Справа № 265/3391/14-ц
Провадження № 2/265/1726/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Адамової Т. С.,

при секретарі Федоровій А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Маріуполі
Донецької області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Металургійний комбінат «Азовсталь»
про стягнення середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні,
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

26 травня 2014 року позивачка ОСОБА_1
звернулася до Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області з позовом до Публічного
акціонерного товариства
«Металургійний комбінат «Азовсталь»
(надалі - ПАТ «МК «Азовсталь») про
стягнення середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні,
моральної шкоди.

В обгрунтування своїх позовних вимог
позивачка зазначила, що з 14.08.2003 по
31.08.2013 рік працювала на ПАТ «МК
«Азовсталь». Вважає, що за період її
роботи відповідач ПАТ «МК «Азовсталь»
в порушення вимог чинного
законодавства не в повному обсязі
проводив індексацію заробітної плати
та на дату її звільнення індексація
заробітної плати в повному обсязі
виплачена не була. Стверджує, що
виплата по заборгованості по
індексації заробітної плати була
здійснена ПАТ «МК «Азовсталь» лише
20.05.2014 року у розмірі 159 грн.
Посилаючись, зокрема на ст.ст. 95,116, 117, 233
КЗпП України, ст.2 Закону України «Про
оплату праці», ст. 4 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати», Закон України «Про
індексацію грошових доходів
населення» просила стягнути з ПАТ «МК
«Азовсталь» на її користь компенсацію
за затримку розрахунку при звільненні
за період з 01.09.2013 року по 20.05.2014 року в
розмірі 42737, 44 грн. та моральну шкоду в
розмірі 1 000 грн.

Позивачка в судове засідання не
з'явилась, надавши суду заяву з
проханням вирішити справу за її
відсутності за участю її представника,
наполягала на задоволенні заявлених
позовних вимог у повному обсязі.
Представник позивачки ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явилась, про час та місце
слухання була повідомлена належним
чином.

Представник відповідача Чайкіна К.О.,
діюча на підставі довіреності, у судове
засідання не з'явилася, надала заяву
про розгляд справи у її відсутність,
позовні вимоги не визнала в повному
обсязі, просила відмовити у їх
задоволенні та надала суду письмові
заперечення, в яких зазначила, що
позивач не довів обґрунтованість
заявлених позовних вимог належними
доказами, а також пропустив
трьохмісячний строк звернення до суду.
Також посилалась на те, що порушень
трудового законодавства з боку ПАТ «МК
«Азовсталь» немає, бо усі належні до
сплати позивачці виплати останній
відповідач проводив своєчасно шляхом
поетапного підвищення заробітної
плати позивачу. Крім того, оскільки
відсутній факт несвоєчасної виплати
заробітної плати, то й відсутні
передбачені ст.117 КЗпП України підстави
для стягнення середнього заробітку,
відшкодування моральної шкоди.

Суд, з'ясувавши думку сторін відносно
до позову, дослідивши письмові
матеріали справи, вважає що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачка ОСОБА_1 у період з 14.08.2003 по
31.08.2013 рік перебувала у трудових
відносинах з ПАТ «МК «Азовсталь». За
цей період їй нараховувалась і
виплачувалась заробітна плата.

Відповідно до ч.3 ст.94 КЗпП України,
питання державного і договірного
регулювання оплати праці, прав
працівників на оплату праці та їх
захисту визначаються цим Кодексом,
Законом України «Про оплату праці» та
іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.6 ст.95 КЗпП України заробітна
плата підлягає індексації у
встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про
оплату праці» у період між переглядом
розміру мінімальної заробітної плати
індивідуальна заробітна плата
підлягає індексації згідно з чинним
законодавством.

Індексація заробітної плати
здійснюється на підставі Закону
України «Про індексацію грошових
доходів населення» (надалі - Закон про
індексацію) та Порядку проведення
індексації грошових доходів населення,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.07.2003 р. N 1078
(надалі - Порядок).

Об'єктом індексації грошових доходів
населення є оплата праці (грошове
забезпечення) як грошовий дохід
громадян, одержаний ними в гривнях на
території України і який не має
разового характеру (ч.1 ст.2 Закону про
індексацію, п.2 Порядку).

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону про
індексацію, індексація грошових
доходів населення проводиться в разі,
коли величина індексу споживчих цін
перевищила поріг індексації, який
установлюється в розмірі 101 відсотка.

Відповідно до ст.5 Закону про
індексацію, підприємства, установи та
організації підвищують розміри оплати
праці у зв'язку з індексацією за
рахунок власних коштів.

Пункт 11 Порядку передбачає, що
підвищення грошових доходів громадян у
зв'язку з індексацією здійснюється з
першого числа місяця, що настає за
місяцем, в якому офіційно опубліковано
індекс споживчих цін. При цьому
обчислення індексу споживчих цін для
проведення індексації грошових
доходів населення провадиться
наростаючим підсумком починаючи з
березня 2003 р. - місяця опублікування
Закону про індексацію. Абзац 5 цього
пункту також передбачає, що для
проведення подальшої індексації
грошових доходів населення обчислення
індексу споживчих цін починається за
місяцем, в якому індекс споживчих цін
не перевищив поріг індексації,
зазначений в частині першої цієї
статті.

Структуру заробітної плати визначено у
ст.2 Закону України «Про оплату праці»,
якою передбачено існування основної
заробітної плати, додаткової
заробітної плати та інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат.

Частина 2 ст.2 Закону України «Про
оплату праці» визначає, що додаткова
заробітна плата - це винагорода за
працю понад установлені норми, за
трудові успіхи та винахідливість і за
особливі умови праці. Вона включає
доплати, надбавки, гарантійні і
компенсаційні виплати, передбачені
чинним законодавством; премії,
пов'язані з виконанням виробничих
завдань і функцій.

Згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі
статистики заробітної плати,
затвердженої наказом Держкомстату
України від 13 січня 2004 р. N 5,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 27 січня 2004 р. за N 114/8713 суми
виплат, пов'язаних з індексацією
заробітної плати працівників, входять
до складу фонду додаткової заробітної
плати.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Наявність факту порушення трудового
законодавства в частині своєчасної
виплати позивачу індексації
заробітної плати вбачається з наданих
суду розрахунків, а саме суду надана
довідка-розрахунок індексації
заробітної плати з компенсацією за
несвоєчасну виплату колишньому
працівнику ПАТ «МК «Азовсталь» ОСОБА_1
за період з 14.08.2003 по 31.08.2013 рік, який
було складено працівниками ПАТ «МК
«Азовсталь» (а.с.26-31). Відповідно до
вказаного розрахунку, сума індексації
у розмірі 23,20 гривень за період з 14.08.2003
по 30.09.2005 рік виплачена випереджаючим
шляхом, а сума індексації у розмірі
1571,40 гривень за період з 01.10.2005 по 31.08.2013
рік виплачена відповідно до Порядку.

Суд виходить з того, що можливість
підвищення грошових доходів населення
з урахуванням прогнозного рівня
інфляції випереджаючим шляхом
(індексація випереджаючим шляхом) була
встановлена Законом України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2005 рік» та
деяких інших законодавчих актів
України» від 25.03.2005 року шляхом
внесення відповідних змін до ст.4
Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення». Вказані
зміни набули чинності 31.03.2005 року. А у
Порядок проведення індексації
грошових доходів населення,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078,
зміні щодо індексація випереджаючим
шляхом, були внесені лише у травні 2006
року відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 17.05.2006 р. №690 «Про
внесення змін до Порядку проведення
індексації грошових доходів
населення».

Таким чином, суд критично оцінює
заперечення ПАТ «МК «Азовсталь» щодо
виплати позивачці ОСОБА_1 за період з
14.08.2003 по 30.09.2005 індексації заробітної
плати у розмірі 23,20 гривень
випереджаючим шляхом, тому що виплата
індексації заробітної плати
випереджаючим шляхом була встановлена
на законодавчому рівні лише з 31.03.2005
року.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що заборгованість суми індексації з
заробітної плати ПАТ «МК «Азовсталь»
перед ОСОБА_1 становить 23,20 гривень.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати» (надалі - Закон про
компенсацію), підприємства, установи та
організації усіх форм власності та
господарювання здійснюють компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
випадку порушення встановлених
строків їх виплати, у тому числі з вини
власника або уповноваженого ним органу
(особи).

Згідно зі ст.3 Закону про компенсацію,
сума компенсації обчислюється шляхом
множення суми нарахованого, але не
виплаченого громадянину доходу за
відповідний місяць (після утримання
податків і обов'язкових платежів) на
індекс інфляції в період невиплати
доходу (інфляція місяця, за який
виплачується доход, до уваги не
береться).

Виходячи з того, що суд дійшов до
висновку про наявність у ПАТ «МК
«Азовсталь» перед ОСОБА_1
заборгованості з індексації
заробітної плати, суд вважає що на
користь позивачки ОСОБА_1 належить
компенсація за період з 14.08.2003 р. по
30.09.2005 р. у розмірі 27,13 гривень, яку була
розраховано працівниками ПАТ «МК
«Азовсталь» та наведено у теоретичному
розрахунку .

Таким чином, суд вважає, що сума
заборгованості з індексації
заробітної плати та компенсації за
затримку її виплати ПАТ «МК
«Азовсталь» перед позивачкою складає 50
гривень 33 копійок (23,20 + 27,13).

Внаслідок вищезазначеного, суд дійшов
висновку про наявність факту
несвоєчасного розрахунку по
заробітній платі із позивачем.

Суд також дійшов висновку, що строки
звернення до суду із вказаним позовом
позивачем не було пропущено, оскільки
індексація та компенсація як
структура заробітної плати були
виплачені позивачці лише 20.05.2014 р.

Щодо стягнення суми середнього
заробітку за затримку розрахунку при
звільненні, то суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Як зазначено у п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13,
встановивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а при непроведенні його до
розгляду справи - по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини. У разі
непроведення розрахунку у зв'язку із
виникненням спору про розмір належних
до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Розрахунок при визначенні розміру
середнього заробітку за весь час
затримки у розрахунку при звільненні
провадиться відповідно до «Порядку
обчислення середньої заробітної
плати», затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 8 лютого
1995 року № 100, згідно з пунктом 8 якого
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин.
Середньоденна (годинна) заробітна
плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин).

Відповідно до наданого суду розрахунку
середнього заробітку позивачки
вбачається, що середньогодинна
заробітна плата ОСОБА_1 за останні
повні два місяці роботи перед
звільненням складала 20,39 грн. (а.с. 4). Суд
бере за основу саме цей розрахунок,
оскільки він відповідає вимогам
«Порядку обчислення середньої
заробітної плати», затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 року № 100.

З моменту звільнення ОСОБА_1 з ПАТ
«МК «Азовсталь» по день розрахунку по
індексації з компенсацією (з 01 вересня
2013 року по 20 травня 2014 року) відповідно
до розрахунку норми тривалості
робочого часу на 2013-2014 р. минуло 1564
робочих годин.

З довідки-розрахунку, наданої суду
представником відповідача щодо
середньоденного заробітку позивача,
вбачається, що сума середнього
заробітку за період з часу затримки
розрахунку із позивачкою при
звільненні на час ухвалення рішення
становить 31 889,96 грн. (1564 годин х 20,39
грн. = 31889,96грн.).

Таким чином, суд встановив, що розмір
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні по день
фактичного розрахунку складає 31 889,96
грн.

