АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Лаченкової О.В., Григорченка Е.І.,

при секретарі - Косенко І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання дій такими, що не відповідають чинному законодавству, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року позивач з звернулася до суду з позовом до відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі листів «ОТП Банку» від 20.04.2010 року за вих.№ 370/10 та №371/10 29.06.2010 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 було вчинено два виконавчі написи №5778 та № 5781 відповідно. У листах банку пропонувалося вчинити виконавчі написи на іпотечному договорі та договорі застави автотранспортного засобу і провести стягнення за період з 17.08.2009 по 09.04.2010 року. Вважає, що при вчинені цих написів приватним нотаріусом було допущено цілий ряд порушень ЗУ «Про нотаріат» та інших законів України. Нотаріус не мала права вчиняти виконавчі написи, оскільки кредитний договір № СМ-SМЕ-301/212/2007 року та кредитний договір №СМ-301/254/2008 від 11.06.2008 року, укладений між «ОТП Банком» та позивачем, з яких виникають зобовязання по погашенню заборгованості, не був укладений в нотаріально-посвідченій формі.

Враховуючи вищезазначене, позивач просила суд визнати такими, що не відповідають чинному законодавству дії приватного нотаріуса ОСОБА_3 під час вчинення 29.06.2010 року двох виконавчих написів №5778 та №5781.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2014 року у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 6, 572, 575, 589 ЦК України, ч.1 ст. 590 ЦК України, п. 3 ч. 2 ст. 592 ЦК України, п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України, 626, 627, 629, 651, 653 ЦК України, ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 33, 35 ЗУ «Про іпотеку», ст. 1,49,50,87,88 ЗУ «Про нотаріат», а також виходив з наступного.

Встановлено, що 29.06.2010 приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_3 з внесенням запису до реєстру під № 5778 вчинила виконавчий напис на укладеному позивачем 17.10.2007 договорі № PM-SME301/212/2007 про передачу ЗАТ «ОТП Банк», яке змінило найменування на ПАТ «ОТП БАНК», в іпотеку торгівельного павільйону продовольчих товарів і навісу, розташованих в м. Дніпропетровську на пр. Героїв. 23д, що належать ОСОБА_2

Також, 29.06.2010 приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_3 з внесенням запису до реєстру під № 5781 вчинила виконавчий напис на укладеному позивачем 11.06.2008 договорі № PCL-301/254/2008 про передачу ПАТ «ОТП БАНК» в заставу бежевого легкового автомобіля марки Hyundai Tucson, 2008 року випуску, з державним номерним знаком АЕ0744СІ, з кузовом № KMHJN81BP8U888019, що належить ОСОБА_2

17.10.2007 р. ОСОБА_2 отримала строком до 17.10.2014 року в кредит 40 000 грн. під проценти 4.4 % річних на умовах сплати комісій та пені на випадок порушення зобов'язання, виплати яких вправі вимагати ПАТ «ОТП Банк» відповідно до кредитного договору № CM-SME301/212/2007.

11.06.2008 р. ОСОБА_2 отримала строком до 11.06.2015 року в кредит 25 693,80 доларів США під проценти 11,99% річних на умовах сплати неустойок на випадок порушення зобов'язання, виплати яких вправі вимагати ПАТ «ОТП Банк» відповідно до кредитного договору № CL-301/254/2008.

ПАТ «ОТП Банк» за згодою позивача в формі додаткових угод 04.09.2009 змінили умови про предмет, строки і способи забезпечення виконання кредитного договору № СМ-SМЕ301/212/2007 від 17.10.2007 року, іпотечного договору № РМ-SМЕ301/212/2007 від 17.10.2007 року та договору застави № РСL-301/254/2008 від 11.06.2008 року, внаслідок чого виконання зобов'язань з кредитного договору №СL-301/254/2008 від 11.08.2008 року на час звернення до відповідача за вчиненням виконавчих написів також було забезпечено як договором застави, так і раніше укладеним іпотечним договором.

Позивач не виконувала належним чином свої зобов'язання за вказаними кредитними договорами, на підставі чого 19.02.2010 року банк на адресу позивача надіслав вимогу про дострокове повернення кредиту у розмірі 34336,37 доларів США за умовами кредитного договору № СМ-SМЕ301/212/2007 від 17.10.2007 року зі сплатою процентів за користування кредитом 726,40 доларів США: пені за прострочення виплати кредиту і процентів в сумі 176.94 грн. Так само, 02.04.2010 року банк на адресу позивача надіслав вимогу про дострокове повернення кредиту у розмірі 19165,01 доларів США за умовами кредитного договору №СL-301/254/2008 від 11.08.2008 року зі сплатою процентів за користування кредитом -325,53 доларів США: пені за прострочення виплати кредиту і процентів в сумі 711,26 грн. і штрафів в розмірі 75 грн.

