Справа №295/8313/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2014 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді Слюсарчук Н.Ф.

з участю секретаря с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4

про визнання правочину та розписки недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір позики від 13.12.2012 року та боргову розписку, укладені між сторонами та заборонити відповідачу та іншим особам вчиняти будь-які дії по договору позики та розписці. При цьому зазначив, що відповідач гроші не передавав, а він не отримував, вказані вище документи були підписані ним під впливом обману, психологічним тиском та у нього не було намірів взагалі позичати гроші.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в позові та просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, зокрема, в газеті «Житомирщина від 25.03.2014 року та в газеті «Урядовий курєр» від 25.03.2014 року опубліковані оголошення, від відповідача не надійшло повідомлення про причини неявки, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до вимог ст. 169 ч. 4 ЦПК України.

Третя особа - Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4 також не зявився в судове засідання з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Судом, встановлено, що між сторонами існують зобовязальні правовідносини на предмет отримання відповідачем позики, що регулюються ст.ст. 625, 1046, 1047, 1048, 1050 ЦК України, чинними на момент виникнення правовідносин.

Враховуючи вимоги ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона/позикодавець/ передає у власність другій стороні/позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів/суму позики/або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж кількості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що між сторонами 13.12.2012 року був укладений нотаріально посвідчений договір позики, згідно якого позивач отримав у борг 91020 грн, що станом на 13.12.2012 року еквівалентно 11100 доларів США з терміном повернення до 13.06.2013 року.

Крім того, позивачем, чого він сам не заперечує, була власноручно написана розписка аналогічна по змісту самого договору. За умовами даного договору позики в п. 8 зазначено, що позивач всю суму грошей отримав на момент підписання цього договору./а.с.6/.

Позичальник має оспорити договір на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмові формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивач не надав належних, достовірних, допустимих, достатніх доказів на підтвердження вимог, викладених в позовній заяві, про те, що кошти, що зазначені в договорі позики він не отримував.

Достовірність доказів це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять в предмет доказування, А достатність це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу по суті. Враховуючи вимоги положень ст.ст. 203, 204, 230,231 ЦК України, позивач не довів належними та допустимим доказами, що даний договір позики був укладений під впливом обману, психологічним тиском та відсутності у нього намірів взагалі позичати гроші. Доказів на спростування договору позики та заперечення за його безгрошовістю позивач не надав.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним договору позики від 13.12.2012 року та боргової розписки є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Не підлягають задоволенню, як похідні від первісних вимог, також вимоги щодо заборонити відповідачу та іншим особам вчиняти будь-які дії по договору позики та розписці.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212 215, 218, Розділ 111 глави 8 ЦПК України, ст.ст. 203, 204, 215, 1046, 1047, 1051 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання правочину та розписки недійсним відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.Ф.Слюсарчук