Справа № 338/2011/13-ц
Провадження № 22-ц/779/208/2014
Головуючий у 1 інстанції Битківський
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Матківського
Р.Й.

суддів
Ковалюка Я.Ю., Шалаути Г.І.

секретаря:
Бойчука Л.М.

з участю: апелянта - ОСОБА_2 та
її представника - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у Богородчанському районі
Головного управління Міндоходів у
Івано-Франківській області про
поновлення на роботі, стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди, з апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Богородчанського
районного суду від 10 грудня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року з позовом до суду
звернулася ОСОБА_2, щоб постановити
рішення про поновлення її на роботі з 20
серпня 2013 року у ДПІ у Богородчанському
районі Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області, визнати протиправним та
скасувати наказ ДПІ від 19 серпня 2013
року про звільнення, стягнути з ДПІ на
її користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 20 серпня 2013 року
до дня поновлення на роботі,
відшкодувати моральну шкоду в сумі 15000
гривень.

Заявлені вимоги позивач обґрунтувала
тим, що з 04 грудня 1998 року працювала в
ДПІ у Богородчанському районі на
посадах інспектора по контролю,
секретаря-друкарки, секретаря
керівника. 19 серпня 2013 року наказом
голови комісії з проведення
реорганізації ДПІ у Богородчанськоиу
районі звільнена з роботи на підставі
п.1 ст. 40 КЗпП у зв'язку з проведенням
реорганізації ДПІ.

Звільнення вважає незаконним, виходячи
з того, що мала переважне право на
залишення на роботі при скороченні
працівників. Згідно ст. 42 КЗпП вона при
рівних умовах продуктивності праці і
кваліфікації, мала тривалий та
безперервний стаж роботи (14 років 8
місяців 15 днів) в даній установі
порівняно з окремими іншими
працівниками, які залишені на роботі.
Відповідно до отриманого попередження
про наступне вивільнення була
звільнена на день раніше, ніж
попереджалась, адже наказ про
звільнення винесено 19 серпня 2013 року, а
у попередженні було зазначено про
можливе її звільнення з 20 серпня 2013
року. Не була ознайомлена з наказом ДПІ
№135 від 18 червня 2013 року «Про
попередження працівників» з
тимчасовою структурою ДПІ у
Богородчанському районі, яка була
затверджена 13 червня 2013 року, з
тимчасовим штатним розписом ДПІ, з
протоколом засідання комісії з
проведення реорганізації від 16 липня
2013 року, в ході якого було попереджено
працівників про наступне звільнення із
займаних посад відповідно до п. 1 ст. 40
КЗпП у зв'язку з реорганізацією ДПІ.
Роботодавцем не виконано обов'язок
одночасно з попередженням про
звільнення пропонувати працівникові
іншу роботу і звільнення проведено без
належної згоди профспілкового органу.

Через незаконне звільнення отримала
моральні переживання, втратила
душевний спокій, постійно перебувала у
роздратованому стані.

Рішенням Богородчанського районного
суду від 10 грудня 2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, просить його
скасувати, визнати протиправним та
скасувати наказ ДПІ у Богородчанському
районі від 19 серпня 2013 року про її
звільнення, поновити на роботі з 20
серпня 2013 року у ДПІ у Богородчанському
районі, стягнути на її користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 20
серпня 2013 року до дня поновлення на
роботі та відшкодувати моральну шкоду
в розмірі 15000 гривень.

Апелянт в скарзі зазначає, що
відмовляючи в задоволенні позову суд
не звернув уваги, що має переважне
право на залишення на роботі, оскільки
її стаж роботи є набагато більшим, ніж у
інших працівників ДПІ, яким
запропоновано вакантні посади.

Не була ознайомленою з наказом від 18
червня 2013 року «Про попередження
працівників», з тимчасовою структурою
ДПІ у Богородчанському районі,
затвердженої 13 червня 2013 року, з
тимчасовим штатним розписом ДПІ у
Богородчанському районі, затвердженим
13 червня 2013 року протоколом засідання
комісії з проведення реорганізації ДПІ
у Богородчанському районі.

Не зрозуміло, чому в порушення вимог
про попередження про наступне
вивільнення, її звільнено наказом від 19
серпня 2013 року, а не з 20 серпня 2013 року
як зазначено в наказі від 18 червня 2013
року та попередженні про наступне
вивільнення.

Оскільки має на утриманні двох дітей
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1, тривалий
безперервний стаж роботи, враховуючи
її кваліфікацію, продуктивність праці,
відповідальне ставлення до виконання
своїх посадових обов'язків,
нагородження грамотами, подяками та
відсутність стягнень, не враховано її
переважне правом на залишення на
роботі.

Також апелянт зазначає, що її за два
місяці ніхто персонально не попереджав
про скорочення штату працівників та
про скорочення посади
секретаря-керівника.

Участі у засіданні Комісії з
проведення реорганізації не брала,
оскільки не була повідомлена про її
проведення та не ознайомлювалась з
протоколом, згода профспілкового
комітету також проведено з порушенням
трудового законодавства.

