Ухвала

іменем україни

26 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної
О.О.,суддів:Кафідової О.В.,Коротуна В.М.,
Ступак О.В.,Штелик С.П.розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до виконавчого комітету
Обухівської міської ради Київської
області, третя особа - Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю в Київській області, про
визнання права власності на нерухоме
майно, самочинно збудоване на
земельній ділянці, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного
суду Київської області від 12 вересня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з
позовом про визнання права власності
на самочинно збудоване нерухоме майно,
розташоване на земельній ділянці у
АДРЕСА_1.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 07 листопада 2011
року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно,
розташоване на земельній ділянці у
АДРЕСА_1, а саме: житловий будинок літ.
"А"; навіс, літ. "Б"; сарай, літ. "В";
убиральня, літ. "Г"; сарай, літ. "Д";
ворота; огорожа "№1,№2"; ворота "№3",
хвіртка "№4"; колодязь питний "№5";
вимощення "№6", загальною вартістю 473376,00
грн.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 12 вересня 2013 року рішення
Обухівського районного суду Київської
області від 07 листопада 2011 року
скасовано.

Ухвалено в справі нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі заявник,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення апеляційного суду
Київської області від 12 вересня 2013 року
скасувати, а рішення Обухівського
районного суду Київської області від 07
листопада 2011 року залишити в силі.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
на таких підставах.

Судами встановлено, що рішенням
Обухівської міської ради від 23 липня 2013
року № 174 ОСОБА_6 було надано у
безстрокове користування земельну
ділянку для будівництва житлового
будинку площею 0,10 га в АДРЕСА_1.

Згідно акту, затвердженого головним
архітектором району, у 1991 році ОСОБА_6
була відведена присадибна ділянка для
будівництва індивідуального житлового
будинку розміром 0,10 га. Технічна
документація на будинок та сарай, що
проектуються, затверджена головним
архітектором району та погоджена з
відповідними службами. Забудовнику
видано будівельний паспорт на забудову
земельної ділянки в АДРЕСА_1.

На підставі рішення Обухівської
міської ради 42 сесії 5 скликання від 30
липня 2009 року № 366 ОСОБА_6 набув право
власності на вказану вище земельну
ділянку та отримав державний акт.

Відповідно до довідки виконавчого
комітету Обухівської міської ради від
26 січня 2011 року позивачу погоджено
прийняття в експлуатацію житлового
будинку з господарськими спорудами за
адресою: АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6,
суд першої інстанції виходив з того, що
земельна ділянка, на якій знаходяться
об'єкти самочинного будівництва,
використана власником за цільовим
призначенням, будівництво нерухомого
майна здійснене з дотриманням
будівельних норм і правил та не порушує
права інших осіб.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
відмовляючи у задоволенні позову
керувався ч. 3 ст. 375 ЦК України та
виходив з того, що в матеріалах справи
відсутні висновки відповідних
державних установ щодо дотримання
позивачем при здійсненні самочинного
будівництва будівельних, санітарних,
пожежних, екологічних,
природоохоронних норм і правил, згідно
із законодавством, державними
стандартами, регіональними й місцевими
правилами забудови, містобудівною та
проектною документацією.

Однак з такими висновками апеляційного
суду погодитись не можна з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦК України право
власника на забудову здійснюється ним
за умови додержання архітектурних,
будівельних, санітарних, екологічних
та інших норм і правил, а також за умови
використання земельної ділянки за її
цільовим призначенням.

Згідно із ч. ч. 3, 5 ст. 376 ЦК України право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

На вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб.

Пленумом Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у п. п. 3, 4 Постанови
від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)" роз'яснено, що право
власності у порядку, передбаченому
частиною третьою статті 376 ЦК, може бути
визнано лише на новозбудоване нерухоме
майно або нерухоме майно, яке створено
у зв'язку зі знесенням попередньої
будівлі та відповідно до будівельних
норм і правил є завершеним
будівництвом.

При розгляді справ зазначеної
категорії судам слід мати на увазі, що
самочинним вважається будівництво
житлового будинку, будівлі, споруди,
іншого нерухомого майна, якщо вони
збудовані (будуються) на земельній
ділянці, що не була відведена особі, яка
здійснює будівництво; або відведена не
для цієї мети; або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи, чи належно
затвердженого проекту; або з істотним
порушенням будівельних норм і правил.

Під проектом слід розуміти залежно від
категорії об'єкта будівництва
відповідний склад документації,
визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону
України "Про архітектурну діяльність" ,
отриманої відповідно до статей 29, 31
Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності", а також
будівельний паспорт та технічні умови,
отримані відповідно до статей 27, 30
зазначеного Закону.

За змістом ст. 27 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
забудова присадибних, дачних і садових
земельних ділянок може здійснюватися
на підставі будівельного паспорта
забудови земельної ділянки.

Будівельний паспорт визначає комплекс
містобудівних та архітектурних вимог
до розміщення і будівництва
індивідуального (садибного) житлового
будинку, садового, дачного будинку не
вище двох поверхів (без урахування
мансардного поверху) з площею до 300
квадратних метрів, господарських
будівель і споруд, гаражів, елементів
благоустрою та озеленення земельної
ділянки.

Проектування на підставі будівельного
паспорта здійснюється без отримання
містобудівних умов та обмежень. Для
об'єктів, зазначених у частині першій
цієї статті, розроблення проекту
будівництва здійснюється виключно за
бажанням замовника.

Надання будівельного паспорта
здійснюється спеціально уповноваженим
органом містобудування та архітектури
на безоплатній основі протягом десяти
робочих днів з дня надходження
відповідної заяви та пакета
документів, перелік яких визначається
центральним органом виконавчої влади з
питань будівництва, містобудування та
архітектури.

Суд першої інстанції установивши, що
самочинне будівництво здійснене
позивачем згідно із законодавством,
державними стандартами, регіональними
й місцевими правилами забудови,
містобудівною та проектною
документацією на підставі
будівельного паспорта, дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог ОСОБА_6

Під час установлення зазначених фактів
судом першої інстанції не були
порушені норми процесуального права,
рішення суду відповідає вимогам
матеріального права та встановленим
обставинам справи й скасовано
апеляційним судом помилково.

Відповідно до ст. 339 Цивільного
процесуального кодексу України,
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись ст.
ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 12 вересня 2013 року
скасувати.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 07 листопада 2011
року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. ДьомінаСудді:О.В.
Кафідова В.М. Коротун О.В. Ступак С.П.
Штелик