Справа № 159/6811/13-ц
Провадження № 2/159/226/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
27 січня 2014 року
Ковельський міськрайсуд Волинської
обл..

в складі: головуючого - судді
Логвинюк І.М.,

при секретарі Щесюк Н.Й.,

за участю: позивача
ОСОБА_1,

представника
позивача - адвоката ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3,

представника
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача - служби у
справах дітей виконавчого комітету
Ковельської міської ради - Гупіка М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ковелі
Волинської обл. цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача -
служба у справах дітей виконавчого
комітету Ковельської міської ради, про
усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною, визначення способу участі у
вихованні дитини,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом, мотивуючи тим, що 03.10.09 р. він
уклав шлюб з відповідачем. Від
вказаного шлюбу сторони мають спільну
неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_5, 10 р.
н.. 15.08.13 р. шлюб між сторонами було
розірвано в судовому порядку, при цьому
місце проживання неповнолітньої
дитини сторін не визначалось. За
рішенням відповідача дитина сторін
залишилась проживати з останньою.
Зазначає, що сторони не можуть
досягнути домовленості про його участь
у вихованні дитини сторін, її
вихованні. Близько півроку дитина
сторін не проводить час з ним, так як
відповідач чинить йому перешкоди у
спікуванні з дитиною. 22.06.13 р. він
звертався до Ковельського МВ У МВС
України у Волинській області із заявою
про те, що відповідач перешкоджає йому
бачитись з дочкою. За його зверненням
відповідачеві було роз»яснено права
батьків щодо виховання своїх дітей, що
не дало бажаних результатів. 28.06.13 р. при
його спробі поспілкуватись з дочкою на
території подвір»я відповідача у с.
Купичові Турійського району
Волинської області, йому було нанесно
тілесні ушкодження, з приводу чого він
звертався до Турійського МВ У МВС
України у Волинській області із
відповідною заявою. 24.07.13 р. він
звернувся до служби у справах дітей
виконкому Ковельської міськради із
заявою про сприяння йому у вирішенні
питання щодо спілкування з дочкою.
Зазначає, що до 2, 5 р. дочка проживала та
виховувалась у його батьків у с. Нирах
Турійського району Волинської області,
де для дочки створені належні умови.
Він працює у м. Луцьку, кожні вихідні
проводить у своїх батьків. У будинку
останніх дитина забезпечена всім
необхідним, має відокремлене спальне
місце, іграшки, місця для речей, одяг,
взуття, речі особистої гігієни і т. д..
Сім»я ставиться до дитини добре.
Зазначає, що свій обов»язок по
вихованню дочки він має можливість
виконати повноцінно лише за умови
безпосереднього систематичного
спілкування з дочкою на протязі
кількох днів. Просить позов
задовольнити, зобов»язати відповідача
усунути перешкоди у його спілкуванні з
дитиною, визначити такий спосіб його
участі у вихованні дитини:
систематичні побачення двічі на місяць
в період з п»ятниці по неділю з 18 год. по
18 год..

27.01.14 р. позивач подав до суду заяву про
збільшення позовних вимог, зазначивши,
що остаточно просить суд зобов»язати
відповідача усунути перешкоди у його
спілкуванні з дитиною, визначити такий
спосіб його участі у вихованні дитини:
систематичні побачення з дитиною двічі
на місяць з п»ятниці по неділю з 18 год.
по 18 год.; спільний відпочинок з дитиною
на протязі строку, що може бути
використаний частинами, за його
вибором, з обов»язковим повідомленням
відповідача по телефону не пізніше як
за 2 міс.: 4 тижні влітку, 2 тижні взимку;
зобов»язати відповідача не вчиняти
будь - яких дій, направлених проти його
побачень з дитиною і не чинити перешкод
у здійсненні встановленого судом
порядку побачень з дитиною.

Тоді ж позивачем було подано суду заяву
про зменшення позовних вимог, а саме: в
частині зобов»язання відповідача не
вчиняти будь - яких дій, направлених
проти його побачень з дитиною і не
чинити перешкод у здійсненні
встановленого судом порядку побачень з
дитиною.

В судовому засіданні 27.01.14 р. позивач
свої остаточні позовні вимоги, з
врахуванням заяв про їх збільшення та
зменшення, підтримав, обґрунтувавши їх
доводами, наведеними у позовній заяві,
суду додатково пояснив, що він має
можливість забирати дитину і
спілкуватись з нею по місцю свого
проживання: у АДРЕСА_1 і це усно
погоджено з відповідачем. Просить
позов задовольнити.

