання недійсним
вказаного договору у цілому, або його
окремої частини - сторонами не
ставилось, та, як зазначила ОСОБА_2 у
судовому засіданні, вона добровільно
підписала цей договір та ознайомилась
із його змістом.

Враховуючи наведене, суд вважає вимогу
ОСОБА_2 щодо стягнення суми із ОСОБА_1
необґрунтованою, у зв»язку із чим,
відмовляє у її задоволенні.

Керуючись ст.ст.754-756 ЦК України,
ст.ст.10,60-61, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання,
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від
16.05.2013 року, зареєстрований приватним
нотаріусом ОСОБА_3 за реєстровим № 100.

Відмовити у задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за
необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено у
апеляційному порядку шляхом подачі
апеляції до апеляційного суду
Донецької області, через Куйбишевський
районний суд м. Донецька, протягом 10
днів з дня проголошення рішення.

Суддя:
Н.В.ПИСАНЕЦЬ