"16" травня 2014 р.

Справа 642/270/14
№2/642/401/2014
Р ІШ Е Н Н Я

Іменем України

16 травня 2014 року

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Клименко О. І.

при секретарі - Оріховської В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до філії Харківське обласне управління ВАТ " Державний ощадний банк", третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та зустрічна позовна заява Публічного акціонерного товариства « державний ощадний банк України» до ОСОБА_2,ОСОБА_1 про визнання договору недійсним , суд ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить суд стягнути з відповідача філії Харківського обласного управління ВАТ « Державний ощадний банк України» на її користь 30000 грн.00 коп., присвоєні нею кошти, 19010 грн.00 коп. не отриманих відсотків з цієї суми за період з 03.01.2009 року по 12.10.2012 рік, усього в сумі 49010 грн. 00 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн.00 коп. у відшкодування заподіяної моральної шкоди. Свою вимогу позивач обґрунтувала тим, що 13.01.2009 року між філією Харківського обласного управління Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі начальника філії ХОУ ВАТ «Ощадбанк» ОСОБА_2, діючої до 23 березня 2009 року, від імені «Ощадбанк», уклала з її чоловіком ОСОБА_3 депозитний договір про вклад № 765 на строк 18 місяців під 17,5% річних, вказану суму ОСОБА_3 вніс до банку , а банк в особі ОСОБА_2 прийняв дану суму. При цьому, її чоловіку ОСОБА_3 був наданий примірник даного договору ОСОБА_2, який був підписаний та завірений печаткою відділення банку, та була надана квитанція про прийом грошових коштів в сумі 60000,00 гривень. 03.08.2010 року її чоловік ОСОБА_3 отримав у банку грошові кошти по даному договору в розмірі 30000 грн.00 коп., а також 7893 грн. 04 коп. відсотків. Іншу суму надати йому відмовились, зазначив шиючи, що в банк сума в розмірі 60000 грн.00 коп. не надходила, а по договору № 765 від 13.01.2009 р. до банку надходила сума в розмірі 30000 грн.00 коп., яка і була йому видана з нарахуванням відсотків. 25.08.2010 року по факту присвоєння та розтрату грошових коштів відносно ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу. Відповідно до вироку Ленінського районного суду м.Харкова від 04.06.2013 року ОСОБА_2 була засуджена за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 191 ч.5,191 ч.3,366 ч.1,366 ч.2 КК України. І згідно ухвали судової колегії судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області від 24.12.2013 року вирок суду віл 04.06.2013 року в частині засудження та призначення покарання ОСОБА_2 залишений без змін і на даний час набрав законної сили . З даного вироку вбачається, що ОСОБА_2 засуджена за те, що вона зловживаючи своїми службовими обовязками , діючи з корисливих мотивів, шляхом внесення недостовірних даних в другий примірник договору № 765, в якому зазначила, що прийняла на депозит 30000 гривень, привласнив при цьому 30000 гривень, якими розпорядилася за власним бажанням. Однак, договір № 765 від 13.01.2009 року її чоловік ОСОБА_3 укладав не з фізичною особою - ОСОБА_2, а з філією ХОУ ВАТ «Ощадбанк» в приміщенні його відділення. На руках її чоловік мав перший примірник договору, в якому є всі реквізити - підпис управляючого відділення - печатка «Ощадбанк», в якому чітко зазначена сума отриманих у нього коштів в розмірі 60000.00 гривень, а також ощадна книжка в якій також чітко проставлена ця ж сума та квитанція про отримання цієї ж суми, які я надала суду і які знаходяться в матеріалах карної справи. Таким чином, саме діями банку була спричинена матеріальна та моральна шкода. Її чоловік ОСОБА_3 добросовісно виконав усі умови договору, однак банк до теперішнього часу не тільки не видав грошові кошти в розмірі 17,5% річних, а і не повернув внесені ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 30000,00 гривень.28.11.2011 року їїх чоловік ОСОБА_3 помер і вона є єдини спадкоємцем після смерті чоловіка, вона своєчасно звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак до теперішнього часу банком не повернута їй належна їй сума в розмірі 30000 грн.00 коп. та сума нарахованих відсотків. Крім того, вона вважає, що діями відповідача їй спричинено також і моральну шкоду, яку я оцінюю в 10000 гривень, так як вона морально страждає, у звязку з тим, що вважає, що уся дана ситуація підкосила здоров»я її чоловіка.

