Справа № 442/1819/13 Головуючий у 1 інстанції: Гайдук А.М.
Провадження № 22-ц/783/4526/14 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Шумської Н.Л., Струс Л.Б.

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 березня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про визнання права власності, -

встановила:

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання за ними права спільної сумісної власності на самовільно переобладнану квартиру в нежитлове приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_1. Позовні вимоги мотивували тим, що згідно з договором купівлі-продажу №2245 від 30.12.2011 року вони є власниками квартири АДРЕСА_1 та відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України можуть на власний розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі. Вище вказану квартиру ними було переобладнано в нежитлове приміщення та приєднано до нього закріплений за нею підвал, внаслідок чого загальна площа приміщення стала становити 59,6 кв. м. На їхнє замовлення МПП «Галпроект» підготувало висновок від 04.02.2013 року, відповідно до якого самочинне облаштування квартири під нежитлове приміщення виконано без порушень архітектурно-будівельних норм.

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право спільної сумісної власності на нежитлове приміщення загальною площею 59,6 кв. м., з урахуванням підвалу площею 24 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_1.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2 та ОСОБА_4. Вважають рішення суду незаконним і необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначають, що при здійсненні обстеження головного фасаду будинку АДРЕСА_1, в якому їм належать нежитлові приміщення, працівниками органів містобудування та архітектури виконавчих органів Дрогобицької міської ради, відділу культури виконавчих органів Дрогобицької міської ради та інспектором інспекції ДАБК у Львівській області було встановлено самовільне переобладнання віконного отвору на дверний, що призвело до порушення архітектурної пам'ятки архітектури ХІХ ст. місцевого значення. Крім того, суд не врахував той факт, що відповідно до ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України, опорні конструкції будинку перебувають у спільній сумісній власності усіх власників квартир, а також власників усіх нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Оскільки, нікого з власників квартир чи нежитлових приміщень не було поставлено до відома стосовно проведення таких змін у будинку і їхню думку не було враховано, то оскаржуване рішення порушує їхні права. Зазначають, що висновок МПП «Галпроект» не має юридичної сили та не може бути доказом у справі, оскільки, не було надано кваліфікаційного сертифікату МПП «Галпроект». Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовити.

Сторони в судове засідання не з»явилися, хоча про час і місце розгляду справи були належно повідомлені, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України (а.с.48-51).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законим є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення районний суд виходив з того, що позивачі відповідно до договору купівлі-продажу №2245 від 30.12.2011 року є власниками квартири АДРЕСА_1, яку було самовільно переобладнано під нежитлове приміщення та приєднано до неї підвал, який закріплений за даною квартирою. Облаштування квартири під нежитлове приміщення виконано без порушень архітектурно-будівельних норм та є таким, що не суперечить суспільним інтересам і не порушує прав інших осіб.

Відповідно до висновку МПП «Галпрект» самочинне облаштування квартири АДРЕСА_1, виконано без порушень архітектурно-будівельних норм (а.с. 4).

Однак з таким висновком суду погодитись не можна. У матеріалах справи відсутні будь-які правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на вищевказане приміщення, а також відсутні висновки відповідних державних органів із питань відповідності переобладнання вимогам будівельних норм і правил, санітарним і протипожежним вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Житлового кодексу Української РСР, переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду в нежилі, як правило, не допускається. У виняткових випадках переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може

здійснюватися за рішенням органів, зазначених у частині другій статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Житлового кодексу Української РСР, непридатні для проживання жилі будинки і жилі приміщення переобладнуються для використання в інших цілях або такі будинки зносяться за рішенням виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів.

Таким чином, районний суд не мав підстав для задоволення позову, за відсутності відповідного дозволу на переведення жилого приміщення в нежиле.

З матеріалів справи також вбачається, що в порушення вимог ст. 79 ЦПК України, позивачем при подачі позовної заяви не сплачено судовий збір у розмірі 565 грн. 35 коп. і такий не стягнутий судом при ухваленні рішення. Тому колегія суддів приходить до висновку, що такий має бути стягнутий з ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись п.4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.316, ст.317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 березня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про визнання права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 282 грн. 65 коп. судового збору з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Шандра М.М.

Судді: Шумська Н.Л.

Струс Л.Б.