Аналогічні пояснення дав суду і
представник позивача, зазначивши, що
рішення комісії з питань захисту дітей
виконкому Ковельської міськради № 375
від 14.11.13 р. про визначення способу
участі позивача у вихованні спільної
дитини сторін за його ж зверненням, не
влаштовує позивача. Просить позов
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов,
з врахуванням заяв про збільшення та
зменшення позовних вимог, визнала
повністю, суду пояснила, що у
подальшому не має наміру перешкоджати
позивачеві у спілкуванні з їх спільною
дитиною та погодила з позивачем
зазначений ним у позовній заяві та
послідуючих заявах про збільшення та
зменшення позовних вимог, спосіб
участі позивача у вихованні дитини.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача,
в судовому засіданні проти задоволення
остаточних позовних вимог позивача не
заперечив, суду пояснив, що попередньо
комісією з питань захисту дітей
виконкому Ковельської міськради
прийнято рішення № 375 від 14.11.13 р. про
визначення способу участі позивача у
вихованні спільної дитини сторін, за
зверненням позивача.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
представника позивача та третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору на стороні
відповідача, дослідивши докази,
зібрані у справі, приходить до
висновку, що позовні вимоги позивача, з
врахуванням заяв про їх збільшення та
зменшення, є підставними та підлягають
до повного задоволення.

Так, як слідує з пояснень сторін
та стверджується копією свідоцтва про
народження серії НОМЕР_1, виданого 15.03.10
р., батьками ОСОБА_5, яка народилась
ІНФОРМАЦІЯ_1, є сторони у справі.

Як вбачається з пояснень позивача та
стверджується копією рішення
Ковельського міськрайсуду Волинської
області від 15.08.13 р. у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,
шлюб, що був зареєстрований між
сторонами 03.10.09 р. відділом рацс по м
Ковелю Ковельського МРУЮ Волинської
області за а/з № 446, розірвано та в даний
час сторони проживають окремо.

Відповідно до ст. 157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно. Той із батьків, хто проживає
окремо від дитини, зобов'язаний брати
участь у її вихованні і має право на
особисте спілкування з нею. Той із
батьків, з ким проживає дитина, не має
права перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини. Батьки
мають право укласти договір щодо
здійснення батьківських прав та
виконання обов'язків тим з них, хто
проживає окремо від дитини. Договір
укладається у письмовій формі та
підлягає нотаріальному посвідченню.
Той з батьків, хто проживає з дитиною, у
разі його ухилення від виконання
договору зобов'язаний відшкодувати
матеріальну та моральну шкоду, завдану
другому з батьків.

На даний час сторони не досягли між
собою згоди та не уклали договору щодо
здійснення батьківських прав та
виконання обов'язків позивачем як
батьком дитини, який проживає окремо
від дитини.

Згідно ст. 158 СК України, за заявою
матері, батька дитини орган опіки та
піклування визначає способи участі у
вихованні дитини та спілкуванні з нею
того з батьків, хто проживає окремо від
неї.

Як слідує з тексту копії листа третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору на стороні
відповідача, № 501 - 1.20 від 03.12.13 р.,
попередньо комісією з питань захисту
дітей виконкому Ковельської міськради
прийнято рішення № 375 від 14.11.13 р. про
визначення способу участі позивача у
вихованні спільної дитини сторін, за
зверненням позивача. За вказаним
рішенням комісії позивачеві як
батькові спільної дитини сторін,
дозволено приймати участь у вихованні
дитини, зустрічатися з дочкою раз на
тиждень у суботу з 10 до 19 год. Без права
ночівлі, враховуючи вік та
індивідуальні особливості малолітньої
дитини; у разі хвороби дитини -
використовувати інші форми участі, що
не шкодять моральному та фізичному
розвиткові дитини. Зобов»язано
відповідача не налаштовувати
малолітню дитину проти позивача як
батька та не перешкоджати їх
спілкуванню. Вказане рішення є
обов»язковим до виконання та може бути
оскарженим.