При звільненні відповідач позбавив її
гарантованого Конституцією України
права на працю та можливості заробляти
на прожиття.

Вислухавши апелянта та її
представника, які вимоги скарги
підтримали, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга до задоволення не
підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову
суд першої інстанції правильно виходив
з того, що доводи позивача щодо
порушення адміністрацією ДПІ у
Богородчанському районі порядку її
звільнення є необґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст. 40 КЗПП
України трудовий договір укладений на
невизначений строк може бути
розірваний у випадку зміни в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства, або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Постановою КМУ від 20 березня 2013
року №229 передбачено реорганізувати
шляхом приєднання до відповідних
територіальних органів Міністерства
доходів і зборів територіальні органи
ДПІ та Державної митної служби.

Відповідно наказом ДПІ від 03 червня 2013
року розпочато реорганізацію
територіальних органів ДПІ в
Івано-Франківській області.

З матеріалів справи вбачається,
що позивач ОСОБА_2 з 3 січня 2006 року
переведена на посаду секретаря
керівника
адміністративно-господарського
сектору і працювала на цій посаді до
часу звільнення.

Наказом №135 від 18 червня 2013 року
передбачено попередити з 19 червня 2013
року працівників ДПІ у
Богородчанському районі про наступне
вивільнення 20 серпня 2013 року.

У тексті позовної заяви (а.с.2) та тексті
апеляційної скарги (а.с. 125) позивач
підтвердила, що попереджена про
наступне вивільнення 19 червня 2013 року,
однак вважає, що воно проведено з
порушенням вимог ст.. ст.. 42 та 49-2 КЗПП
України.

Відповідно до копії заяви на а.с. 63
ОСОБА_2 25 червня 2013 року зверталась до
голови комісії з проведення
реорганізації про надання їй по 2
години на тиждень у межах робочого
часу для пошуку нової роботи.

Наказом №30-0 ОСОБА_2 з 19 серпня 2013 року
звільнено з посади секретаря керівника
відділу
адміністративно-господарського
забезпечення у зв'язку з проведенням
реорганізації ДПІ у Богородчанському
районі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 492 КЗпП
України одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку зі змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 1992 року № 9
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» роз'яснено, що, розглядаючи
трудові спори, пов'язані зі звільненням
за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди
зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

При цьому, мова йде про те, що
роботодавець зобов'язаний
запропонувати працівнику, який
вивільнюється, всі наявні вакансії та
роботи, які може виконувати працівник,
тобто ті посади, які відповідають
кваліфікації працівника.

Судом першої інстанції правильно
зазначено, що позивачу відповідно до
вимог ЗУ «Про державну службу»,
внаслідок особливого порядку
прийняття на державну службу,
визначеного ст. 14 Закону, не могла бути
запропонована жодна вакантна посада
державного службовця у спосіб,
визначений ч. 2 ст.. 40 КЗпП України,
оскільки ОСОБА_2 не мала статусу
державного службовця.

З матеріалів справи вбачається, що у
копії трудової книжки серія НОМЕР_1
відсутній запис, що позивач приймала
Присягу державного службовця та має
відповідний ранг державного службовця

Зайняття двох вакантних посад могло
проводитись шляхом проведення
конкурсу і апелянт даних обставин не
заперечила в засіданні апеляційного
суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП,
звільнення вагітних жінок і жінок, які
мають дітей віком до трьох років (до
шести років - частина шоста статті 179),
одиноких матерів при наявності дитини
віком до чотирнадцяти років або
дитини-інваліда з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу не
допускається, крім випадків повної
ліквідації підприємства, установи,
організації, коли допускається
звільнення з обов'язковим
працевлаштуванням.

У позивача є двоє дітей ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а
тому, зважаючи на вимоги КЗпП доводи
апелянта, що має у зв'язку з цим
переважне право на залишення на роботі
є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 і
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

ОСОБА_2 звільнена з посади за
згодою профспілкового комітету, проте
судом першої інстанції зазначено, що
право позивача, передбачене ч. 3 ст. 43
КЗпП України на представлення своєї
позиції на засіданні профспілкової
організації не було забезпечено. У
зв'язку з цим профспілковий комітет 28
листопада 2013 року повторно надав згоду
на звільнення ОСОБА_2

Колегія суддів вважає, що через зміни в
організації виробництва і праці, які
супроводжувалися реорганізацією і
скороченням штатної чисельності,
ліквідацією відділу
адміністративно-господарського
забезпечення із залишенням тільки
однієї посади спеціаліста з питань
адміністративно-господарської роботи,
суд першої інстанції обґрунтовано
відмовив в задоволенні позову.

Позивач не подала суду належних та
допустимих доказів на підтвердження
своїх позовних вимог, звільнення
проведено з додержанням норм права.

При вирішенні позовних вимог судом
правильно визначено характер
правовідносин між сторонами, вірно
застосовано закон, що їх регулює, повно
і всебічно досліджено матеріали справи
та надано оцінку доводам сторін.

Доводи скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313- 315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богородчанського районного
суду від 10 грудня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Р.Й. Матківський

Судді: Я.Ю. Ковалюк

Г.І. Шалаута