печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року Печерський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Середи К.О.,

при секретарі - Герасименко М.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання договору
купівлі-продажу квартири в частині
покупця недійсним, визнання права
власності на квартиру,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив
суд визнати договір купівлі-продажу
однокімнатної квартири АДРЕСА_1 від
03.02.2011 недійсним у частині, що
стосується покупця ОСОБА_3; визнати, що
покупцем за договором від 03.02.2011
купівлі-продажу однокімнатної
квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та визнати за
ним право власності на дану квартиру.

Обґрунтовуючи підстави звернення з
даним позовом, позивач посилається на
те, що вказана квартира була придбана
на ім'я його матері ОСОБА_3 у лютому 2011
року за його кошти, які він отримав від
продажу іншої квартири за адресою:
АДРЕСА_2, дані правочини були укладені в
один день. При цьому, в квартирі АДРЕСА_1
позивач проживає постійно і утримує
дане майно, про що свідчать відповідні
квитанції на сплату за
житлово-комунальні послуги.

Представник відповідача проти
задоволення позову не заперечувала,
зазначила, що ОСОБА_3 є матір'ю позивача,
на яку свого часу і була оформлена дана
квартира, кошти за яку були повністю
сплачені її сином ОСОБА_1 Також вказала
на те, що відповідач забезпечена іншим
комфортабельним житлом, ніколи не
проживала і не вважала себе власницею
квартири свого сина.

Заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи та наявні докази, суд
приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено у судовому засіданні,
відповідно до нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
від 03.02.2011, укладеного між ОСОБА_4,
ОСОБА_5, за договором продавці, та
ОСОБА_3, за договором покупець, було
відчужено квартиру АДРЕСА_1, яка на
умовах даного договору перейшла у
приватну власність покупця ОСОБА_3.

У судовому засіданні позивач пояснив,
що також підтвердила представник
відповідача, що квартира була
формально оформлена на відповідача
ОСОБА_3, проте повну вартість квартири
сплатив позивача, який на той час був
пов'язаний кредитними зобов'язаннями і
не бажав оформляти квартиру на своє
ім'я. Доказом його матеріальної
спроможності на купівлю даної квартири
є доданий до матеріалів справи договір
купівлі-продажу іншого нерухомого
майна - квартири за адресою: АДРЕСА_2, за
яким продавцем квартири є саме ОСОБА_1,
даний правочин був укладений в той же
день, після здійснення розрахунку за
договором, отримані кошти були внесені
як плата за квартиру АДРЕСА_1.

Також позивач зазначив, що з першого
дня вважав себе власником квартири,
постійно в ній проживає, сплачує
комунальні платежі, на підтвердження
чого надав для долучення до матеріалів
справи сплачені ним рахунки за
житлово-комунальні послуги.

За клопотанням позивача у судовому
засіданні була допитана в якості
свідка ОСОБА_6, яка показала, що є
сусідкою позивача, після продажу
квартири № 43 її попередніми
власниками, в даній квартирі почав
постійно проживати позивач, який
представився новим власником квартири,
є добрим господарем, допомагає
доглядати за їх квартирою, коли вони з
чоловіком знаходяться у заміському
будинку.

Представник відповідача зазначила, що
ОСОБА_3 ніколи не вважала себе
власницею квартири АДРЕСА_1, яка була
оформлена на її ім'я на прохання сина,
сама забезпечена особистою
комфортабельною квартирою. В свою
чергу, відповідач має особисті сімейні
обставини - спір про поділ спільного
майна подружжя, які змусили позивача
звернутись до суду з даним позовом про
визнання за ним права власності на дане
нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Частина 1 ст. 215 ЦК України передбачає,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно із ст. 235 ЦК України удаваним є
правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Відповідно до вимог ст. 217 ЦК України
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

З огляду на встановлені обставини
справи, наведені положення чинного
законодавства, є всі підстави суду
дійти до висновку, що відповідач ОСОБА_3
не є фактичним покупцем за договором
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

За таких обставин, договір
купівлі-продажу від 03.02.2011 повинен бути
визнаний недійсним у частині, що
стосується покупця, з одночасним
визнанням, що покупцем, а отже і
власником за ним є позивач ОСОБА_1, за
кошти якого і яким фактично була
здійснена купівля даної квартири.

Також, відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України з відповідача підлягає
стягненню судовий збір у розмірі 3654
грн.

Керуючись ч. 3 ст. 203, 217, 235 ЦК України, ст.
ст. 10, 11, 16, 60, 88, 209, 212-215, 223 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
договору купівлі-продажу квартири в
частині покупця недійсним, визнання
права власності на квартиру
задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 03 лютого 2011 року
недійсним у частині, що стосується
покупця ОСОБА_3.

Визнати, що покупцем за договором
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 03
лютого 2011 року і власником даної
квартири є ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 3 654 (три тисячі
шістсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Печерський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
К.О. Середа