Апеляційний суд міста Севастополя
Справа №22ц/797/453/2014.
інстанції Луньова С.І.
Доповідач апеляційної
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду м. Севастополя у складі:

головуючого судді - Клочка В.П.,

суддів - Козуб О.В., Моцного М.В.
,

при секретарі: - Григорчук І.О.,

за участю представника відповідача -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Севастополі апеляційну
скаргу ОСОБА_5 на рішення Нахімовського
районного суду м. Севастополя від 02
червня 2010 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про
розірвання шлюбу та визнання права
особистої приватної власності на
домоволодіння,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2009 року позивачка звернулася
до суду з позовом до відповідача, в
якому просила розірвати шлюб,
зареєстрований 17.02.1984 року, та визнати
за нею право особистої приватної
власності на домоволодіння АДРЕСА_2.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з
02.04.2007 року сторони фактично не
проживають разом, не ведуть сумісне
господарство, почуття між ними
втрачені. Із-за постійних конфліктів
позивачка разом з донькою, від
сумісного шлюбу, виїхали з постійного
місця проживання та в цей час наймають
житло. Позивачка вказує, що примирення
між ними не можливе. Вимоги щодо
визнання за нею права власності на
домоволодіння, позивачка обґрунтовує
тим, що 27.03.1997 року вона отримала у дар
квартиру АДРЕСА_1, яку 10.06.2004 року
поміняла на рівноцінне житло - спірне
домоволодіння, про що був укладений
нотаріально посвідчений договір.

Рішенням Нахімовського районного суду
м.Севастополя від 02 червня 2010 року
позов було задоволено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій ставить питання про скасування
рішення суду, у частині задоволених
позовних вимог про визнання за
позивачкою права власності на
домоволодіння, з підстав
необґрунтованості, порушенням норм
процесуального права та матеріального
права, неповним з`ясуванням обставин,
що мають значення для справи..

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення сторін, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п.2,3 ч.1 ст.57 СК України
особистою приватною власністю
дружини, чоловіка є: майно, набуте нею,
ним за час шлюбу, але на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування; майно, набуте нею, ним за
час шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто.

З апеляційної скарги вбачається, що
ухвалене судом першої інстанції
рішення суду у частині розірвання
шлюбу не оскаржується.

Згідно матеріалів справи, 10 червня 2003
року було укладено договір міни,
відповідно до якого ОСОБА_6 обміняла
належну їй на праві власності квартиру
АДРЕСА_1 на житловий будинок АДРЕСА_2.

Зазначена квартира належала ОСОБА_6 на
підставі договору дарування від 27
березня 1998 року (а.с.9).

Відповідно до ч.2 п.24 Постанови пленуму
Верховного суду України від 21.12.2007 N 11
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», не належить
до спільної сумісної власності майно
одного з подружжя, набуте за час шлюбу
на підставі договору дарування або в
порядку спадкування.

Враховуючи ті обставини, що спірне
нерухоме майно було придбано
позивачкою за рахунок її власного
майна, що не відносилося до спільної
сумісної власної подружжя, тому
позовні вимоги, на думку колегії
суддів, є обґрунтованими.

Колегія суддів вважає небгрунтованими
доводи апеляційної скарги, що міна
квартири на будинок відбулася з
доплатою у сумі 16 тис. доларів США,
частка з якої була отримана
відповідачем у якості ссуди
(кредиту)(а.с.40) на підприємстві, у якому
він працював.

З договору міни вбачається, що
проведення доплати не було
передбачено зазначеною угодою.

Посилання апелянта на ті обставини, що
на день укладення договору ринкова
вартість квартири була нижче вартості
будинку, колегія суддів також вважає
безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з у
рахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Крім того, відповідачем не було надано
належних доказів, що договір ссуди
(кредит) на отримання коштів у розмірі
65 000 грн., на якій посилається
відповідач, укладався саме з метою
проведення доплати за спірний будинок.

Відповідно до ч.1,4 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що при вирішенні спору
судом з'ясовані всі обставини справи,
рішення суду відповідає вимогам
закону, підстав для його скасування
колегія не знаходить, а тому відповідно
до ч.1 ст.308 ЦПК України рішення підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313,314,315,317,319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Нахімовського районного суду
м. Севастополя від 02 червня 2010 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
В.П. Клочко

Судді:
О.В. Козуб

М.В.
Моцний