АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/6141/2014 р.
Головуючий 1 інстанції Діденко С.А.
Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: стягнення суми
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Коваленко І.П

суддів - Довгаль А.П., Сащенко І.С.

при секретарі - Москаленко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 в особі їх представника ОСОБА_4,
який дії в їх інтересах та від себе
особисто на рішення Київського
районного суду м. Харкова від 29 липня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
стягнення суми коштів та за зустрічним
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В
И Л А :

У грудні 2013 року ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду із
позовом до ОСОБА_5 про стягнення суми
коштів.

В обґрунтування своїх вимог
посилались на те, що між позивачами та
ОСОБА_5 24.07.2008 р. як засіб забезпечення
виконання зобов'язання, що виникло у
відповідності до Договору позики від
24.07.2008р. було укладено Договір про
задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 2 Договору в разі
невиконання «Боржниками» зобов'язань
за договором позики визнається
виконавчий напис нотаріуса, після
якого право власності на квартиру
АДРЕСА_1, переходить до
«Іпотекодержателя», а саме відповідача
ОСОБА_5

У зв'язку з фінансовою кризою
позивачами зобов'язання за договором
позики у повному обсязі виконані не
були, а саме в строк до 24.07.2009р.
Відповідачу не була повернута сума
грошових коштів у розмірі 82000,00грн. У
зв'язку з чим, відповідно до положень п.
2 Договору, у ОСОБА_5 виникло право на
задоволення вимог кредитора шляхом
реєстрації за собою права власності на
предмет іпотеки. Про факт, що
відповідач зареєстрував за собою право
власності на предмет іпотеки, а саме
квартиру АДРЕСА_1, позивачам не було
відомо до 24.05.2011р. коли на запит
адвоката позивачів ОСОБА_6 від 18.05.2011р.
КП «Харківське районне бюро технічної
інвентаризації» повідомило, що право
власності на квартиру АДРЕСА_1,
зареєстровано за ОСОБА_5 згідно
Договору про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Відповідачем 15.04.2010р. було проведено
реєстрацію за собою права власності на
квартиру АДРЕСА_1. При цьому, відповідач
задовольнив свої вимоги на суму
82000,00грн. Вартість предмета іпотеки
відповідно до довідки суб'єкта
оціночної діяльності ФО-П ОСОБА_7
складає 295741,00грн. Таким чином, залишок
суми, що перевищує задоволені вимоги,
складала 213741 грн. у зв'язку з чим ОСОБА_5
після проведення реєстрації права
власності на предмет іпотеки, повинен
був відшкодувати позивачам 90% від
вказаної суми, а саме 192366,9 грн. На
момент укладення договору іпотеки
квартира АДРЕСА_1, належала позивачам
на праві спільної сумісної власності
на підставі свідоцтва про право
власності на житло, тому спірна сума
повинна бути відшкодована позивачам у
рівних частках, а саме по 48091,72грн.
кожному.

Таким чином позивачі просили стягнути
на їх користь з ОСОБА_5 по 48091,72грн.
кожному, а також стягнути з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суму судового
збору по 480, 92 грн. кожному.

У процесі розгляду справи представник
ОСОБА_5 подав зустрічну позовну заяву
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 та
просив суд стягнути на користь ОСОБА_5 з
ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 завдані
ними збитки в сумі 131 900,00грн.; стягнути з
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_5 понесені та
документально підтверджені судові
витрати.

Свої зустрічні позовні вимоги він
обґрунтував тим, що 24.07.2008р.
відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1.
ОСОБА_4 було взято у позивача ОСОБА_5 у
позику грошові кошти на суму 104 000,00 грн.
та укладено відповідний договір
позики. Відповідачі із позивачем
дійшли згоди про повернення
відповідачами позивачу позичених у
нього коштів частинами (з
розстроченням).