В судовому засіданні позивачем була надана уточнення позовна заява в якій вона просить стягнути з відповідача з філії Харківське обласне управління ПАТ « Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 30000 грн.00 коп., а також не отримані відсотки за пять років два місяці за період з 13.01.2009 року по березень 2014 року в сумі 28302 грн. 06 коп., всього в сумі 58302 грн. 06 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, 20000 грн.00 коп. у відшкодування моральної шкоди та 300 грн.00 коп. і 3000 грн.00 коп. за отриману юридичну допомогу. Обґрунтовуючи вищевикладеними обставинами.

В свою чергу представником відповідача філії Харківське обласне управління ПАТ « Ощадбанк» до суду було надано зустрічну позовну заяву в якій філія Харківське обласне управління ПАТ « Ощадбанк» просить суд визнати недійсним договір № 765 на вклад « Строковий пенсійний Ощадного Банку» для фізичної особи від 13.01.2009 року на суму 60000 грн. 00 коп. та стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ « Ощадбанк» в особі філії Харківське обласне управління АТ « Ощадбанк» суми сплаченого судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.. Свою вимогу обґрунтували тим, що 13 січня 2009 року між ВАТ «Ощадбанк» в особі завідувача ТВБВ № 10020/0326 філії-Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» ОСОБА_2, яка діяла на підставі довіреності №3737 від 27 травня 2008 року та ОСОБА_3 укладено Договір №765 на вклад «строковий пенсійний Ощадного банку» для фізичної особи, відповідно до якого вкладник вносить, а Банк приймає на депозитний рахунок №765 на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 30 000,00 гривень. Відповідно до п.1.1. Договору №765 від 13.01.2009р. днем повернення депозиту є 13 липня 2010 року. Підтвердженням внесення грошових коштів є заява ОСОБА_3 на переказ готівки № 36 від 13.01.2009р.на суму 30 000,00 гривень. Протягом терміну дії договору прибуткових та видаткових операцій за рахунком не відбувалось. 20 липня 2010 року ОСОБА_3 звернувся до філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» із заявою про отримання з депозитного рахунку відкритого в національній валюті за Договором № 765 на вклад «Строковий пенсійний Ощадного банку», укладеного між ним та АТ «Ощадбанк» в особі ТВБВ № 10020/0326 філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» 13.01.2009р. грошових коштів в сумі 60 000,00 (шістдесяти тисяч) гривень. ТВБВ № 10020/0326 філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк», на підставі заяви ОСОБА_3 повернуло йому кошти, внесені на депозит за Договором № 765 від 13.01.2009 року у розмірі 30 000,00 грн. У 2012 році до АТ «Ощадбанк» звернулась ОСОБА_1, як спадкоємець ОСОБА_3 із заявою про видачу їй 30 000,00 грн., які нібито знаходяться в ТВБВ № 10020/0326 філії -Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» за Договором №765 на вклад «Строковий пенсій Ощадного банку» для фізичної особи від 13.01.2009р. і надала Банку копію Договору № 765 віл 13 2009 року, відповідно до якого ОСОБА_3 вніс, а Банк прийняв 60 000 грн. 00 коп. Окрім Договору №765 від 13.01.2009 року було надано копію квитанції № 2 від 13.01.2009 року, відповідно до якої Банк отримав 60 000,00 гривень з призначенням платежу - відкриття рахунку.

Однак, даний договір банк вважає недійсним, так як філією - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» було проведено службове розслідування, яким встановлено, що реальним депозитним договором за № 765 від 13.01.2009 року є договір на суму 30000 грн.00 коп., які ОСОБА_3 було отримано. Договір на суму 600000 грн.00 коп. є недійсним, так як кошти в розмірі 60000 грн. 00 коп. банком від ОСОБА_3 отримані не були. По даному факту відносно ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу і згідно вироку Ленінського райсуду м.харкова від 04.06.2013 року ОСОБА_2 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ст. ст. 191 ч.5,191 ч.3,366 ч.1,366 ч.2 КК України. І згідно ухвали судової колегії судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області від 24.12.2013 року вирок суду віл 04.06.2013 року в частині засудження та призначення покарання ОСОБА_2 залишений без змін і на даний час набрав законної сили.Таким чином, банк вважає, що підписання договору № 765 від 13.01.2013 року на суму 60000 грн.00 коп. є зловмисною домовленістю представника банку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на привласнення коштів державного банку.