Враховуючи, що минув значний проміжок у
часі з моменту звільнення позивача з
підприємства, а сума індексації
заробітної плати позивача з
компенсацією все ж таки була виплачена
відповідачем у добровільному порядку,
а також виходячи з принципу розумності,
справедливості та співмірності при
задоволенні позовних вимог, суд стягує
з відповідача на користь позивача суму
середнього заробітку, яка є
пропорційною до суми індексації
заробітної плати з компенсацією, яка
була виплачена з затримкою. При цьому
суд враховує, що за період з 01.03.2003 р. по
30.09.2005 р. заробітна плата, що підлягала
компенсації, склала відповідно до
довідки-розрахунку 20254,61 грн.(а.с.26-31), з
неї вчасно не було виплачено позивачу
сума індексації з компенсацією в
розмірі 50,33 грн., що складає 0,25 % від суми
заробітної плати за цей період (50,33 грн.
: 20254,61 грн. х 100 = 0,25 %), отже на користь
позивачки слід стягнути 79,72 гривні (31
889,96 грн. х 0,25% = 79,72 грн.).

Вирішуючи позовні вимоги в частині
відшкодування моральної шкоди, суд
виходить з наступного.

Стаття 2371 КЗпП України передбачає
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику у разі, якщо порушення
його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

За змістом указаного положення закону
підставою для відшкодування моральної
шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є
факт порушення прав працівника у сфері
трудових відносин, яке призвело до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагало від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст.
2371 КЗпП України за наявності порушення
прав працівника у сфері трудових
відноси н (незаконне звільнення або
переведення, невиплати належних йому
грошових сум, виконання робіт у
небезпечних для життя і здоров'я умовах
тощо), яке призвело до його моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Враховуючи, те що Кодекс законів про
працю України не містить будь-яких
обмежень чи виключень для компенсації
моральної шкоди в разі порушення
трудових прав працівників, а ст. 2371
цього Кодексу передбачає право
працівника на відшкодування моральної
шкоди у обраний ним спосіб, зокрема,
повернення потерпілій особі
вартісного (грошового) еквівалента
завданої моральної шкоди, розмір якої
суд визначає залежно від характеру та
обсягу страждань, їх тривалості,
тяжкості вимушених змін у її житті та з
урахуванням інших обставин, то за
наявності порушення прав працівника у
сфері трудових відносин відшкодування
моральної шкоди на підставі ст. 2371 КЗпП
України здійснюється в обраний
працівником спосіб, зокрема у вигляді
одноразової грошової виплати.

Позивачка просила відшкодувати їй
моральну шкоду в грошовому еквіваленті
в сумі 1000 грн.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, суд враховує
конкретні обставини справи, характер
порушення прав позивача, істотність
вимушених змін у його житті через
зусилля, вжиті для відновлення
трудових прав, і приходить до висновку,
що достатньою і справедливою буде
компенсація моральної шкоди в розмірі
100 грн., у зв'язку з чим суд задовольняє
позов в цій частині вимог частково.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь держави
підлягає стягненню судовий збір в сумі
243 гривни 60 копійок.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.94, 95, 233, 116, 117, 2371 КЗпП України,
ст.ст.2, 33 Закону України «Про оплату
праці», Законом України «Про
індексацію грошових доходів
населення», Законом України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати», ст.ст.10, 11, 57, 60, 61, 79, 88, 89, 208,
212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Металургійний комбінат «Азовсталь»
про стягнення середнього заробітку за
час затримки виплати заробітної плати
при звільненні, моральної шкоди -
задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Металургійний комбінат
"Азовсталь", розташованого в місті
Маріуполі по вулиці Лепорського 1, на
користь ОСОБА_1, яка зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1, середній
заробіток за затримку розрахунку при
звільненні у розмірі 79 гривень 72
копійки та моральну шкоду у розмірі 100
гривень, а всього 179 гривень 72 копійки, з
утриманням з вказаної суми при виплаті
передбачених законом податків та
обов'язкових платежів і зборів.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Металургійний комбінат
«Азовсталь» на користь держави судовий
збір у розмірі 243,60 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя шляхом подачі в 10-дений строк
з дня проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя
Т.С. Адамова