Зважаючи на цю домовленість,
відповідачі зобов'язалися повернути
позивачу позичені кошти не пізніше
24.07.2009р. у визначеному порядку та строки
, відповідно до п. 1 Договору позики. В
забезпечення виконання відповідачами
зобов'язань з повернення позивачу
боргу за Договором позики сторонами
того ж дня було укладено Договір про
задоволення вимог іпотекодержателя, за
умовами якого відповідачі передали, а
позивач прийняв в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1. Відповідачі зобов'язання за
Договором позики не виконали і борг у
повному обсязі не повернули.
Відповідно до змісту та на виконання
умов укладеного 24.07.2008р. Договору про
задоволення вимог іпотекодержателя, в
рахунок задоволення своїх вимог за
основним зобов'язанням позивачем було
прийняте рішення про звернення
стягнення на передану йому в іпотеку
квартиру в позасудовому порядку шляхом
звернення її у свою власність. 15.04.2010р.
ОСОБА_5 зареєстрував в КП «Харківське
мьіськБТІ» своє право власності на
квартиру АДРЕСА_1. Набувши в рахунок
задоволення своїх вимог за основним
зобов'язанням право власності на
іпотечне майно, ОСОБА_5 мав намір
безперешкодно користуватися квартирою
АДРЕСА_1 та отримувати доходи (прибуток)
від здачі цього нерухомого майна в
оренду. Очікуючи, що відповідачі
добровільно припинять порушувати його
права і виселяться із безпідставно
займаної ними його квартири, у квітні
2010р. позивач знайшов особу, яка бажала
отримати в оплатне строкове
користування двокімнатну квартиру у
селищі Комуніст з орендною платою в
розмірі 3 000,00грн. між позивачем та цією
особою в письмовій формі був укладений
попередній договір оренди житлового
приміщення, за умовами якого сторони
зобов'язалися в строк (термін) до 09.07.2010
р. укласти договір оренди квартири
АДРЕСА_1 на умовах, встановлених цим
попереднім договором. Згідно із
умовами Попереднього договору оренди
житлового приміщення основний договір
мав бути укладений на строк до 31.12.2010р.,
але у разі відсутності заперечень
сторін, по закінченні цього строку
вважатиметься пролонгованим на
наступні 365 днів. Орендар
зобов'язувався оплачувати оренду
щомісячно у грошовій формі у сумі 3000,00
грн.

Починаючи з квітня 2010р. позивач та
його представники неодноразово
звертались до відповідачів з вимогою
виселитися з квартири та вивезти
звідти належні їм речі.

Однак, відповідачі проігнорували ці
вимоги позивача і до 09.07.2010р. з квартири
не виселились. Тому позивач повідомив
ОСОБА_8, що укладання Основного
договору оренди до 09.07.2010р. є
неможливим. У зв'язку з цим, 09.07.2010 р.
ОСОБА_8 із позивачем були змушені
укласти Договір про внесення змін до
попереднього договору оренди
житлового приміщення від 19.04.2010р. За цим
договором сторони домовились що вони
зобов'язуються укласти Основний
договір в семиденний строк з моменту
добровільного звільнення квартири
АДРЕСА_1 відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_1 та ОСОБА_4, а орендодавець
зобов'язувався передати орендареві
об'єкт оренди (вказану квартиру)
протягом 3 днів з моменту добровільного
звільнення зазначеної квартири, але
відповідачі не тільки не звільнили
квартиру протягом наступного року, але
й звернулись до Харківського
районного суду Харківської області в
жовтні 2011р. з позовом про визнання
недійсним іпотечного договору, за яким
ОСОБА_5 набув право власності на
квартиру. Рішенням Харківського
районного суду Харківської області від
12.07.2012р., в задоволенні позовних вимог
було відмовлено вповному обсязі.
Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 15.09.2012р. рішення суду першої
було залишено без змін.

Однак, не зважаючи на це,
відповідачі все одно не визнали за
ОСОБА_5 права володіння та користування
квартирою і добровільно виселитися з
неї відмовилися.

У зв'язку з цим 11.09.2013р. кожному з
відповідачів за їхньою адресою від
імені позивача представником було
направлено цінними листами з
оголошеною цінністю письмову Вимогу
про добровільне звільнення квартири,
яка є предметом іпотеки та на яку
Іпотекодержателем звернуто стягнення,
відповідачі отримали листи, проте
спірну квартиру не звільнили. У жовтні
2013р. Позивач звернувся в Харківський
районний суд Харківської області із
позовом до відповідачів про примусове
виселення з квартири. Обставини, що
перешкоджали передачі квартири в
оренду, змусили представника позивача
звернутися до ОСОБА_8 з проханням
переглянути досягнуті між ними
домовленості і внести відповідні зміни
до укладеного ними Попереднього
договору оренди житлового приміщення,
і 15.10.2013р. ним був укладений Договір № 2
про внесення змін до Попереднього
договору оренди житлового приміщення
від 19.04.2010р., за яким сторони дійшли
згоди, що вони зобов'язуються укласти
основний договір протягом 10 днів з
моменту набрання законної сили рішення
про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1, а
орендодавець в день укладення
основного договору Зобов'язується
Передати Орендареві Об'єкт Оренди.
Починаючи з 15.04.10 р. до моменту подання
позову своїми протиправними діями із
безпідставного проживання в належній
ОСОБА_5 квартирі відповідачі завдають
позивачеві збитки у вигляді упущеної
ним за цей період вигоди у вигляді
доходу від здавання цієї квартири в
оренду з оплатою в розмірі 3 000,00грн.
щомісячно.

