АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/826/14 Справа № 2/205/1749/13 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року м. Дніпропетровськ

20 січня 2014 року колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Лаченкової О.В.

суддів Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі Видюковій Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування за законом за правом представлення,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування за законом за правом представлення.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково. Визнано недійсним свідоцтво № 836/2008 про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлого 20 лютого 2008 року, на квартиру № 230, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, житловий масив Комунар, будинок 3-в, яке видане 24 лютого 2010 року державним нотаріусом Другої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зареєстровано у реєстрі за номером 1-64.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 лютого 2008 року помер ОСОБА_5 (а.с. 19). На підставі договору купівлі-продажу, від 29.07.2004 року ОСОБА_5 належала квартира № 230, що знаходиться в за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Комунар, буд. 3-в (а.с.45).

04 червня 2008 року відповідачка ОСОБА_7 подала заяву до Другої ОСОБА_4 нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом, яка складається з квартири № 230 в будинку № 3-в по ж/м Комунар в м. Дніпропетровську (а.с. 38).

24 лютого 2010 року державним нотаріусом Другої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори ОСОБА_6 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 836/2008, яке зареєстровано у реєстрі за № 1-64, яким посвідчено, що на підставі заповіту, посвідченого Першою ОСОБА_4 державною нотаріальною конторою від 06.02.1998 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-595, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 20 лютого 2008 року є ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3. Спадкове майно на яке видано свідоцтво складається з квартири № 230, що знаходиться в за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Комунар, буд. 3-в (а.с.6)

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2013 року визначений ОСОБА_8 додатковий строк подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, померлого 20 лютого 2008 року один місяць з дня набрання рішення законної сили (а.с. 60).

19 березня 2013 року позивачка ОСОБА_3 подала заяву до Другої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом після смерті діда ОСОБА_5, померлого 20 лютого 2008 року (а.с. 59).

Ухвалою Колегії судів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2013 року Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2012 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини скасовані, справа направлена до суду першої інстанції на новий розгляд (а.с. 83-84).

ОСОБА_3 являлася рідною онукою ОСОБА_5, померлого 20 лютого 2008 року, оскільки являлася донькою його сина ОСОБА_9, який помер 16 серпня 1997 року (а.с. 16, 17, 18, 111).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції вірно виходив з того, що зі змісту заповіту ОСОБА_5 від 06.02.1998 року вбачається, що заповідач розпорядився на випадок своєї смерті лише щодо частини належної йому квартири АДРЕСА_1. При цьому, із змісту заповіту не вбачається, що заповідач зробив будь-які інші розпорядження щодо іншого майна, в тому числі й майна, яке б належало йому на момент смерті. За таких обставинАДРЕСА_2 в будинку № 3в по ж/м Комунар в м.Дніпропетровську, яка належала ОСОБА_5 на день його смерті, не охоплена змістом його заповіту від 06.02.1998 року.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як зазначено в ст. 303 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках встановлених законом.

Встановивши наявність правових підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання недійсним свідоцтво № 836/2008 про право на спадщину за заповітом видане 24 лютого 2010 року державним нотаріусом Другої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зареєстрованим у реєстрі за номером 1-64, через те, що видаючи спірне свідоцтво про право на спадщину за заповітом, державний нотаріус Другої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори ОСОБА_6 не виконав належним чином вимог п. 214 вищезазначеної Інструкції і не перевірив склад спадкового майна, на яке видавав свідоцтво, внаслідок чого у спірному свідоцтві про право на спадщину за заповітом зазначене майно, яке не зазначено у заповіті спадкодавця ОСОБА_5 від 06.20.1998 року і на яке не поширюється дія його заповіту, на підставі якого спірне свідоцтво видавалося. Отже, спірне свідоцтво про право на спадщину за заповітом не відповідає заповіту на підставі якого воно видано.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири, суд дійшов висновку про те, що заявлені передчасно, оскільки у разі визнання спірного свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, позивачка ОСОБА_10 має можливість реалізувати своє право на спадкування зазначеної частини квартири, відповідно до ст. ст. 1268-1272 ЦК України в порядку нотаріального провадження.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання на ОСОБА_3 права власності на спадщину за законом, оскільки дане питання вирішується державним нотаріусом під час розгляду заяви про прийняття спадщини законом.

Доводи апеляційної скарги щодо допущення судом першої інстанції неповноти та необ`єктивність при дослідженні доказів є безпідставними, оскільки суд першої інстанції дав оцінку наданим сторонами доказам відповідно до ст.212 ЦПК України. До компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційний суд на підставі ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313,314,315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді