Справа № 495/6927/13-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

26 лютого 2014 року
м.
Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області

в складі: головуючої одноособово судді
Чебан Н.В.

при секретарі - Ткаченко
О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Білгород-Дністровський
Одеської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 30 серпня 2013 року звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,
посилаючись на те, що 04.03.2010 року між нею
та відповідачкою був укладений договір
позики, відповідно до умов якого
ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти у
розмірі 9000 грн. та 850 доларів США. В
підтвердження своїх вимог позивачка
послалася на розписку, яка була
написана особисто відповідачкою.
Терміном повернення позики було
визначено 01.09.2010 року. Оскільки за весь
час відповідачкою було повернуто лише
700 грн., ОСОБА_1, уточнивши в судовому
засіданні свої позовні вимоги
остаточно просила суд, стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу з
урахуванням курсу доларів США за
офіційним курсом НБУ, а саме з
урахуванням відсотків за користування
коштами, та часткового погашення боргу
у розмірі 700 грн. просила стягнути
загальну суму боргу у розмірі 17772 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримала та просила
суд його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти
задоволення позову заперечувала,
посилаючись на те, що дійсно на вимогу
позивача вона написала розписку,
оскільки між ними були грошові
зобов'язання, однак за розпискою від 01
веренся 2010 року ніяких коштів вона не
отримувала, а тому вважає позовні
вимоги безпідставними.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи та всі
надані докази, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що 04 березня 2010 року
ОСОБА_2 взяла у ОСОБА_4 грошові кошти в
розмірі 9 тисяч гривень та 850 доларів
США для розвитку бізнесу та
зобов'язалася їх повернути 01.09.2010 року,
що підтверджується письмовою
розпискою (а.с. 4).

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4, 17.08.2012 року звернулася до
Білгород-Дністровського МВ ГУМВС
України в Одеській області щодо
неправомірних дій ОСОБА_2, на що листом
№ 51/29049 від 23.08.2012 року начальника
Білгород-Дністровського МВ ГУМВС
України в Одеської області їй було
запропоновано звернутися до суду,
оскільки з даного факту вбачається
цивільно-правові відносини (а.с.5).

У своєму позові ОСОБА_1 вказує, що
неодноразово зверталася до
відповідачки з приводу повернення
коштів, але за весь час відповідачкою
було повернуто грошові кошти лише у
розмірі 700 грн.

Станом на час звернення з позовом до
суду - 30.08.2013 року, борг відповідачкою
повернуто не було.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Суд вважає неспроможними посилення
ОСОБА_2 щодо безгрошовості за вказаною
розпискою, оскільки належних та
допустимих доказів відповідачем до
суду не надано. Натомість у зазначеної
розписки відповідачкою вказано, що
вона отримала грошові кошти для
розвитку бізнесу, справжність
написання якою сторонами не
заперечується.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статей 58, 59 ЦПК
України докази мають бути належними та
допустимими.

Таким чином суд приходить до висновку,
що в судовому засіданні факт передання
позикодавцем визначеної грошової суми
позичальнику знайшло своє
підтвердження.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно ст. 524 ЦК України,
зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України - гривні.
Сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України,
грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Згідно із даних НБУ, комерційний курс
купівлі американського долара США до
гривні станом на 26 лютого 2014 року
становить 9,42 грн., а отже сума
заборгованості складає - 850 доларів США
х 9,42 = 8007 гривень + сума грошових коштів
у гривневому еквіваленті у розмірі 9000
грн, а усього=17007 грн. З урахуванням
сплачених відповідачкою 700 грн. боргу,
сума становить 17007-700=16307 грн.

Що стосується позовних вимог про
стягнення процентів за користування
чужими коштами суд приходить до
наступного.

У відповідності до ст. 536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.

У сенсі розуміння ч.1 ст. 1048 ЦК України,
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Отже судом встановлено , що у договорі
розмір процентів не визначений,
середня облікова ставка НБУ за період
з 01.09.2010 року по 26 лютого 2014 року
становить ~ 7,5 % річних, період
користування чужими грошовими коштами
становить 1246 днів, а отже сума
процентів за період користування
чужими грошовими коштами підлягає
стягненню у розмірі 4175 грн. = (16307грн. х
7,5 % : 365 днів х 1246 днів).

У сенсі розуміння до ч.1 ст.11 ЦПК
України, зокрема, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб ,
поданим відповідно до цього Кодексу в
межах заявлених ними вимог.

В судовому засіданні представник
позивача наполягала на стягненні
відсотків за користування грішми лише
у розмірі 1422 грн., тому суд, не виходячи
за межі позовних вимог вважає за
доцільне стягнути з ОСОБА_2 суму
відсотків за користування чужими
коштами у розмірі 1422 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а
саме про стягнення з ОСОБА_2 суми
основного боргу у розмірі 16307 грн.,
відсотків за користування чужими
коштами у розмірі 1422 грн., а всього
стягнення заборгованості у розмірі 17729
грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, ст. ст. 524,533, 536,1046, 1047-1049 ЦК
України, -

В И Р І Ш И В

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2 суму
боргу у розмірі 17729 грн., яка
складається із:

- 16307 грн. - основного богу;

- 1422 грн. - проценти за користування
чужими коштами.

Рішення суду набирає законної сили
через десять днів з моменту його
проголошення.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через Білгород-Дністровський
міськрайонний суд Одеської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя:

Н.В.Чебан