У х в а л а

іменем україни

13 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Остапчука Д. О.,
Ізмайлової Т. Л.,
Наумчука М. І.,

провівши попередній розгляд справи за
позовом прокурора Львівської
міжрайонної транспортної прокуратури
в інтересах держави в особі
Міністерства інфраструктури України,
яке представляє Державне
територіальне галузеве об'єднання
«Львівська залізниця», до Брюховицької
селищної ради м. Львова, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
треті особи: Державна інспекція
сільського господарства в Львівській
області, Третя Львівська державна
нотаріальна контора, про визнання
незаконним та скасування рішення
виконавчого комітету Брюховицької
селищної ради, визнання недійсними
свідоцтв про право на спадщину та
державного акта про право власності на
землю, за касаційними скаргами
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Південно-Західна
залізниця» та заступника прокурора
Львівської області в інтересах держави
в особі Державного територіального
галузевого об'єднання «Львівська
залізниця» на рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 29
травня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Львівської області від 26
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року прокурор Львівської
міжрайонної транспортної прокуратури
в інтересах держави в особі
Міністерства інфраструктури України,
яке представляє Державне
територіальне галузеве об'єднання
«Львівська залізниця», звернувся до
суду з позовом до Брюховицької
селищної ради м. Львова, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, у якому просив визнати
незаконним та скасувати рішення
виконавчого комітету Брюховицької
селищної ради м. Львова «Про надання у
приватну власність гр. ОСОБА_6
земельної ділянки площею 0,26 га для
ведення підсобного господарства по
АДРЕСА_1» від 26 вересня 1995 року № 357;
визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину серії ВАК № 659737 від 01 липня
2003 року; визнати недійсним державний
акт серії ЯГ № 528620 на право власності
на земельну ділянку площею 0,1709 га,
розташованої по АДРЕСА_2,
виданий на ім'я ОСОБА_4

Посилався на те, що спірна земельна
ділянка знаходиться у межах земельної
ділянки, яка знаходиться у постійному
користуванні ДТГО «Львівська
залізниця» та входить в зону
відчуження залізниці. На даний час
державного акта на вказану земельну
ділянку ДТГО «Львівська залізниця» не
має. Використання ДТГО «Львівська
залізниця» спірної земельної ділянки
та сплата земельного податку
здійснюється згідно з «Планом смуги
відведення лінії Рудно-Підбірці
Львівської залізниці», розробленого
дорожньою проектною конторою
Південно-західної залізниці у 1962 році.
Дозволу на передачу у приватну
власність чи в користування земельної
ділянки ДТГО «Львівська залізниця» не
надавала. Згоди на вилучення земельної
ділянки площею 0,0587 га, розташованої по
АДРЕСА_2, ДТГО «Львівська залізниця»
також не надавала і продовжує
сплачувати за вказану земельну ділянку
земельний податок.

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Львова від 29 травня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 26 листопада 2013 року, в задоволенні
позову відмовлено.

У поданих касаційних скаргах ДТГО
«Південно-Західна залізниця» та
заступник прокурора Львівської
області в інтересах держави в особі
ДТГО «Львівська залізниця»,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
ухвалені у справі судові рішення
просять скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Касаційні скарги ДТГО
«Південно-Західна залізниця» та
заступника прокурора Львівської
області в інтересах держави в особі
ДТГО «Львівська залізниця» необхідно
відхилити з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Статтею 335 ЦПК України передбачено,
що під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, доводи скарг про неправильне
застосування норм матеріального і
порушення норм процесуального права
безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч.
3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відхилення касаційних скарг і
залишення рішення суду першої
інстанції та ухвали апеляційного суду
без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» та
заступника прокурора Львівської
області в інтересах держави в особі
Державного територіального галузевого
об'єднання «Львівська залізниця»
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 29 травня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 26 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
Д. О. Остапчук

Т. Л. Ізмайлова

М. І. Наумчук