Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2014 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Ференц А.М.

при секретарі Пазяк С.М.

з участю представника позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління культури Закарпатської обласної державної адміністрації про захист трудового права шляхом припинення бездіяльності, якою порушується таке право, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Управління культури Закарпатської обласної державної адміністрації про захист трудового права шляхом припинення бездіяльності, якою порушується таке право, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач, з яким вона перебуває у трудових правовідносинах, всупереч вимогам трудового законодавства та на порушення її трудових прав не надає їй щорічну оплачувану основну та додаткову відпустки за 2011-2012 роки.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав з наведених підстав і просив їх задовольнити, не заперечив проти розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення у справі заочного рішення.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце слухання справи, у судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

За таких обставин суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши представника позивачки та дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Стверджуються належними доказами і не були спростовані у судовому засіданні наступні обставини справи.

Наказом Управління культури Закарпатської обласної державної адміністрації від 07.12.2010 року №9-К позивачка переведена на посаду директора Закарпатського обласного державного українського музично-драматичного театру (далі за текстом - Театр).

Наказом даного Управління від 06.12.2013 року №71/1-К продовжено термін перебування позивачки на посаді директора Театру до 06.12.2016 року, у зв'язку з чим з нею укладено відповідний контракт від 06.12.2013 року.

16 липня 2014 року позивачка звернулася до відповідача з заявою про надання їй з 21 липня 2014 року невикористаних щорічної основної і додаткової відпусток за 2011-2012 роки у зв'язку з необхідністю проходження відповідного лікування.

За приписами ст.45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок, яке забезпечується наданням щорічної оплачуваної відпустки.

Згідно з ст.2 КЗпП України працівники мають право на відпочинок відповідно до закону про щорічні оплачувані відпустки.

Статтею 2 і ч.5 ст.11 Закону України «Про відпустки» передбачено, що право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період заробітної плати, а ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд забороняється.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про відпустки» заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дня до її початку.

Частиною 3 ст.21 КЗпП України встановлено, що контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпеченні і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі достроково, можуть встановлюватися угодою сторін.

Умовами п.18 укладеного між позивачкою та відповідачем контракту передбачено обов'язок відповідача надавати позивачці щорічну оплачувану відпустку тривалістю 24 календарних днів та до 7 календарних днів додаткової відпустки.

На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що позивачка дійсно перебуває у трудових правовідносинах з відповідачем і вжила всіх необхідних дій для надання їй з 21 липня 2014 року невикористаної щорічних основної і додаткової відпусток за 2011-2012 роки.

Зазначене зумовило виникнення у відповідача обов'язку надати позивачці такі відпустки з 21 липня 2014 року.

Натомість відповідач на порушення перелічених норм законодавства та трудових прав позивачки не виконав вказаного обов'язку, не надав позивачці дані відпустки і не виплатив їй заробітну плату за час цих відпусток.

З урахуванням вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України щодо обов'язку сторін доказувати обставини, на які вони посилаються, суд визнає, що позивачка належними і допустимими доказами обґрунтованими позовні вимоги у даній справі.

Водночас відповідач не скористався своїми процесуальними правами та не надав суду жодного належного і допустимого доказу на спростування доводів позивачки чи на підтвердження інших обставин, ніж ті, про які зазначено вище.

Таким чином, суд визнає протиправною бездіяльність відповідача щодо систематичного невиконання ним своїх обов'язків по своєчасному наданню позивачці щорічних відпусток.

Факт систематичності підтверджується наявною у матеріалах справи копією наказу відповідача від 28.04.2014 року №03/2-06/17, згідно з яким він надав позивачці щорічну відпустку за 2010-2011 роки лише у травні 2014 року, чим грубо порушив вищевказані норми трудового законодавства і трудові права позивачки.

Відтак, суд приходить до висновку, що порушені трудові права позивачки підлягають захисту в судовому порядку шляхом задоволення пред'явлених нею позовних вимог, які є повністю доведеними та мотивованими.

Згідно з ст.79 ЦПК України до судових витрат належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст.88 цього ж Кодексу стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Факт оплати позивачкою витрат на правову допомогу адвоката стверджується договором з адвокатом від 04.08.2014 року №10, розрахунком вартості правової допомоги згідно з Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та квитанцією від 04.09.2014 року №04.

З урахуванням наведеного, ці судові витрати суд вважає теж обґрунтованими і такими, що підлягають відшкодуванню позивачці.

Керуючись ст.45 Конституції України, ст.16 ЦК України, ст.ст.2, 21, 233 КЗпП України, ст.ст.2, 11, 21 Закону України «Про відпустки», ст.ст.3, 10, 11, 60, 79, 84, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 225, 226 ЦПК України, суд -

Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати незаконними бездіяльність Управління культури Закарпатської обласної державної адміністрації у вигляді ненадання ОСОБА_2 щорічних оплачуваних відпусток у встановленому порядку і строки.

Зобов'язати Управління культури Закарпатської обласної державної адміністрації надати ОСОБА_2 з 21 липня 2014 року невикористані щорічні основну і додаткову відпустки за 2011-2012 роки та виплатити їй заробітну плату за час цих відпусток.

Стягнути з Управління культури Закарпатської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 4 000,00 грн. (чотири тисячі грн. 00 коп.) витрат на оплату правової допомоги адвоката.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, шляхом подання відповідачем письмової заяви про це протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення дане рішення може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення такої без задоволення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Ференц А.М.