Справа № 160/683/14-ц
Провадження № 2/160/194/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року.
смт. Локачі

Локачинський районний суд Волинської
області

у складі: головуючого - судді Корнелюка
В. С.,

за участю: секретаря - Гупалик
А.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника
позивачів - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в селищі Локачах

цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права
власності на спадкове майно та
встановлення частки в житловому
будинку,

в с т а н о в и в :

6 жовтня 2014 року позивачі звернулись з
даним позовом до суду.

Позовні вимоги мотивують тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5, який
приходився позивачу ОСОБА_1 - чоловіком,
а позивачу ОСОБА_4 - батьком.

Після смерті спадкодавця відкрилась
спадщина на майно, житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
Волинської області.

Крім позивачів право на спадщину має
дочка спадкодавця ОСОБА_3 Однак, вона не
подавала до нотаріальної контори заяви
про прийняття спадщини і не бажає цього
робити в майбутньому.

Інших осіб, які б претендували на
спадкове майно немає.

Просять визнати:

- за ОСОБА_1 право власності на 14 частки
житлового будинку з господарськими
будівлями та надвірними спорудами,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1
Волинської області;

- за ОСОБА_4 право власності на 14 частки
житлового будинку з господарськими
будівлями та надвірними спорудами,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1
Волинської області.

Позивач ОСОБА_1 просить встановити
належність їй 12 частки спірного
житлового будинку, який розташований
за адресою: АДРЕСА_1 Волинської області.

У судовому засіданні позивач та
представник позивачів підтримали
позовні вимоги із підстав, зазначених у
позовній заяві та представник
позивачів пояснив, що після смерті
спадкодавця залишився житловий
будинок з господарськими спорудами та
будівлями, який належав йому. Дочка
спадкодавця не подавала заяви про
прийняття спадщини і не претендує на
частку в спадщині, а тому позивачі як
єдині спадкоємці за законом мають
право на неї. Оскільки ОСОБА_5 не мав
усіх правовстановлюючих документів на
житловий будинок, то вони не можуть
оформити всі необхідні документи по
спадковому майну на себе.

Просять позов задовольнити.

Відповідач позов визнала та пояснила,
що вона є дочкою спадкодавця, однак на
спадкове майно не претендує.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року, що підтверджується свідоцтвом
про смерть (а.с.5).

Відповідач не подавала до нотаріальної
контори заяви про прийняття спадщини і
не бажає цього робити в майбутньому.

Факт родинних відносин позивачів і
спадкодавця підтверджується копіями
свідоцтва про народження позивача
ОСОБА_4, свідоцтва про одруження
позивача ОСОБА_1 (а.с. 13, 16).

Факт належності будинку ОСОБА_5
підтверджується довідкою
Локачинської селищної ради (а.с. 6),
рішенням про виділення земельної
ділянки під забудову (а.с. 7), планом
забудови (а.с. 8), актом про відведення
земельної ділянки для будівництва (а.с.
9), актом прийому в експлуатацію
індивідуального домоволодіння (а.с. 10).

Факт належності прийняття спадщини
позивачами також підтверджується
копією погосподарської книги та заявою
ОСОБА_1 (а.с. 20-22, спадковою справою №
50/1989).

Інших осіб, які б претендували на
обов'язкову частку в спадковому майні
судом не встановлено.

Відповідно до постанови ПВСУ від 30.05.2008
N 7 "Про судову практику у справах про
спадкування", у разі відкриття спадщини
до 1 січня 2004 року застосовується чинне
на той час законодавство, зокрема,
відповідні правила Цивільного кодексу
Української РСР, у тому числі щодо
прийняття спадщини, кола спадкоємців
за законом. У разі коли спадщина, яка
відкрилася до набрання чинності ЦК
України і строк на її прийняття не
закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові
відносини регулюються цим Кодексом.

Враховуючи, що після смерті ОСОБА_5,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року відкрилась
спадщина. Відповідач ОСОБА_3 не
подавали до нотаріальної контори заяви
про прийняття спадщини та не претендує
на неї, а позивачі, проживаючи у
спадковому будинку прийняли спадщину,
тому в даному рішенні слід
застосовувати відповідні правила
Цивільного кодексу Української РСР.

Згідно із ст. 524 ЦК УРСР,
спадкоємство здійснюється за законом і
за заповітом. Спадкоємство за законом
має місце, коли і оскільки воно не
змінено заповітом.

Згідно із ст. 548 ЦК УРСР, для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Не
допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається,
що спадкоємець прийняв спадщину якщо
він фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном, або якщо
він подав державній нотаріальній
конторі за місцем відкриття спадщини
заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ч.2 ст. 553 ЦК УРСР,
вважається, що відмовився від спадщини
також той спадкоємець, який не вчинив
жодної з дій, що свідчать про
прийняття спадщини.

Такими чином, суд, вважає, що, оскільки
на момент відкриття спадщини
спадкодавцеві ОСОБА_5, належав на праві
власності спірний будинок, то суд
дійшов висновку, що право власності на
це спадкове майно, в розмірі по 14 частці
кожному, переходить до позивачів як
спадкоємців за законом першої черги
спадковості, які прийняли спадщину
фактично вступивши в управління та
володінням спадковим майном.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Згідно із ст. 63 СК України, дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Як вбачається із матеріалів справи
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували свій
шлюб 7 листопада 1965 року. Рішення про
виділення земельної ділянки під
забудову було надано 17 лютого 1971 року, а
їх спільний побудований будинок по
АДРЕСА_1 прийнятий в експлуатацію 26
грудня 1975 року, тобто будинок подружжям
ОСОБА_5 було набуто за час шлюбу.

Враховуючи, що даний будинок є майном,
набутим подружжям за час шлюбу, він
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності, а
оскільки дружина та чоловік мають
рівні права на володіння, користування
і розпоряджання майном, що належить їм
на праві спільної сумісної власності,
то суд вважає, що 1/2 частки будинку по
АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_1 як
одному з подружжя.

Судові витрати залишити за позивачами.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61 ч. 1, 88, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 524, 548, 549, 553 ЦК УРСР, ст.ст.
60, 63 СК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4
частки житлового будинку з
господарськими будівлями та
надвірними спорудами, який
росташований за адресою: АДРЕСА_1
Волинської області та залишився після
смерті чоловіка ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4
частки житлового будинку з
господарськими будівлями та
надвірними спорудами, який
росташований за адресою: АДРЕСА_1
Волинської області та залишився після
смерті батька ОСОБА_5.

Встановити належність ОСОБА_1 на праві
спільної сумісної власності 1/2 частки
житлового будинку з господарськими
будівлями та надвірними спорудами,
який росташований за адресою: АДРЕСА_1
Волинської області.

Рішення набирає законної сили через 10
днів з дня проголошення, у разі подання
апеляційної скарги - після розгляду
скарги апеляційним судом і може бути
оскаржене до Апеляційного суду
Волинської області протягом цього ж
строку шляхом подачі апеляційної
скарги через Локачинський районний
суд. Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя /підпис/

Оригіналу відповідає:

Суддя Локачинського районного суду
Корнелюк В. С.