Справа № 740/4416/14
Провадження № 2/740/1401/14
12 листопада 2014 року
Ніжинський міськрайонний суд
Чернігівської області в складі:
головуючої - судді Діденко О.П.,
при секретарі Капленку І.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Ніжині
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
Великодорізької сільської ради
Ніжинського району про визнання права
власності на жилий будинок у порядку
Позивач ОСОБА_1 у позові та, уточнивши
позовні вимоги в подальшому, просив
визнати за ним право власності на
жилий будинок АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_2.
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що будинок був збудований у
1959 році і належав колгоспному двору,
головою якого був його батько ОСОБА_3, а
членами двору були його мати ОСОБА_2 та
його рідна сестра ОСОБА_4, тобто,
будинок фактично належав у рівних
частинах кожному з них - по 1/3 (одній
третій) частині. Після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_3 спадщину
його частки прийняли порівну - по 1/6
(одній шостій) частині, мати ОСОБА_2 та
його рідна сестра ОСОБА_4, так як на день
відкриття спадщини постійно проживали
зі спадкодавцем, тому відповідно їх
частки збільшилися з 1/3 (однієї
третьої) до ? (однієї другої) в кожної з
них. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 сестри
ОСОБА_4 спадщину її ? (однієї другої)
частини будинку прийняла його мати
ОСОБА_2, так як постійно проживала зі
спадкодавцем однією сім»єю, а після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2
спадщину прийняв він, подавши у
встановлений строк нотаріусу заяву про
прийняття спадщини, але у видачі
свідоцтва про право на спадщину йому
нотаріусом відмовлено з тих підстав, що
будинок належить колгоспному двору,
тобто, не визначені частки власників
У судове засідання позивач ОСОБА_1 та
представник відповідача не з»явилися,
але від позивача надійшла заява, а від
відповідача клопотання, у яких вони
справу просили розглянути: позивач - за
його відсутності та зазначив, що
позовні вимоги підтримує, а відповідач
- за відсутності його представника та
зазначив, що позовні вимоги визнає
(а.с.28,64). За таких обставин суд визнав
можливим справу розглянути за
відсутності сторін та, відповідно до
ст.197 ч.2 ЦПК України, без фіксування
судового засідання звукозаписувальним
Дослідивши письмові докази та
приймаючи до уваги письмове визнання
відповідачами позову, що відповідно до
ст.174 ЦПК України є однією з підстав для
його задоволення, суд приходить до
наступного висновку.
Главами 84-89 ЦК України, а також
спеціальним законодавством, зокрема,
Законом України "Про нотаріат",
підзаконними нормативними актами,
визначено нотаріальний порядок
оформлення права на спадщину, що
відповідає встановленій
законодавством сукупності функцій,
притаманній юрисдикційній діяльності
судів та нотаріусів. Відповідно до ст. 67
Закону України "Про нотаріат" свідоцтво
про право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
встановленому цивільним
законодавством. Це знайшло також
підтвердження і в ч.2 пункту 23 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року N 7 "Про судову практику в
справах про спадкування", відповідно до
якої за наявності умов для одержання
в нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину вимоги про визнання
права на спадщину судовому розглядові
не підлягають. В той же час, у ч.3 пункту
23 цієї ж постанови ПВСУ зазначено, що в
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.
Оскільки зверненню позивача
ОСОБА_1 з даним позовом до суду
передувало його звернення до нотаріуса
з заявою для оформлення спадщини і у
прийнятті такої заяви йому нотаріусом
не відмовлено, а постановою
приватного нотаріуса Ніжинського
районного нотаріального округу від 14
жовтня 2014 року відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину
(постанова на а.с.24), тобто, на час
розгляду справи в суді відсутність у
позивача умов для одержання в
нотаріуса свідоцтва про право на
спадщину підтверджена відмовою
нотаріуса у видачі йому такого, право
на спадщину та оформлення права на
спадщину відповідно до норм ЦК України
мають різні значення, тому відповідно
до ч.3 пункту 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року N 7 "Про судову практику в справах
про спадкування" позов ОСОБА_1 підлягає
розгляду в суді.
Позивачем надано ксерокопію
свідоцтва про право власності на жилий
будинок, виданого Ніжинською районною
радою народних депутатів 19 листопада
1990 року на підставі рішення
виконавчого комітету Ніжинської
районної ради народних депутатів від 26
травня 1989 року № 117, відповідно до якого
жилий будинок АДРЕСА_1 належить
колгоспному двору, головою якого є
ОСОБА_3, яке 19 листопада 1990 року
зареєстровано в Ніжинському міському
бюро технічної інвентаризації у
реєстровій книзі № 1 за реєстровим
НОМЕР_1(а.с.15), тобто, державна
реєстрація права власності була
проведена відповідно до діючого на той
час законодавства - п.18 Інструкції про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затвердженої заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року і яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року N 56. З довідки КП «Ніжинське МБТІ»
також убачається, що станом на 31 грудня
2012 року право власності на спірний
жилий будинок у цілому було
зареєстровано за колгоспним двором,
головою якого є ОСОБА_3. Довідкою
Великодорізької сільської ради від 06
листопада 2014 року № 03-29/530 на а.с.65
підтверджується, що станом на 19
листопада 1990 року, тобто, на час видачі
свідоцтва про право власності на жилий
будинок АДРЕСА_1, у ньому проживали та
були зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_2 -
батьки позивача, та їх дочка ОСОБА_4
Визначення поняття колгоспного
двору міститься в ст.7 Конституції
СРСР 1936 року, відповідно до якого
колгоспний двір - це родинно-трудове
об'єднання осіб, все або більшість
працездатних членів якого є членами
колгоспу, беруть участь особистою
працею в колгоспному виробництві,
отримують основні доходи від
суспільного господарства колгоспу і,
крім того, ведуть особисте підсобне
господарство на присадибній земельній
ділянці. Тобто, членство в колгоспному
дворі може не співпадати з членством у
колгоспі, але якщо дорослі члени
сім»ї колгоспника, які працювали на
підприємствах чи в установах, але не
являлися членами колгоспу, допомагали
колгоспному двору у веденні
підсобного господарства, вони
визнавалися членами колгоспного двору.
У сільській місцевості облік членів
господарств всіх суспільних груп
визначався Вказівками по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів,
затвердженими постановою Державного
комітету статистики СРСР від 12.05.85 року
№ 5-24/26, а згодом - Вказівками,
затвердженими постановою Держкомстату
СРСР від 25.05.90 року №69. Згідно із
Вказівками, суспільна група
господарства визначалася залежно від
роду занять голови господарства (сім'ї).
Відповідно до роз»яснень, що
викладені у п.6 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.1995 року
«Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності» (з послідуючими змінами)
право власності на майно, яке належало
колгоспному двору і збереглося після
припинення його існування, мають ті
члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року
не втратили права на частку в його
майні і розмір частки члена двору
визначається виходячи з рівності
часток усіх його членів, включаючи
неповнолітніх та непрацездатних. Норма
щодо належності майна колгоспного
двору його членам на праві сумісної
власності та щодо рівності часток
членів колгоспного двору була
закріплена і в ст.ст.120, 123 ЦК УРСР ( в
ред.1963 року). Зазначене дає підстави
вважати, що частки ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 були рівними, тобто, становили
по 1/3 (одній третій) частині в кожного,
оскільки докази, якими б
підтверджувалось, що хтось із названих
членів колгоспного двору станом на 15
квітня 1991 року, крім померлого ОСОБА_3,
втратив право на частку в його майні у
матеріалах справи відсутні.
Підпункт «г» п.6 цієї ж постанови
містить роз»яснення щодо порядку
спадкування і в ньому зазначено, що
згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради
України «Про введення в дію Закону «Про
власність» з 01 липня 1990 року
застосовуються загальні правила
спадкування щодо частки члена
колгоспного двору в майні двору, тобто,
спадкування після смерті останнього
члена колгоспного двору, що мало місце
до цієї дати і було закріплено у ст.563 ЦК
УРСР, втратило чинність. Відповідно до
зазначеного, на належну 1/3 (одну третю)
частку ОСОБА_3 відкрилася спадщина
ІНФОРМАЦІЯ_2. З матеріалів спадкової
справи № 22, реєстровий № 227, заведеної
Ніжинською районною державною
нотаріальною конторою до майна
померлого ОСОБА_3, убачається, що
спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_3 фактично прийняла його дружина
ОСОБА_2 і їй на грошовий вклад 21 січня
1992 року видано свідоцтво про право на
спадщину за законом (а.с.48). Таким чином,
частка ОСОБА_2 у праві власності на
будинок збільшилася з 1/3 (однієї
третьої) до 2/3 (двох третіх), а не як
зазначено в позові, що спадщину після
смерті ОСОБА_3 у рівних частинах
прийняли дружина померлого ОСОБА_2 та
дочка ОСОБА_4 Докази, якими б
підтверджувалось прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_3 його дочкою ОСОБА_4
у матеріалах справи відсутні, оскільки
суд надає перевагу матеріалам
спадкової справи, а не довідці
Великодорізької сільської ради від 18
серпня 2014 року № 03-29/399, в якій
зазначено, що на день смерті ОСОБА_3 та
протягом шести місяців з дня його
смерті в будинку проживали та були
зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_4, так як
зазначена довідка не містить посилання
на погосподарську книгу, а в матеріалах
спадкової справи є довідка
Великодорізької сільської ради № 004,
видана в січні 1992 року (число в копії
довідки на а.с.46 нечитаєме), в якій з
посиланням на погосподарську книгу за
1990 рік під № 1, на особовий рахунок
НОМЕР_2, сторінки 26-27, зазначено, що на
день смерті ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1
проживала та була зареєстрована лише
ОСОБА_2 - дружина померлого і саме їй
видано свідоцтво про право на спадщину
за законом на грошовий вклад.
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (копія
свідоцтва про смерть на а.с.5).
Відповідно інформаційної довідки зі
спадкового реєстру № 38751962, виданої
Ніжинською районною державною
нотаріальною конторою 29 жовтня 2014 року,
спадкова справа до її майна не
заводилася (а.с.41). Довідкою
Великодорізької сільської ради від 18
серпня 2014 року на а.с.11
підтверджується, що на день смерті
ОСОБА_4 та протягом шести місяців з дня
смерті у будинку АДРЕСА_1 проживала та
була зареєстрована її мати ОСОБА_2,
тому, як спадкоємець першої черги за
законом відповідно до ст.ст.1261, 1268 ч.3 ЦК
України, який набрав чинності з 01 січня
2004 року, вона вважається такою, що
спадщину після смерті дочки у виді
належної їй 1/3 (однієї третьої) частини
будинку прийняла, тобто, їй став
належати будинок у цілому.
Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 -
матері позивача, приватним нотаріусом
Ніжинського районного нотаріального
округу ОСОБА_5 заведено спадкову
справу, відповідно до якої позивачем,
як спадкоємцем за заповітом (копія
заповіту на а.с.59), 07 липня 2014 року
подано заяву про прийняття спадщини
(а.с.51), тому відповідно до ст.1269 ЦК
України він вважається таким, що
спадщину після смерті матері прийняв,
до того ж, 04 вересня 2014 року йому
видано свідоцтво про право на спадщину
за заповітом на інше майно померлої
ОСОБА_2, а саме на земельну ділянку
Відповідно до ст.2 Закону України від
01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно - це офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження
таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
а відповідно до ст.3 цього Закону право
власності та інші речові права на
нерухоме майно, набуті згідно з діючими
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим законом,
визнаються державою.
Оскільки реєстрація права власності
на жилий будинок АДРЕСА_1 була
проведена відповідно до діючого на той
час законодавства, позивач ОСОБА_1
відповідно до вищезазначених підстав
має право на спадкування і вважається
таким, що спадщину прийняв, то за таких
обставин є підстави для визнання за
позивачем права власності на жилий
будинок у порядку спадкування за
заповітом після смерті його матері,
тобто, позовні вимоги слід
Керуючись ст.ст. 209, 212-215, 218, 174 ЦПК
України, ст.ст. 120, 123, 549, 563 ЦК УРСР ( в
ред.1963 року), ст.ст.1261, 1268-1269 ЦК України
суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на
жилий будинок АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_2.
На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до апеляційного суду
Чернігівської області через
Ніжинський міськрайонний суд протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя Ніжинського

міськрайонного суду
Діденко О.П.