Позивач, заборгувавши станом на 29.06.2010 року всього 442 646,28 грн., не виконала отримані письмові вимоги банку. Будь-які письмові заперечення від неї до банку не надходили.

Рішенням Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.09.2012 року, яким скасоване рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2012 року, визнані такими, що не підлягають виконанню, виконавчі написи, вчинені приватним нотаріусом 29.06.2010 з внесенням записів до реєстру під №№ 5778, 5781, які перебували в провадженні Ленінського відділу держаної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Як встановлено цим рішенням суду апеляційної інстанції, сума боргу, яка зазначена у виконавчому написі, не збігалася з сумою заборгованості, зазначеної у досудових вимогах, внаслідок зміни останньої саме стягувачем ПАТ «ОТП Банк».

Суд встановив, що заборгованість у позивача по зазначеним кредитним договорам дійсно існувала на час вчинення виконавчих написів, та погашена позивачем добровільно лише за платіжним дорученням №1 від 20.02.2013 року на суму 167 165.36 грн. та платіжним дорученням №2 від 20.02.2013 року на суму 302 056.51 грн., тобто у розмірі, що перевищує суму, вказану в оспорюваних виконавчих написах.

Суд дійшов висновку, що вимога відповідача про дострокове повернення кредиту, виплати нарахованих процентів і неустойок позивачем не була виконана, на підставі чого ПАТ «ОТП Банк» набув право звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого такою іпотекою.

Крім того встановлено, що банком були надані нотаріусу всі передбачені чинним законодавством документи для вчинення виконавчого напису на договорі іпотеки, які підтверджують безспірність вимог та наявність заборгованості.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з недоведеності заподіяння шкоди позивау саме нотаріальною дією, а не діями банківської установи та позивач не вказала жодного передбаченого способу захисту згідно до ст. 16 ЦК України. А згідно до ст.ст. 1, 49 ЗУ «Про нотаріат» позивач не відноситься до учасника нотаріально-процесуальних відносин з видачі виконавчого напису, ефективним правовим способом захисту якого в силу вимог ст. 50 цього закону передбачено визнання незаконною та скасування відповідної постанови нотаріуса. Виконавчий напис визнається по суду таким, що не підлягає виконанню для припинення стягнення, у звязку з чим такий спосіб захисту згідно вимог п.3 ч. 2 ст. 16 ЦК України і був використаний позивачем у цивільних відносинах з банком, а не з відповідачем у справі нотаріусом.

Зясувавши в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини по справі, перевіривши доводи сторін та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами

Апелянт в своїй скарзі посилається на те, що звернення до приватного нотаріуса та виконавчих служб кредитні договори не передбачали, нотаріально вони посвідчені не були, а тому нотаріус не мав права робити виконавчі написи. Однак, таке твердження є хибним, бо вчинення виконавчих написів передбачено ст. 87-89 ЗУ «Про нотаріат», а тому не потребує ніяких застережень про це в будь-яких договорах.

Посилання апелянта на абз. 1 ст. 43 ЗУ «Про нотаріат», що забороняє вчинення нотаріальної дії за відсутністю осіб, її учасників або їх уповноважених представників, є невірним, бо боржник, яким є ОСОБА_2, за законом, не є учасником такої нотаріальної дії, як вчинення виконавчого напису. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його представником подається відповідна заява, а тому присутність ОСОБА_2 при вчиненні виконавчого напису законом не вимагалася.

Доводи апелянта на порушення нотаріусом обовязку сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, розяснювати права і обовязки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду, передбаченого абз. 2 ст. 5 ЗУ «Про нотаріат» є безпідставними. Позивачка ні за якими розясненнями та ні за яким захистом своїх прав до нотаріуса не зверталася, тому й не могла отримати від нотаріуса ніяких розяснень або іншої допомоги.

Твердження позивача про те, що у нотаріуса відсутні документи, на підставі яких могли вчинятися виконавчі написи згідно вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» та Інструкції Міністерства юстиції України «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністрества юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/50, нічим не підтвердженні та не відповідають дійсності.

Так, ці документи були надані суду, а саме: заява Банку; нотаріально посвідчені договори іпотеки та застави; кредитні договори; розрахунки заборгованості за кредитними договорами; досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитними договорами та поштові повідомлення про їх вручення.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та безпідставними та зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду судом апеляційної інстанції не встановлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: