Справа № 453/952/13
Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 22-ц/783/306/14
Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Богонюка М.Я.,
Ванівського О.М.

з участю секретаря Цар М.М.

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Сколівського районного суду
Львівської області від 9 вересня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сколівського районного
суду Львівської області від 9 вересня
2013 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто з відповідача в користь
позивача 51 434,40 грн.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3 У
своїй апеляційній скарзі просить
скасувати оскаржуване рішення та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову. Посилається на те,
що вказане рішення не ґрунтується на
вимогах закону, ухвалене з порушенням
норм матеріального і процесуального
права. Зазначає, що договір
безпроцентної позики грошей від 18
липня 2011 року він підписав власноручно,
як і розписку про одержання грошей,
однак такі у борг не брав. Вказує, що
згадані документи підписав під впливом
шантажу.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення позивача, дослідивши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги та заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Встановлено, що 18 липня 2011 року
між сторонами укладено договір
безпроцентної позики грошових коштів,
згідно з яким ОСОБА_2 надав, а ОСОБА_3
прийняв у борг грошові кошти у розмірі
48 000 грн., які зобов'язався повернути до
1 червня 2012 року. Вказаний договір
підписано сторонами. Цього ж дня,
виходячи із положень договору позики,
відповідач отримав у позивача
обумовлені договором 48 000 грн., про що
відповідач додатково власноручно
написав розписку. У зазначений у
договорі термін позичені кошти
відповідачем не повернуті.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму коштів або
таку ж кількість речей. Договір позики
є укладеним з моменту передання
грошових коштів або інших речей, які є
предметом такого.

Договір сторони уклали в простій
письмовій формі. Згідно ч.2 ст. 1047
вказаного Кодексу на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника. Позивачем надано таку
розписку, яка, як і договір, не
спростована належними та допустимими
доказами.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов. Зміст договору
становлять умови, визначені на розсуд
сторін, які є вільними в укладенні
договору, і погоджені з ними, та умови,
які є обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідач свої зобов'язання за
вказаним договором не виконав і не
повернув кошти позивачеві.

Згідно з вимогами ст.ст. 526, 527, 530 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону. Відповідно до
ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику, у даному випадку грошові кошти,
у строки та у порядку, що встановлені
договором. Договір є обов'язковим для
виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов'язання
не допускається. Зобов'язання має
виконуватись належним чином. Статтею 610
цього Кодексу визначено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
неналежне виконання. У разі порушення
зобов'язання настають наслідки,
передбачені ст.ст. 611, 625 ЦК України та
умовами договору. Відповідно до ч.2 ст.
625 ЦК України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням трьох
процентів річних від простроченої суми
та індексу інфляції. Частиною 1 ст. 1050
цього Кодексу визначено, що якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК
України, тобто з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо інші
проценти річних не встановлені у
договорі.

На підставі аналізу наявних у справі
доказів суд першої інстанції прийшов
до вірного висновку, що у зв'язку з
невиконанням умов договору позики,
стягненню підлягає сума боргу
відповідно до договору і розписки та
три проценти річних від простроченої
суми. Судом мотивовано не взято до
уваги пояснення відповідача в частині,
що він не одержав кошти в позику.

Розподіл судових витрат судом
проведено відповідно до вимог ст.ст. 79,
88 ЦПК України.

При встановленні обставин справи судом
першої інстанції не було порушено норм
матеріального і процесуального права,
рішення суду відповідає вимогам
закону та обставинам справи. Висновки
суду ґрунтуються на аналізі зібраних
по справі доказів.

З такими висновками суду слід
погодитися, оскільки ним правильно
визначено характер спірних
правовідносин та встановлено дійсні
обставини справи. Доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду.

Колегія суддів вважає, що підстави для
скасування рішення Сколівського
районного суду Львівської області
відсутні, а тому апеляційну скаргу
слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ст.
313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Сколівського районного
суду Львівської області від 9 вересня
2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення.Касаційна скарга може
бути подана протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: