Справа № 144/1782/13-ц Провадження №
22-ц/772/294/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Задорожна Л. І.Категорія:
23Доповідач: Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого: Зайцева А.Ю.,

суддів: Денишенко Т.О.,
Панасюка О.С.

при секретарі: Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу представника позивача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 на рішення Теплицького
районного суду Вінницької області від
10.12.2013 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
Продовольча компанія «Зоря Поділля»,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору - Відділ
Держземагенства у Теплицькому районі
про визнання договору оренди землі
недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовною
заявою до Товариства з обмеженою
відповідальністю Продовольча компанія
«Зоря Поділля», третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - Відділ
Держземагенства у Теплицькому районі
про визнання договору оренди землі
недійсним.

Позовні вимоги мотивував тим, що 11
жовтня 2010 року позивачем з ТОВ ПК «Зоря
Поділля» укладено договір оренди
земельної ділянки, предметом якого є
належна йому на підставі Державного
акта земельна ділянка загальною площею
2.1968 га, яка розташована на території
Великомочульської сільської ради.
Договір був зареєстрований у
Теплицькому відділі ДП "Центр ДЗК" 04
липня 2011 року за № 01949. Позивач
вважає, що вищевказаний договір оренди
земельної ділянки, укладений із
порушенням вимог закону, оскільки не
містить всіх істотних умов договору:
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки та існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки. Вказував також, що а
акті приймання-передачі земельної
ділянки не зазначено договору оренди,
за яким ця ділянка передається та дати
її передання, що в свою чергу є
підставою для визнання договору
недійсним відповідно до закону.

Рішенням Теплицького районного суду
Вінницької області від 10 грудня 2013 року
у позові відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, просив рішення скасувати і
ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду у межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги виходячи із наступного.

Відповідно до положень статті 308 ЦПК
України, суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯА
№ 102609 від 6 квітня 2005 року ОСОБА_2
належить земельна ділянка площею 2,1968
га, розташована на території
Великомочульської сільської ради
Теплицького району Вінницької області,
з цільовим призначенням - для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва. 11.10.2010 року між сторонами
був укладений договір оренди землі, за
яким ОСОБА_2 передав цю земельну
ділянку в оренду ТОВ «ПК «Зоря
Поділля»» строком на 5 років. Договір
зареєстрований 4 липня 2011 року у
відділі Держкомзему у Теплицькому
районі Вінницької області за
реєстровим № 01949. Земельна
ділянка була передана орендодавцем
орендарю за актом прийому-передачі
об'єкта оренди 23.08.2012 року.

Відмовляючи у позові суд першої
інстанції правильно виходив із того, що
в договорі зазначені умови передачі у
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки;
істотною умовою договору оренди землі
є лише існуючі обмеження (обтяження)
щодо використання земельної ділянки,
обов'язку ж зазначати про їх
відсутність законом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» підставою для
відмови в державній реєстрації
договору оренди, а також для визнання
договору недійсним є відсутність у
договорі оренди землі істотних умов,
передбачених цією статтею, зокрема,
існуючих обмежень (обтяжень) щодо
використання земельної ділянки.

Тобто, законом передбачено обов'язок
сторін зазначати у договорі про
існуючі (такі, що є в наявності на
момент укладення договору) обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки. Обов'язку зазначати
про їх відсутність, на відміну від ст. 132
ЗК України, ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» не встановлює.

Оскільки судом першої інстанції
встановлено, що на момент укладення
договору обмежень (обтяжень) щодо
використання земельної ділянки не
існувало, то він прийшов до правильного
висновку про безпідставність посилань
позивача на відсутність у договорі
оренди землі істотної умови,
передбаченої ч. 1 ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» через не зазначення
існуючих обмежень (обтяжень) щодо
використання земельної ділянки.

Крім того, колегія суддів звертає
увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦПК
України завданням цивільного
судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Отже, обов'язковою умовою для судового
захисту цивільного права є
встановлення факту його порушення,
невизнання або оспорювання.

Проте, ні у позовній заяві, ні під час
розгляду справи жодних доводів щодо
порушення (можливості порушення) у
зв'язку із відсутністю у договорі
оренди зазначення про наявність або
відсутність обмежень (обтяжень) щодо
використання земельної ділянки прав
орендодавця, зокрема, передбачених п. 28
договору оренди та ст. 24 Закону України
«Про оренду землі», позивачем не
наведено. Існування таких обмежень
(обтяжень) на момент укладення договору
і не зазначення про це в договорі може
впливати лише на обсяг прав орендаря
земельної ділянки, а саме
встановленого п.п. «а» п. 30 договору
оренди права самостійно господарювати
на землі з дотриманням умов договору
оренди землі (ч. 1 ст. 25 Закону України
«Про оренду землі»).

Щодо необхідності встановлення судом
порушення прав позивача, за захистом
яких він звернувся до суду, їх
істотності та суті, звернув увагу і
Верховний Суд України, висловивши
правову позицію у постанові від 25.12.2013
року (справа № 6-94 цс 13).

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги не є
обгрунтованими, а відтак не дають
підстав для висновку про порушення
судом першої інстанції норм
процесуального та неправильне
застосування норм матеріального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Теплицького районного
суду Вінницької області від 10
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з
моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий-суддя:
А.Ю. Зайцев

Судді:
Т.О. Денишенко

О.С. Панасюк