В судове засідання позивач та представник позивача з»явились. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Пояснення надали аналогічно обставинам викладеним в позові. Проти задоволення зустрічного позову заперечували в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач вважає, що депозитний договір № 765 від 13.01.2009 року на суму 60000,00 гривень є недійсним та безгрошовим, банк ці кошти не отримував. Однак, вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 4 липня 2013 року ОСОБА_2 була засуджена за скоєння злочинів, передбачених ст. 191 ч.5, 191 ч. З, 366 ч.1, 366 ч.2КК України. Відповідно до вказаного вироку суду ОСОБА_2, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи з корисливих підстав, шляхом внесла недостовірні дані в другий примірник договору № 765, в якому зазначила, що прийняла на депозит 30000,00 гривень, привласнив при цьому 30000,00 гривень, якими розпорядилася за власним бажанням і цей примірник залишила в «Ощадбанку». Таким чином вироком суду встановлено, що недійсним є другий примірник договору № 765 від 13.01.2009 року на 30000,00 гривень. Посилання позивача по зустрічному позову на вимоги ст.. 232 ЦК України, якою передбачено, що у випадку, коли буде встановлено, що представник вступив у зловмисну домовленість з другою стороною і діяв при цьому у власних інтересах, інтересах інших осіб, всупереч інтересам довірителя, правочин має визнаватись недійсним, не обґрунтовані так як ніким не встановлено, що ОСОБА_3 вступив в якусь змову з засудженою ОСОБА_2, а вироком суду зазначено, що саме ОСОБА_2 злочинно присвоїла кошти ОСОБА_3, які він приніс не ОСОБА_2 особисто, а прийшов до відділення «Ощадбанку». А саме ОСОБА_2, надаючи ОСОБА_3 квитанцію про отримання коштів в сумі 60000,00 гривень і перший примірник договору на 60000,00 гр., який він прочитав, та ще й ощадну книжку на цю суму, вселяла в нього впевненість, однак сама замість другого примірника договору внесла в нього інші дані, підписувала ці документи, як встановлено в суді, і за представника банку і за контролера і за касира.

Представники відповідача філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» в судове засідання з»явились. Проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1З заперечували в повному обсязі, посилаючись на той факт, що депозитний договір № 765 від 13.01.2009 року укладений між ВАТ «Ощадбанк» в особі завідувача ТВБВ № 10020/0326 філії-Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» ОСОБА_2, яка діяла на підставі довіреності №3737 від 27 травня 2008 року та ОСОБА_3 на суму 60000 грн.00 коп., є не дійсним, дані кошти до установи банку не надходили, у звязку з чим підстав для повернення позивачу ОСОБА_1 30000 грн. 00 коп. та суми відсотків не вбачається. Зустрічну позовну заяву підтримали в повному обсязі. Пояснення надали аналогічно обставинам викладеним в зустрічній позовній заяві.

Третя особа по основному позову та відповідач по зустрічному позову ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилась, у зв»язку з тим, що відбуває покарання в кримінально-виховному закладі. Однак , надала до суду заяву в якій проти позову не заперечує.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представників позивача, представників відповідача, вившивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1З необхідно відмовити в повному обсязі і в задоволенні зустрічної позовної заяви також необхідно відмовити в повному обсязі з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 13 січня 2009 року між ВАТ «Ощадбанк» в особі завідувача ТВБВ № 10020/0326 філії-Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» ОСОБА_2, яка діяла на підставі довіреності №3737 від 27 травня 2008 року та ОСОБА_3 укладено Договір №765 на вклад «строковий пенсійний Ощадного банку» для фізичної особи, відповідно до якого вкладник вносить, а Банк приймає на депозитний рахунок №765 на умовах цього Договору.

Відповідно до матеріалів справи даний договір був укладений в двох примірниках, однак в примірнику, який було видано на руки ОСОБА_3 сума депозитного вкладу зазначена в розмірі 60000 грн.00 коп. і йому видано ощадну книжку в якій сума вкладу також зазначена 60000 грн.00 коп. При цьому, зі сторони банку надано примірник вказаного договору, який повинен зберігатися в установі банку в якому сума депозитного вкладу зазначена в розмірі 30000 грн.00 коп. та надано заяву на переказ готівки № 3 в якій також зазначена сума в розмірі 30000 грн.00 коп. внесена ОСОБА_3 для відкриття рахунку.

03.08.2010 року на підставі заяви ОСОБА_3 ТВБВ № 10020/0326 філії - Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк», яке розташоване за адресою: м. Харків, вул. Слов'янська, № 4 повернуло йому кошти, внесені на депозит за Договором № 765 від 13.01.2009 року у розмірі 30 000 грн.00 коп.., при цьому, ним до установи банку було надано № 765 від 13.01.2009 року на депозитну суму в розмірі 60000 грн.00 коп.. Однак, і проти цього не заперечують сторони по справі йому було відмовлено в видачі іншої суми, так як банком було зазначено, що сума в розмірі 60000 грн.00 коп. по договору № 765 від 13.01.2009 року до установи банку не надходила.

Відповідно до вироку Ленінського районного суду м.Харкова від 04.06.2013 року ОСОБА_2 була засуджена за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 191 ч.5,191 ч.3,366 ч.1,366 ч.2 КК України. І згідно ухвали судової колегії судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області від 24.12.2013 року вирок суду віл 04.06.2013 року в частині засудження та призначення покарання ОСОБА_2 залишений без змін і на даний час набрав законної сили .З тексту вказаного вироку вбачається, що ОСОБА_2 засуджено, за привласнення чужого майна, шляхом зловживання посадовою особою своїм службовим становищем в особливо великих розмірах, з привласненням та розтратою чужого майна,яке було ввірено особі шляхом зловживання службовим становищем, вчинене повторно та в складанні та видачі посадовою особою завідомо неправдивих документів, а також в складанні і видачі посадовою особою завідомо неправдивих документів, що спричинило тяжкі наслідки.

Згідно ст.61 ЦПК України обставини, встановленні судовим рішенням у кримінальній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 328728 ОСОБА_3 помер 28.11.2011 року і його єдиним спадкоємцем стала позивач ОСОБА_1.

Однак, зі сторони позивач до суду не було надано доказів, які б підтвердили факт того, що на даний час ОСОБА_1 вступила в право спадкування після смерті її чоловіка ОСОБА_3 і їй видано свідоцтво про спадщину.

У зв»язку з чим , суд ставиться критично до посилань представника позивача в частині того, що ОСОБА_1 є законним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 .

В судовому засідання представник позивача посилався на той факт, що саме діями банку була спричинена матеріальна та моральна шкода позивачу ОСОБА_1, так як ОСОБА_3 добросовісно виконав усі умови договору, однак банк до теперішнього часу не тільки не видав грошові кошти в розмірі 17,5% річних, однак і не повернув внесені ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 30000,00 гривень.

Однак, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 не отриманої суми внеску в розмірі 30000 грн.00 коп. не підлягає задоволенню, так як на даний час ОСОБА_1 не є законним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3, так як на даний час не вступила у право спадкування у встановленому законом порядку.

При цьому, зі сторони представника позивача було надано розрахунок майнової шкоди, спричиненої відповідачем неналежним виконанням договору № 765 від 13.01.2013 року, відповідно до якого сума невиплачених відсотків, виходячи з суми вкладу, яка на думку представника позивача незаконно не повернута позивача ОСОБА_1З складає 27810 грн.00 коп.

Однак, з уточненої позовної заяви вбачається, що позивачем ОСОБА_1 сума , яку вона просить стягнути з відповідача за не отримані відсотки за пять років і два місяці, а саме за період з 31.03.2009 року по березень 2014 року зазначена в розмірі 28302 грн. 06 коп.. При цьому, в судовому засіданні представником позивача не була конкретизована сума, яка саме на думку позивача ОСОБА_1З підлягає до стягненню з відповідача. Зі сторони суду представнику позивача з метою виконання вимог ст. 31 ЦПК України, було запропоновано уточнити позовні вимоги, так як позиція позивача може погіршиться, однак представником позивача дана пропозиція була проігнорована.

Також, судом не може бути прийняти до уваги розрахунок майнової шкоди, так як він складений без додержання певних умов, а саме не спеціалістом в галузі економіки, і в ньому відсутні посилання взагалі, якою особою він був складений.

