ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/9551/13-ц
Провадження № 2/210/37/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"20" березня 2014 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

в складі:

головуючого Костенко В. В.

при секретарі Панчук О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Дзержинсько'і районної у місті ради про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту належності особі правовстановлюючого документу, визнання права власності в порядку спадкування, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, звернувшись до суду із вищеназваним позовом, посилається на ті обставини, що 20 січня 2013 року помер ОСОБА_3. За свого життя ОСОБА_3 склав заповіт, відповідно до якого, він на випадок його смерті зробив таке розпорядження: усе належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, усі майнові права та обовязки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обовязки, які належатимуть йому на день смерті, він заповів позивачці. Заповіт було посвідчено ОСОБА_4, приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №1867.

Після смерті ОСОБА_3 позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріус постановою б/н б/дати (направленої позивачеві із супровідним листом за №254/02-31 від 22.07.2013р.) відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки в правоустановчому документі було зазначене прізвище спадкодавця з помилкою: а саме не ОСОБА_3, а ОСОБА_5; неможливо встановити родинні відносини між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, померлою співвласницею нерухомого майна; в право встановлювальному документі не визначені частки померлих у спільній сумісній власності на квартиру.

Позивачка вважає, що під час оформлення документів була допущена помилка в частині зазначення прізвища спадкодавця. Так, ОСОБА_3 одружився із ОСОБА_7 1 вересня 1971 року, прізвища подружжя було зазначено російською мовою «Кожанови», в подальшому подружжя отримало свідоцтво про право на житло на квартиру АДРЕСА_1 і в свідоцтві їх прізвища були зазначені як «Кожанови», паспорт ОСОБА_3 отримав на прізвище «Кожанов», а його дружина як «Кажанова», тому саме з цієї помилки вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину.

В частині відмови нотаріуса, що неможливо встановити родинні відносини між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, померлою співвласницею нерухомого майна позивач зазначає, що вона надавала нотаріусу свідоцтво про шлюб між цими особами, копію цього свідоцтва додає і до позову. Отже факт родинних відносин підтверджується даним документом.

За свого життя ОСОБА_3 та ОСОБА_7 були власниками квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на житло та технічним паспортом на квартиру.

ОСОБА_7 померла 7.06.2011р., що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого додається до даного позову.

ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину, оскільки після смерті ОСОБА_7 продовжував проживати в спадковій квартирі, користувався всіма речами, є власником іншої ? частини квартири, від прийняття спадщини не відмовився.

За таких обставин вбачається, що спадковим майном в даному випадку є квартира АДРЕСА_1, в якій ? частини квартири належала ОСОБА_7 та ? частина ОСОБА_3 (частки співвласників в спільній сумісній власності є рівними), належна ОСОБА_7 частина квартира перейшла до ОСОБА_3 внаслідок фактичного прийняття ним спадщини.

На підставі викладеного, позивачка вимушена звернутися до суду та просить суд встановити факт родинних відносин та визнати за нею право власності на квартиру.

Позивачка до судового засідання не зявилася, однак надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягала та просила суд задовольнити їх.

Представник відповідача до судового засідання не зявився, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив суд винести рішення відповідно чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою сторін до судового засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

20 січня 2013 року помер ОСОБА_3 ( а.с. ).

За свого життя ОСОБА_3 склав заповіт, відповідно до якого він на випадок його смерті зробив таке розпорядження: усе належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, усі майнові права та обовязки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обовязки, які належатимуть йому на день смерті, він заповів позивачці. Заповіт було посвідчено ОСОБА_4, приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №1867 ( а.с. )

Після смерті ОСОБА_3 позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріус постановою б/н б/дати, направленої позивачеві із супровідним листом за №254/02-31 від 22.07.2013р. відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки в право встановлювальному документів зазначене прізвище спадкодавця з помилкою: а саме не ОСОБА_3, а ОСОБА_5; неможливо встановити родинні відносини між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, померлою співвласницею нерухомого майна; в право встановлювальному документі не визначені частки померлих у спільній сумісній власності на квартиру ( а.с. ).

Дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що під час оформлення документів була допущена помилка в частині зазначення прізвища спадкодавця.

Так, згідно свідоцтва про одруження серії 1-АБ № 185305 ОСОБА_8 одружився із ОСОБА_9 1 вересня 1971 року і після реєстрації шлюбу подружжям прийняте спільне прізвище « Кожанови», яке було зазначено російською мовою ( а.с. ).

Відповідно до свідоцтва свідоцтво про право на житло від 07.07.1995 року , а саме: на квартиру АДРЕСА_1 її власниками були зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_9 ( а.с. ).

ОСОБА_7 померла 7.06.2011р., що підтверджується свідоцтвом про смерть ( а.с. )

ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину, оскільки після смерті ОСОБА_7 продовжував проживати в спадковій квартирі, користувався всіма речами, є власником іншої ? частини квартири, від прийняття спадщини на підставі ст.1273 ч.1 КК України не відмовився.

На підставі ст.ст.316, 317 ЦК України (2004 року) право власності - це право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно до вимог ст.ст. 355, 357, 364, 370 ЦК України (2004 року) майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

У судовому засіданні не було надано доказів того, що за життя померлих між ними укладався письмовий договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна.

За таких обставин вбачається, що спадковим майном в даному випадку є квартира АДРЕСА_2, в якій ? частини квартири за життя належала ОСОБА_7 та ? частина ОСОБА_3 Належна ОСОБА_7 частина квартира перейшла до ОСОБА_3 внаслідок фактичного прийняття ним , як спадкоємцем першої черги ( ст.1261 ЦК України) спадщини відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України.

Позивач , як спадкоємиця за заповітом, на підставі ст.1268 ЦК України прийняла спадщину у встановлений законом строк.

Згідно відомостей , наданих на запит суду нотаріусом ОСОБА_4, спадкова справа після смерті ОСОБА_7 не заводилась, заповіт , за життя ОСОБА_3 не скасовувався і на момент його смерті є чинним, крім ОСОБА_2 інші особи у встановлений законом строк не звертались з питання прийняття спадщини чи видачі свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, суд вважає, що позивач ОСОБА_2 має право на спадкування за заповітом згідно із ст.ст.1222, 1223 ЦК України та визнає за нею право власності на спадкове майно, яке складається із квартири АДРЕСА_2.

На стягненні на її користь понесених судових витрат позивач не наполягає.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 82, 88, 212-215 ЦПК України, ст.126 ЗК України, ст.ст. 319, 376 ЦК України , суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до виконавчого комітету Дзержинсько'і районної у місті ради про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту належності особі правовстановлюючого документу, визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, визначивши, що ОСОБА_3, померлий 20 січня 2013 року та ОСОБА_7, померла 7 червня 2011 року, за свого життя були чоловіком та дружиною.

Встановити факт належності правовстановлюваючого документу- свідоцтва про право на житло від 07 липня 1995 року, виданого Криворізьким коксохімічним заводом імені Коротченка, житловим відділом, на квартиру АДРЕСА_3 - ОСОБА_3 та ОСОБА_7.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом на однокімнатну квартиру, загальною площею 36,50 кв.м, що розташована за адресою АДРЕСА_4, яка залишилася після смерті ОСОБА_10, померлого 20 січня 2013 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу апеляційної скарги протягом 10 днів із дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні при його проголошенні у той же строк із дня отримання його копії.

Суддя: В. В. Костенко