Основний договір оренди житлового
приміщення мав бути укладений
позивачем із ОСОБА_8 09.07.2010 р. З цієї дати
протягом 1319 днів до моменту подання
позову ОСОБА_5 міг отримувати прибуток
в розмірі 3000,00грн. щомісяця.

В результаті порушення відповідачами
права позивача на безперешкодне
користування та розпорядження його
власністю, вони завдали йому збитки у
вигляді недоотриманих доходів
(упущеної вигоди) в розмірі 131 900,00грн., а
тому представник ОСОБА_5 - ОСОБА_9 просив
стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 завдані ними
збитки у розмірі 131,900 грн., а також
понесені ним судові витрати.

У судовому засіданні позивачі за
основним позовом свої позовні вимоги
підтримали, у задоволенні зустрічного
позову просили відмовити. Не
заперечували того що продовжують
займати спірну квартиру, але, зважаючи
на те, що не отримали належних 90
відсотків від суми перевищення
вартості предмета іпотеки над розміром
забезпечених предметом іпотекою вимог,
вони не мали можливості придбати собі
інше житло. Попередній договір оренди
житлового приміщення ОСОБА_5 укладено
на час коли спірна квартира не була
вільна і можливості реально передати
її в оренду він не міг, договір був
формальний. Будь яких дій, щоб
запобігти виникненню можливих збитків
він не вчиняв, до 2013р. з позовом про
виселення відповідачів за зустрічним
позовом не звертався..

Представник відповідача за основним
позовом у судовому засіданні проти
задоволення основного позову
заперечував, зустрічний позов
підтримав.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 29 липня 2014 року в позові
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
-відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_5 -відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 в особі їх представника ОСОБА_4,
який дії в їх інтересах та від себе
особисто просили скасувати рішення в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог за первісним позовом та ухвалити
в цій частині нове рішення про
задоволення вимог за позовною заявою,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на невідповідність висновків суду
фактичним обставинам по справі.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення
з?явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Згідно до ст.7 Закону України «Про
іпотеку» за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпо рахунок виконання
основного зобов'язання.
Ьютекодержатель набуває предмет
іпотеки у власність за визначеною на
момент такого набуття на підставі
оцінки предмета іпотеки суб'єктом
оціночної діяльн разі набуття права
власності на предмет іпотеки
іпотекодержатель зобов'язаний
відшкодувати іпотеко перевищення 90
відсотків вартості предмета іпотеки
над розміром забезпечених іпотекою
іпотекодержателя.

Як встановлено судом не заперечується
сторонами, за договором позики від
24.07.2008р. ОСОБА_5 передав ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 кошти у розмірі 104000,00грн.
зі строком повернення 24.07.2009 р. (а.с. 10).

В забезпечення виконання зобов'язань
за Договором позики сторонами 24.07.2008р.
укладено Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя , відповідно до умов
якого, у разі невиконання ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 їх зобов'язань за
договором позики, право власності на
квартиру АДРЕСА_1 переходить до ОСОБА_5
(а.с. 11).

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 18.06.1999р.
відповідне нерухоме майно належить
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на праві
спільної сумісної власності (а.с. 12).

У визначений Договором позики строк
позивачі зобов'язання з повернення
позики не виконали.

Відповідних обставин позивачі не
заперечували.

15.04.2010 року право власності на квартиру
АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 згідно
договору про задоволення вимог іпотеко
держателя, посвідченого приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_10 24.07.2008р. (а.с. 13).

Позивачі вимагають відшкодування
різниці між вартістю квартири за
оцінкою ФОП ОСОБА_7 сумою задоволених
зобов'язань за договором позики яку
вони обраховують в розмірі 192366 грн.

Проте, оцінка ринкової вартості
спірної квартири на момент оформлення
права власності за ОСОБА_5 позивачами
не проводилася.

Оцінка вартості квартири на підставі
довідки ФОП ОСОБА_7 судом першої
інстанції обґрунтовано не прийнята та
не приймається колегією суддів,
оскільки за текстом самого документу
дана довідка немає юридичної сили і
судження про вартість мають тільки
консультативний характер. Попередні
висновки без повного «Звіту про оцінку
майна» недійсні. (а.с.14).

До того орієнтовна вартість
однокімнатної квартири визначалася
станом на 26.09.2013 року.

За п.5 Договору про задоволення вимог
іпотекодержателя сторони оцінювали
предмет іпотеки 63800,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову в позові.

В іншій частині рішення суду не
оскаржувалось і апеляційною
інстанцією не переглядалось.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що рішення суду законне і
обґрунтоване, постановлено з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду також не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1
ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 в особі їх представника ОСОБА_4,
який дії в їх інтересах та від себе
особисто - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 29 липня 2014 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
Суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий -

Судді -