ухвала

24 жовтня 2014 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., розглянувши позовну заяву Обслуговуючого кооперативу «Севастопольський» до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нежилими приміщеннями, примусовому виселенні та стягненні з ОСОБА_2 грошової компенсації за користування цими приміщеннями за період з 15.02.2011 по 15.11.2014, -

встановив:

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Так, 15.09.2010 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва задоволено позовні вимоги Обслуговуючого кооперативу «Севастопольський» (далі - ОК «Севастопольський») до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями, які належать ОК «Севастопольському», а саме - об`єктом адміністративного призначення №ПО-2/791, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1, і одночасно зобов`язано відповідача звільнити це приміщення і вивезти з нього своє майно (дані чи набуло рішення чинності в матеріалах позовної заяви відсутні)

15.02.2011 рішенням Солом`янського районного суду м. Києва, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.09.2011 року, за ОК «Севастопольський» визнано право власності на нежитлове приміщення - об`єктом адміністративного призначення №ПО-2/791, площею 58,62 кв. м, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1.

09.09.2013 рішенням Солом`янського районного суду м. Києва, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.10.2013 року, задоволено позовні вимоги ОК «Севастопольського» до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нежилим приміщенням - об`єктом адміністративного призначення №ПО-2/791, площею 58,62 кв. м, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1, та зобов`язано відповідача звільнити це приміщення.

30.07.2014 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва було встановлено, що вищезазначене рішення суду від 09.09.2013 державним виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві в рамках виконавчого провадження виконати неможливо, оскільки згідно з наданим поповерховим планом на будівлю від 30.04.2009 року по АДРЕСА_1 під №ПО-2/791 значиться приміщення площею 6,6 кв. м, а не 58,62 кв. м, як зазначено в самому рішенні, і станом на 15.01.2014 боржник не чинить перешкод у користуванні ОК «Севастопольський» зазначеним приміщенням.

Крім того, під як вбачається з листа начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві від 26.09.2014 року в рамках виконавчого провадження по виконанню вищезазначеного рішення суду було розглянуто документи, надані сторонами виконавчого провадження. Так, ні одна зі схем, наданих державному виконавцеві не співпадають з резолютивною частиною виконавчого документа, тобто у виконавчому листі зазначено «звільнити нежиле приміщення - об`єкт адміністративного призначення №ПО-2/791, площею 58,62 кв. м, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1, та зобов`язати ОСОБА_2 звільнити це приміщення та не чинити перешкод у користуванні ним ОК «Севастопольським». Проте, і стягувач, і боржник надали схеми нежилого приміщення №ПО-2/791, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1, які мають різну площу, яка також не співпадає із зазначеною вище площею в рішенні суду. Так, по документам ОСОБА_2 - це 6,6 кв. м, а по схемі ОК «Севастопольський» - це 81,22 кв. м, остання - без інвентарного номеру, що не дає можливості державному виконавцеві встановити, який саме номер має нежитлове приміщення та яке саме приміщення необхідно зобов`язати звільнити ОСОБА_2

Так, позивач зазначає, що у зв`язку з тим, що вищезазначені рішення судів не виконані, а виконавче провадження закрито, його право все одно залишається порушеним. Звернувшись до Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві, останнє рекомендувало позивачу знову звернутися до суду.

Згідно п.2 ч.2 ст.122 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження, якщо є таке, що набрало законної сили рішення суду. Проте, як вбачається з матеріалів позовної заяви рішенням суду від 15.02.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.09.2011 року, за ОК «Севастопольський» визнано право власності на нежитлове приміщення - об`єктом адміністративного призначення №ПО-2/791, площею 58,62 кв. м, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1. Таке рішення в розумінні цивільного законодавства України є правовстановлюючим документом, який засвідчує право власності на спірне приміщення площею саме 58,62 кв. м (дані про реєстрацію такого права власності у встановленому законом порядку в матеріалах справи відсутні)

Натомість, позивач 23.10.2014 знову звертається до Солом`янського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нежилими приміщеннями, які знаходяться за тією ж адресою, але вже додаючи, що площа їх становить 82,8 кв. м (в т. ч. площа підвальних приміщень 55,7 кв. м), при цьому знов-таки стверджуючи, що вони належать позивачу. Однак, всупереч імперативним положенням п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України не зазначає доказів на підтвердження цього (належність на праві власності нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_1 площею 82,8 кв. м, із відповідною їх реєстрацією у встановленому законом порядку, із зазначенням конкретного інвентарного номеру приміщення, що дало б можливість встановити, який саме номер має нежитлове приміщення та яке саме приміщення необхідно зобов`язати звільнити відповідача. В даному аспекті суд звертає увагу позивача на неприпустимість конкретизації приміщення шляхом зазначення «між гаражними боксами 734-760»)

Крім того, всупереч п. п. 5, 6 ч.2 ст.119 ЦПК України позивач при викладі обставин, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги не зазначає доказів або не наводить підстав для звільнення від доказування того, що відповідач не звільнив нежилі приміщення, зазначені у вищезазначеному рішенні суду від 15.02.2011 року (зважаючи на лист начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві від 26.09.2014 року про те, що приміщення звільнено), а також що він, за твердженням позивача, протиправно займає та використовує ті частини приміщення, про які зазначено в резолютивній частині позову.

Таким чином, позивачу слід привести свою позовну заяву в цій частині у відповідність із нормами ч.2 ст.119 ЦПК України.

Щодо вимоги про стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації за користування цими приміщеннями за період з 15.02.2011 по 15.11.2014, то по-перше, звертає на себе увагу період стягнення, тобто вимога на майбутнє (середина листопада 2014, враховуючи час звернення до суду - жовтень 2014). По-друге, позивач також порушуючи п.6 ч.2 ст. 119 ЦПК України, не зазначає доказів на підтвердження того, що протягом зазначеного періоду відповідач користувався спірним приміщенням, також не надається розрахунок даної заборгованості, взагалі незрозуміло з чого виходив позивач, стверджуючи про те, що саме така сума заборгованості утворилася.

Також заслуговують на увагу і порушення позивачем п.4 ч.2 ст.119 ЦПК України в частині не зазначення ціни позову. Так, згідно ст. 80 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується.

Дотримання вимог статей 119-120 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки позову і долучених до нього матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду. Позовна заява не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог, викладених у ст. ст. 119, 120 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо ж позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає всі вимоги, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.119-121 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Обслуговуючого кооперативу «Севастопольський» до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нежилими приміщеннями, примусовому виселенні та стягненні з ОСОБА_2 грошової компенсації за користування цими приміщеннями за період з 15.02.2011 по 15.11.2014 - залишити без руху.

Роз'яснити позивачеві, що зазначені в ухвалі недоліки ним можуть бути усунені протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо у встановлений строк виявлені недоліки не будуть усунуті, заява буде вважатись неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.С. Кицюк