Справа № 363/2426/13-ц Головуючий у І
інстанції Рудюк О.Д.Провадження №
22-ц/780/1505/14 Доповідач у 2
інстанції АнтоненкоКатегорія 26
УХВАЛА

Іменем України

25 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Касьяненко Л.І., Гуля В.В.,

за участю секретаря: Микитенко Д.А.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 23 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення суми позики та процентів
річних від прострочення суми.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики та процентів
річних від простроченої суми,
посилаючись на те, що позивач
неодноразово передавав відповідачу у
борг грошові кошти, а саме 18 квітня 2011
року він передав ОСОБА_2 грошові кошти у
розмірі 45 тисяч доларів США, 05 липня 2011
року - у розмірі 30 тисяч доларів США, 20
серпня 2011 року - у розмірі 94 700 доларів
США та 09 вересня 2011 року у розмірі 103
тисячі доларів США. Договір позики був
оформлений розписками відповідача.
Кінцевий строк повернення боргу 13
вересня 2009 року. Однак відповідач
грошові кошти не повернув позивачу. У
зв'язку з викладеним позивач просив
стягнути з відповідача на його користь
заборгованість за позикою та 3 % річних
від простроченої суми заборгованості у
розмірі 3 989 358 грн. 30 коп.

Рішенням Вишгородського районного
суду від 23 грудня 2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити його позов,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

По справі надано ксерокопії розписок
від імені відповідача ОСОБА_2,
датованих 18 квітня 2011 року, 05 липня 2011
року, 20 серпня 2011 року та 09 вересня 2011
року про взяття у борг у ОСОБА_1
грошових коштів у сумі відповідно 45
тисяч доларів США на строк до 01 травня
2011 року (а. с. 12), 30 тисяч доларів США під 7
% річних з умовою повернення зазначених
коштів протягом неділі (а. с. 13), 94 700
доларів США строком до 23 серпня 2011
року(а. с. 14) та 103 тисячі доларів США на
строк до 13 вересня 2011 року (а. с. 15).

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову суд обгрунтовано
виходив з положень ст. ст. 207, 1046-1047 ЦК
України, ст. ст. 3, 10-11, 58-60 ЦПК України та
прийшов до правильного висновку про те,
що позивач не надав належних та
допустимих доказів на підтвердження
заявлених ним позовних вимог.

Висновки суду відповідають вимогам
закону та обставинам справи.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК
України).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Проте жодних доказів на підтвердження
того, що вказані суми передавались
позивачем відповідачу, а також доказів
про наявність у позивача таких коштів,
по справі не надано. Ксерокопії
розписок, які надані суду (а.с. 12 -15), в
силу ст.. ст.. 58-59 ЦПК України не є
належними та допустимими доказами по
даній справі, враховуючи розмір коштів
та короткий термін, протягом якого вони
надавались.

За таких обставин суд першої інстанції
правильно визначився з характером
правовідносин, що виникли між
сторонами та застосував до них
відповідні норми права.

Рішення суду постановлено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав до його
скасування при апеляційному розгляді
справи не встановлено.

Докази та обставини, на які посилаються
апелянти в своїх апеляційних скаргах,
були предметом дослідження судом
першої інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом першої інстанції
були дотримані норми матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 23 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді: