АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6666/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Маймур Ф. Ф. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

12 листопада 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Кіровського районного суду
м. Дніпропетровська від 11 червня 2014
року, по справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного банку
«УкрСиббанк», Публічного акціонерного
банку «Дельта Банк», третя особа -
ОСОБА_3 про визнання договору поруки
припиненим, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ПАБ «УкрСиббанк» про
визнання припиненим договору поруки №
0/4 укладений між нею та АКІБ
«УкрСиббанк», що забезпечує виконання
кредитного договору № 0 від 21.03.2008
року укладений між АКІБ «УкрСиббанк»
та ОСОБА_3 /а.с. 2-3/.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 11.06.014 року ОСОБА_2
в задоволенні позовних вимог було
відмовлено /а.с. 100-103/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
/а.с. 106-107/.

Перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. ст. 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст. 553 та ч.1 ст. 554 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

До припинення поруки приводять такі
зміни умов основного зобов'язання без
згоди поручителя, які призвели або
можуть призвести до збільшення обсягу
відповідальності останнього.
Збільшення відповідальності
поручителя внаслідок зміни основного
зобов'язання виникає в разі: підвищення
розміру процентів; відстрочення
виконання, що призводить до збільшення
періоду, за який нараховуються
проценти за користування чужими
грошовими коштами; установлення
(збільшення розміру) неустойки;
встановлення нових умов щодо порядку
зміни процентної ставки в бік
збільшення тощо.

Відповідно до ч. 4 ст.559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор, протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
укладення договору поруки.

Судом встановлено, що 21.03.2008 року між
ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«УкрСиббанк» було укладено кредитний
договір № 0 згідно якого ОСОБА_3
отримав кредит в сумі 105000 доларів США
строком до 2029 року.

На забезпечення виконання умов
кредитного договору між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_2 21.03.2008 року було
укладено договір поруки № 0/4,
згідно якого позивач зобов'язалася
солідарно з ОСОБА_3 нести солідарну
відповідальність за виконання
боржником умов кредитного договору та
своєчасне повернення кредитних коштів
/а.с. 5/.

Через порушення своїх зобов'язань
ОСОБА_3, 20.05.2009 року кредитор направив
лист ОСОБА_2 з вимогою погасити
прострочену заборгованість, яка станом
на 18.05.2009 року склала 1389, 33 долара США
/а.с. 70/.

З матеріалів справи вбачається, що цей
лист було направлено позивачці за
адресою АДРЕСА_1, не зважаючи на те, що в
договорі поруки та реєстрація в
паспорті адреса ОСОБА_2 вказана АДРЕСА_2
/а.с. 70, 108/.

09.02.2010 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся
до Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
/71-74/. Заочним рішенням від 20.05.2011 року
позовні вимоги було задоволено,
стягнуто з відповідачів солідарно
заборгованість за кредитним договором
в сумі 948015 грн.03 коп. та судові витрати в
сумі 1820 грн. /а.с. 75-76/.

Ухвалою судді Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
25.01.2012 року було задоволено заяву
ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення.
Рішення суду від 20.05.2011 року скасовано
та призначено до розгляду у судовому
порядку /а.с. 85/.

Ухвалою Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 28.04.2014 року
позовну заяву ПАТ «Дельта Банк»
залишено без розгляду /а.с. 96/.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ
«Дельта Банк» було укладено договір
купівлі-продажу прав вимог за
кредитами, за зобов'язанням, яке
виникло на підставі договору про
надання споживчого кредиту № 0
від 21.03.2008 року /а.с. 12-20/.

Звертаючись у березні 2014 року до суду з
позовом про визнання договору поруки
припиненим позивач посилається на те,
що вона не отримувала лист кредитора
про погашення простроченої кредитної
заборгованості станом на 18.05.2009 року та
те, що позивачем пропущено строк
звернення до неї з позовом про
стягнення заборгованості.

За таких обставин, суд першої інстанції
правильно прийшов до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання
договору поруки припиненим
задоволенню не підлягають.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
ОСОБА_2 про те, що кредитором пропущено
шестимісячний строк звернення до суду,
відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, так
як лист банку до неї датований 20.05.2009
року, а до суду позивач звернувся
тільки 09.02.2010 року, то вони не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки
зводяться до незгоди з висновками суду
по їх оцінці, та особистого тлумачення
апелянтом норм матеріального та
процесуального права.

Регулюючи правовідносини з припинення
поруки у зв'язку із закінченням строку
її чинності, ч.4 ст. 559 ЦК України
передбачає три випадки визначення
строку дії поруки: протягом строку
установленого договором поруки;
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання, якщо кредитор не
пред'явить вимоги до поручителя;
протягом одного року від дня укладення
договору поруки (якщо строк основного
зобов'язання не встановлено або
встановлено моментом пред'явлення
вимоги), якщо кредитор не пред'явить
позову до поручителя.

Відповідно до п.п. 2.2 договору поруки, у
випадку невиконання боржником своїх
зобов'язань за основним договором
кредитор має право пред'явити свої
вимоги безпосередньо до поручителя,
які є обов'язковими до виконання
поручителем на 10 день з дати
відправлення йому такої вимоги
(рекомендованим листом).

Відповідно до п.3.1 договору поруки, цей
договір набирає чинності з моменту
його підписання обома сторонами та діє
до повного припинення всіх зобов'язань
боржника за основним договором.

Як вбачається з матеріалів справи,
договір поруки між кредитором та
позивачем було укладено 21.03.2008 року, з
позовом до суду про стягнення з
боржника та поручителів
заборгованості за кредитним договором
банк звернувся 09.02.2010 року, строк
повернення кредиту вказаний до 21.03.2029
року.

Відносно листа АКІБ «УкрСиббанк», який
був направлений ОСОБА_2 20.05.2009 року, то в
ньому іде мова тільки про повернення
простроченої боржником ОСОБА_3
заборгованості, яка станом на 18.05.2009
року складала 1389, 33 долара США, а не
всього кредиту, тому не можна говорити
про порушення прав поручителя та зміну
умов договору.

Крім того, позивач ОСОБА_2 сама
посилається на те, що вона не
отримувала лист банку від 20.05.2009 року
про вимогу сплати простроченої
заборгованості, що також
підтверджується матеріалами справи, а
тому не можна посилатися на порушення
кредитором строків звернення до
поручителя з позовом про стягнення
заборгованості, так як кінцевий строк
повернення кредиту 20.03.2029 року.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровськ від 11 червня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Головуючий:
Куценко Т.Р.

Судді:
Демченко Е.Л.

Волошин М.П.