ЄУ№ 257/1462/14-ц
Провадження № 2/257/930/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2014 року Київський районний суд
м. Донецька в складі:

головуючого судді - Попревича В.М.,

за участю секретаря судового засідання
- Пряхіної Є.В.,

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Чугріної
Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду у м.
Донецьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Київському
районі м. Донецька про відшкодування
моральної шкоди, у зв'язку з втратою
працездатності внаслідок професійного
захворювання, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Київському
районі м. Донецька в якому просить
стягнути на його користь моральну
шкоду у розмірі 40000,00 грн. у зв'язку з
ушкодженням здоров'я на виробництві.

В обґрунтування своїх вимог вказав на
те, що він перебуває на обліку у
відповідача і отримує страхові
виплати. Понад 20 років він працював на
роботі з шкідливими умовами праці, з
повним робочим днем під землею. Під час
медичного обстеження у нього було
виявлено професійне захворювання -
хронічним обструктивним бронхітом
пилової етології другої стадії з
помірним перебігом, легеневою
недостатність першого-другого ступеню,
емфіземою легенів.

25 червня 2005 року за місцем роботи - ПАТ
«Шахта ім. О.Ф. Засядько» був складений
акт розслідування професійного
захворювання.

13 липня 2006 року він пройшов огляд
Медико - соціальної експертної комісії,
на якій йому було встановлено 40 % втрати
працездатності безстроково у зв'язку з
професійним захворюванням.

У зв'язку з цим, вважає, що йому була
заподіяна моральна шкода, яка полягає
в тому, що після одержання хронічної
хвороби, а також в подальшому він
зазнав дуже сильного фізичного болю і
страждань, після втрати працездатності
у нього змінилися умови життя, що
тягнуть за собою зниження життєвої
активності, систематичне нездужання і
послаблення організму, переживання з
приводу погіршення з оточуючими, що
відображається на його психологічному
стані.

В судовому засіданні представник
позивача, позов підтримав, наполягав на
його задоволенні, надав пояснення
аналогічні позову.

Представник відповідача, в судовому
засіданні позов не визнала
заперечувала проти заявлених вимог
позивача, суду пояснила, що позивачу
згідно з випискою МСЕК від 06.07.2005 була
встановлена втрата працездатності 40%,
внаслідок професійного захворювання.
Позивач перебуває на обліку у
відповідача з липня 2005 року, на
підставі його заяви та Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випаду на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» було виплачено
одноразову допомогу, призначені та
регулярно виплачуються щомісячні
страхові виплати та відшкодовуються
витрати на соціальну і медичну
допомогу, проводить індексацію виплат.
Таким чином, відповідач свої обов'язки
виконує і позивач є соціально
захищеною людиною, насамперед, з боку
відповідача. Тому вважала, що діями
відповідача завдано лише позитивний
вплив на душевний і фізичний стан
позивача, а не моральну шкоду. Крім
того, з 20.03.2007 у зв'язку з внесенням змін
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випаду на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» не має правових
підстав для відшкодування потерпілому
моральної шкоди за рахунок Фонду,
оскільки винним у професійному
захворюванні позивача є підприємство,
тому воно й повинно відповідати за таку
шкоду. Крім того, позивач був
повідомлений про шкідливі умови праці
та про наслідки їх впливу на здоров'я,
але на власний розсуд продовжував
працювати у вугільної промисловості.
Тому, у виникненні професійного
захворювання є вина як самого позивача
так і підприємства, на якому він
працював. Крім того, факт заподіяння
позивачу моральної шкоди не
підтверджується відповідним висновком
МСЕК, а позивач не обґрунтовує якими
саме діями чи бездіяльністю
відповідача йому заподіяно моральну
шкоду, у зв'язку з чим, просила суд
відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог повністю.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши
письмові матеріали справи, приходить
до висновку про часткове задоволення
позову, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому ЦПК України звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб поданим
відповідно до ЦПК України, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Судом встановлено, що з 01 грудня 1982 року
по 06 липня 2005 року позивач знаходився у
трудових відносинах з ПАТ «Шахта ім.
О.Ф. Засядько» (а.с. 6).

Статтею 43 Конституції України
передбачено, що кожен має право на
належні, безпечні і здорові умови
праці.

Під час виконання позивачем покладених
на нього обов'язків він отримав
професійне захворювання, що
підтверджується актом розслідування
професійного захворювання від 25.07.2005
(а.с. 9).

Згідно ч. 1 ст.9 Закону України "Про
охорону праці" від 14 жовтня 1992 року
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або у разі смерті
працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
Закону України „Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Згідно з підпункту "є" пункту 1 частини 1
статті 21 та частини 3 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
№ 1105- XIV від 23 вересня 1999 року у разі
настання страхового випадку Фонд
соціального страхування у
встановленому законодавством порядку
зобов'язаний виплатити потерпілому
грошову суму за моральну шкоду за
наявності факту заподіяння йому цієї
шкоди. Зазначені норми не містять будь
яких інших додаткових умов щодо
відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.ст.21,28,30,34,35 Закону №
1105- XIV від 23 вересня 1999 року право на
отримання потерпілим страхових виплат
у разі стійкої втрати працездатності,
у тому числі виплати за моральну шкоду
виникає у особи в разі встановлення їй
такої стійкої втрати працездатності
висновком МСЕК.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року „Про судову практику в справах
про відшкодування моральної шкоди" під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних та фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній або юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема у моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я.

Рішенням Конституційного суду України
від 27 січня 2004 року визначено, що
ФССНВВ зобов'язаний відшкодувати
моральну шкоду, заподіяну на
виробництві всім потерпілим, в тому
числі у випадку встановлення
тимчасової стійкої часткової
працездатності або повної втрати
професійної працездатності.