Таким чином, суд вважає, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача не отриманої суми відсотків також не підлягає задоволенню.

Крім того, суд вважає необхідним відмовити позивачу ОСОБА_1З в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача, суми в розмірі 20000 грн.00, у відшкодування, спричиненої моральної шкоди.

Відповідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з душевними стражданнями, яких фізична особа зазнала з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.

Представником позивача, в судовому засіданні зазначалось, що всі дані судові процеси погано впливають на здоров»я позивача ОСОБА_1, її чоловік ОСОБА_3 помер, і ОСОБА_1З вважає, що саме ця ситуація підкосила його здоров»я, що також завдало їй не мало страждань. Також , вона переживає, що хтось користується її грошима.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 обовязковому зясовуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Крім того, відповідно до ст.1230 ч.3 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя.

Таким чином, суд вважає, що зі сторони позивача не доведено неправомірність дій відповідача, суд не вбачає підстав для відшкодування моральної шкоди, бо в контексті ст. 1167 ЦК однією з підстав, необхідних для притягнення особи до відповідальності за завдану моральну шкоду, є наявність саме неправомірних дій. В даному випадку неправомірність діянь вбачається в діях ОСОБА_2, а не у відповідача філії-Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк», який також через неправомірність дій ОСОБА_2 постраждав.

Стосовно, посилань позивача по зустрічному позову в частині того, що депозитний договір № 765 від 13.01.2013 року укладений між ВАТ «Ощадбанк» в особі завідувача ТВБВ № 10020/0326 філії-Харківське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» ОСОБА_2, яка діяла на підставі довіреності №3737 від 27 травня 2008 року та ОСОБА_3 на суму 60000 грн. 00 коп. є не дійсним, у звязку з тим, що укладений з порушенням вимог ст. 232 ЦК України, якою передбачено, що правочин, який вчинений внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною визнається судом недійсним, не може бути прийняті судом до уваги.

Так як, як вбачається з тексту вироку суду від 04.06.2013 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 кошти в розмірі 60000 грн.00 коп., видала йому на руки посвідчену та підписану і завірену печаткою банку квитанцію та копію договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 на момент укладання депозитного договору не було відомо про злочиний намір ОСОБА_2. Також , при проведенні досудового слідства по кримінальні справі відносно ОСОБА_2 ОСОБА_3 було визнано потерпілим, цей факт дає суду підстави вважати, що при проведенні досудового слідства не було встановлено будь якої домовленості між ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Крім того, з тексту вироку від 04.06.2013 року вбачається, що ОСОБА_2 свою вину по епізоду ОСОБА_3 визнала в повному обсязі, що спростовує посилання представників позивача по зустрічному позову про домовленість між нею та ОСОБА_3 при укладанні депозитного договору № 765 від 13.01.2009 р. І відповідно до вимог ст.. 61 ЦПК України обставини, встановленні судовим рішенням у кримінальній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ.

В силу ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним відмовити як позивачу по основному позову ОСОБА_1 так і позивачу по зустрічному позову філії Харківське обласне управління ВАТ " Державний ощадний банк» в задоволені вимоги про стягнення витрат пов»язаних з даною справою та судових витрат.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 27, 31, 60, 61,88, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст.232, 1230, 1166,1167, України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до філії Харківське обласне управління ВАТ " Державний ощадний банк", третя особа: ОСОБА_2 про стягнення з філії Харківське обласне управління ПАТ « Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 30000 грн.00 коп., а також не отримані відсотки за пять років два місяці за період з 13.01.2009 року по березень 2014 року в сумі 28302 грн. 06 коп., всього в сумі 58302 грн. 06 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, 20000 грн.00 коп. у відшкодування моральної шкоди та 300 грн.00 коп. і 3000 грн.00 коп. за отриману юридичну допомогу відмовити .

В задоволенні позовних вимог по зустрічному позову Публічного акціонерного товариства « Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2,ОСОБА_1 про визнання недійсним договір № 765 на вклад « Строковий пенсійний Ощадного Банку» для фізичної особи від 13.01.2009 року на суму 60000 грн. 00 коп. та стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ « Ощадбанк» в особі філії Харківське обласне управління АТ « Ощадбанк» суми сплаченого судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. відмовити.

Рішення по справі може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя О. І. Клименко