Положеннями ст. 159 СК України визначено,
якщо той із батьків, з ким проживає
дитина, чинить перешкоди тому з
батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та
піклування, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод. Суд визначає
способи участі одного з батьків у
вихованні дитини (періодичні чи
систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування. В
окремих випадках, якщо це викликано
інтересами дитини, суд може обумовити
побачення з дитиною присутністю іншої
особи. Під час вирішення спору щодо
участі одного з батьків у вихованні
дитини береться до уваги ставлення
батьків до виконання своїх обов'язків,
особиста прихильність дитини до
кожного з них, вік дитини, стан її
здоров'я та інші обставини, що мають
істотне значення, в тому числі стан
психічного здоров'я одного з батьків,
зловживання ним алкогольними напоями
або наркотичними засобами. У разі
ухилення від виконання рішення суду
особою, з якою проживає дитина, суд за
заявою того з батьків, хто проживає
окремо, може передати дитину для
проживання з ним. Особа, яка ухиляється
від виконання рішення суду, зобов'язана
відшкодувати матеріальну та моральну
шкоду, завдану тому з батьків, хто
проживає окремо від дитини.

Як зазначив позивач, рішення органу
опіки і піклування по спірному питанню,
його не влаштовує на даний час.

Разом з тим, суд враховує, що позовні
вимоги позивача по спірному питанню, як
вони сформульовані ним остаточно, не
заперечуються відповідачем.

Враховуючи, що вимоги позивача про те,
що він має бажання спілкуватися із
своєю малолітньою дитиною у зазначені
ним у позові терміни та спосіб, на думку
суду є достатньо зваженими і такими, що
дають йому як батькові дитини,
можливість найбільш повно приділяти
доньці увагу і виховувати її. Суд також
приймає до уваги вік дитини та вважає,
що дитина ще потребує посиленої уваги
та турботи матері - відповідача у
справі, а тому позивач має попередньо
погоджувати з відповідачем як матір»ю
дитини, початок та тривалість того
часу, на протязі якого позивач буде
здійснювати спільний відпочинок з
донькою. Відповідач не навела суду
фактів існування будь - яких обставин,
що унеможливлювали б або утруднювали б
спілкування позивача з дитиною, його
участь у її вихованні, з позиції
врахування стану здоров»я дитини,
особливостей її розвитку тощо та
захисту найвищих інтересів останньої.

Перешкоджання позивачеві у
спілкуванні з його донькою з боку
ідповідача, безперечно, порушують його
права в частині рівності таких на
участь у вихованні дитини.

В той же час, суд враховує, що
відповідач не надала суду будь - яких
доказів того, що спілкування дитини
наодинці з батьком може негативно
впливати на дитину тощо.

Аналізуючи надані пояснення, докази у
справі, суд приходить до висновку, що
сторони обоє з належним піклуванням та
турботою, любов»ю ставляться до
спільної дитини. Позивач цікавиться
життям і розвитком доньки, має на меті
приймати активну участь у її вихованні,
спілкуватись з нею.

Оскільки позивач проживає окремо від
дитини і користується правом на її
виховання обмежено, суд, встановлюючи
порядок участі позивача у вихованні
дитини, спілкуванні з нею, вважає, що
спілкування батька і доньки повинно
бути більш регулярним, не пов»язаним з
постійною присутністю відповідача як
матері дитини, однак, з пріоритетним
врахуванням інтересів дитини, її віку,
стану її здоров»я, режиму дня, тощо.
Щодо періодів спілкування позивача з
дитиною, то, на думку суду, з
врахуванням віку дитини, доцільно
надати можливість їх спілкування в
такий спосіб, як про це просить позивач.

На підставі ст. ст. 157 - 159 СК України,
керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, ч. 4 ст. 130, ч. 4
ст. 174, ст. ст. 212 - 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позові задовольнити повністю.

Зобовязати ОСОБА_3 не чинити перешкод
ОСОБА_1 у спілкуванні з його
малолітньою дитиною - дочкою ОСОБА_5, 2010
р. н.. Визначити слідуючий спосіб участі
ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини -
дочки ОСОБА_5, 2010 р. н.:

- систематичні побачення із
малолітньою дитиною - дочкою ОСОБА_5, 2010
р. н., 2 рази на місяць з п»ятниці по
неділю з 18 год. по 18 год.;

- спільний відпочинок із малолітньою
дитиною - дочкою ОСОБА_5, 2010 р. н.,
протягом строку, що може бути
використаних частинами за вибором
ОСОБА_1 із обов»язковим повідомленням
по телефону про це ОСОБА_3 не пізніше як
за два місяці, - чотири тижні влітку, два
тижні взимку.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської обл.
через Ковельський міськрайсуд
Волинської обл. у слідуючому порядку:
апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особи, які брали участь
у справ, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення ухвали,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
ухвали.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку на
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу подано не було.

У разі подання апеляційної
скарги, рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Головуючий:І. М. Логвинюк