Відповідно до виписки МСЕК № 144990 від 13
липня 2006 року позивачу встановлено 40 %
втрати працездатності безстроково у
зв'язку з професійним захворюванням
(а.с. 10)

Позивач перебуває на обліку у
відповідача з липня 2005 року, на
підставі заяви позивача та Закону № 1105-
XIV від 23 вересня 1999 року отримав
одноразову матеріальну допомогу та
отримує щомісячні страхові виплати.

Внаслідок професійного захворювання
він тривалий час знаходився як на
стаціонарному, так і на амбулаторному
лікуванні.

Ці обставини визнані сторонами, а тому,
в порядку ст.61 ЦПК України, доказуванню
не підлягають і приймаються судом до
уваги.

В судовому засіданні з пояснень
наданими сторонами встановлено, що
відповідач у відповідності до діючого
законодавства відшкодовує позивачеві
матеріальну шкоду, завдану
ушкодженням здоров'я, але відшкодувати
моральну шкоду відмовляється,
посилаючись на недоведеність факту
заподіяння моральної шкоди,
необґрунтованість розміру такої шкоди
та відсутність правових підстав для
відшкодування моральної шкоди і
стягнення таких сум з Фонду.

Крім того, судом встановлено, що
внаслідок ушкодження здоров'я,
викликаного стійким захворюванням,
позивач зазнав моральних страждань
пов'язаних з тривалим лікуванням,
фізичним болем, погіршенням життєвих
умов, що потребує від нього додаткових
зусиль для організації свого життя, що
не викликає у суду сумніву, про
наявність факту заподіяння позивачу
моральної шкоди через професійне
захворювання.

Вирішуючи питання про задоволення
позовних вимог, суд не може прийняти до
уваги доводи представника
відповідача, надані ним в заперечення
проти позову, оскільки вони не
ґрунтуються на законі виходячи з
наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.268 ЦК України на
вимоги про відшкодування шкоди
здоров'ю, та про відшкодування
моральної шкоди, пов'язаної з
ушкодженням здоров'я строки позовної
давності не поширюються.

Статтею 58 Конституції України закони
та інші нормативно-правові акти не
мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Суд також не може погодитись з
посиланням представника відповідача
на Закон України № 717 від 23.02.2007 "Про
внесення змін до Закону України про
загальнообов'язкове соціальне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", яким було виключено
дію положень статей основного Закону,
що регламентували порядок
відшкодування потерпілим на
виробництві сум моральної шкоди,
оскільки він набрав чинності з 20
березня 2007 року

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ним чинності. Акт законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи, а
тому зазначені норми не можуть бути
підставою для відмови у праві на
відшкодування моральної шкоди до їх
прийняття.

Крім того, доводи відповідача про те,
що факт заподіяння моральної шкоди не
встановлений МСЕК - безпідставні і не
ґрунтуються на законі, який не
передбачає обов'язковість висновків
МСЕК в даному випадку. Вже сам факт
ушкодження здоров'я і втрата ним
працездатності свідчить про
заподіяння моральної шкоди позивачу.

Також, посилання представника
відповідача на виконання своїх
обов'язків по відшкодуванню
матеріальної шкоди як на підставу до
відмови у даному позові також є
необґрунтованими, оскільки жодним
законодавчим актом, яким врегульовані
виниклі правовідносини не передбачено
звільнення від обов'язку відшкодування
моральної шкоди в разі відшкодування
матеріальної шкоди постраждалому.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.ч.1, 2 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

В даному випадку відповідач не надав
доказів в обґрунтування своїх
заперечень проти позову і не переконав
суд у своїй правоті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України та п. 3
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом,
залежно від характеру заподіяних
фізичних та душевних, їх глибини та
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення можливості їх реалізації,
а також інших негативних наслідків, з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення, при визначення
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності та справедливості,
тому задовольнити вимоги позивача про
стягнення з відповідача 50 000 грн. в
порядку відшкодування моральної шкоди
суд не находить можливим, оскільки така
сума є завищеною та не відповідає
глибині моральних та фізичних
страждань позивача, ступеню втрати ним
професійної працездатності та групи
інвалідності.

Тому суд, враховуючи вимоги розумності,
справедливості і домірності завданої
моральної шкоди, з огляду на важкі
безстрокові наслідки професійних
захворювань, постійний характер
негативних наслідків, обмеження
життєдіяльності, порушення та зміну
звичайного укладу життя і особистих
зв'язків, вважає за можливе та
необхідне стягнути з відповідача на
користь позивача 12 000 грн. в порядку
відшкодування моральної шкоди, що буде
еквівалентним завданим моральним
стражданням.

Разом з тим,суд вважає що заявлена
позивачем сума відшкодування
моральної шкоди - 40 000 гривень є
надмірно значною і такою, що не
відповідає моральним
стражданням,пережитим позивачем.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 15, 21,
28, 30, 34, 35 Закону України" Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", Закону України «Про
внесення змін до Закону України" Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", Рішення
Конституційного суду України від 27.01.04
р. по справі № 1-92004, ст. 23, п.3 ч.1ст.268 ЦК
України, керуючись ст.ст. 3, 6, 11, 60, 123, 126,
209, 213- 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Київському
районі м. Донецька про відшкодування
моральної шкоди, у зв'язку з втратою
працездатності внаслідок професійного
захворювання - задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Київському районі м.
Донецька на користь ОСОБА_4 моральну
шкоду в розмірі 12 000 (дванадцять тисяч )
грн. 00 коп.

В решті позову відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути
подано до Апеляційного суду Донецької
області через Київський районний суд м.
Донецька протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя