У х в а л а

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Мартинюка В.І..,
Наумчука М.І.,

Мостової Г.І., Остапчука Д.О.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
Нерубайської сільської ради
Біляївського району Одеської області,
управління Держземагенства у
Біляївському районі Одеської області
про визнання недійсним рішення
Нерубайської сільської ради та
державного акта на право власності на
земельну ділянку, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного
суду Одеської області від 18 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5, Нерубайської
сільської ради Біляївського району
Одеської області, управління
Держземагенства у Біляївському районі
Одеської області про визнання
недійсним рішення Нерубайської
сільської ради та державного акта на
право власності на земельну ділянку.

Позовні вимоги ОСОБА_4 мотивувала тим,
що у березні 2006 року придбала у ОСОБА_6
земельну ділянку, що належала останній
на праві власності на підставі
державного акта від 20 лютого 2006 року,
яка розташована по АДРЕСА_1. У жовтні 2006
року вона отримала державний акт про
право власності на вказану земельну
ділянку серії ЯГ № 940134.

У червні 2007 року виконавчим комітетом
Нерубайської сільської ради було
присвоєну нову адресу належній їй на
праві власності земельній ділянці, а
саме: АДРЕСА_1.

На вказаній земельній ділянці нею у 2007
році було збудовано жилий будинок, про
право власності на який у червні 2010
року вона отримала свідоцтво.

Згідно з технічним звітом із виносу меж
земельної ділянки в натурі, метричні
дані її державного акта накладені на
фактичну межу земельної ділянки ОСОБА_7
по АДРЕСА_2, а метричні дані державного
акта ОСОБА_5 щодо земельної ділянки по
АДРЕСА_3 частково накладені на фактичну
межу її земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Посилаючись на порушення своїх прав
власника земельної ділянки, на якій
розташовано належний їй жилий будинок,
ОСОБА_4 просила позов задовольнити в
повному обсязі та визнати недійсним
рішення Нерубайської сільської ради
від 27 лютого 2007 року й державний акт
серії ЯЕ № 649244, виданий на підставі
цього рішення ОСОБА_5 2 липня 2007 року.

Рішенням Біляївського районного суду
Одеської області від 7 лютого 2014 року
позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсними рішення
Нерубайської сільської ради
Біляївського району Одеської області
від 27 лютого 2007 року № 236-V про передачу
у приватну власність ОСОБА_5 земельної
ділянки площею 0,075 га по АДРЕСА_3 та
державний акт на право власності на
землю серії ЯЕ № 649244 на вказану
земельну ділянку, виданий 2 липня 2007
року на ім'я ОСОБА_5

Зобов'язано управління
Держземагенства у Біляївському районі
Одеської області внести метричні дані
у національну кадастрову систему про
фактичне розташування земельної
ділянки, яка розташована по

АДРЕСА_1, цільове призначення якої -
будівництво та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, яка належить ОСОБА_4 на підставі
державного акта на право власності на
земельну ділянку, серії ЯГ № 940134,
виданого 27 жовтня 2006 року.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 18 квітня 2014 року рішення
Біляївського районного суду Одеської
області від 7 лютого

2014 року скасовано, в задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення апеляційного суду Одеської
області від 18 квітня 2014 року скасувати
й залишити в силі рішення Біляївського
районного суду Одеської області від 7
лютого

2014 року, що було помилково скасовано,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів вважає, що скарга підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене у справі рішення апеляційного
суду зазначеним вимогам закону не
відповідає.

Судом установлено, що 21 березня 2006 року
між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено
договір купівлі-продажу земельної
ділянки площею 0,210 га, кадастровий
номер :02:004:0165, розташованої по
АДРЕСА_1.

Межі спірної земельної ділянки були
встановлені у березні 2004 року у
присутності суміжних
землекористувачів, про що було
складено

відповідний акт.

Згідно з рішенням Нерубайської
сільської ради від 29 квітня 2004 року
№ 392 вказана земельна ділянка була
передана у власність ОСОБА_6

На підставі зазначеного рішення
сільської ради 20 лютого 2006 року видано
державний акт на право власності на
ім'я ОСОБА_6

27 жовтня 2006 року на підставі договору
купівлі-продажу

ОСОБА_4 отримала державний акт на
земельну ділянку площею

0,210 га, кадастровий номер :02:004:0165,
розташовану по

АДРЕСА_1 серії ЯГ № 940134, а у 2007 році
позивач розпочала на цій земельній
ділянці будівництво жилого будинку, на
який у 2010 році отримала свідоцтво про
право власності.

Згідно з рішенням Нерубайської
сільської ради від 27 лютого 2007 року №
236-V ОСОБА_5 передано у приватну
власність земельну ділянку площею 0,075
га для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських споруд і
будівель (присадибна ділянка), яка
розташована по АДРЕСА_3.

З акта встановлення меж у натурі від 9
червня 2007 року вбачається, що межі
земельної ділянки ОСОБА_5 по АДРЕСА_3
встановлені по земельній ділянці, якою
фактично користувалася позивач ОСОБА_4
й на той час вже розпочала будівництво
жилого будинку.

Отже, метричні дані державного акта,
виданого на ім'я ОСОБА_5 на право
власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_3, співпадають з фактичним
місцем розташування земельної ділянки,
що належить на праві власності ОСОБА_4 й
розташована по АДРЕСА_1.

За правилами чч. 1, 2 ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Частиною 1 ст. 155 ЗК передбачено, що у
разі видання органом виконавчої влади
або органом місцевого самоврядування
акта, яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Таким чином, встановивши, що при
проведені кадастрової зйомки була
допущена помилка і метричні дані
земельної ділянки ОСОБА_6, яка в
подальшому була продана позивачу
ОСОБА_4, були внесені до національної
кадастрової системи неправильно,
неправильно були внесені й метричні
дані земельної ділянки після
оформлення договору купівлі-продажу
такої земельної ділянки, суд першої
інстанції дійшов по суті правильного й
обґрунтованого висновку щодо
порушення прав ОСОБА_4, яка у
встановленому законом порядку набула
права власності на спірну земельну
ділянка та збудувала на ній жилий
будинок, які можуть бути відновлені
шляхом визнання недійсними рішення
сільської ради про виділення у
власність ОСОБА_5 земельної ділянки та
отриманого останнім державного акта на
підставі цього рішення.

При цьому судом першої інстанції було
взято до уваги пояснення представника
Нерубайської сільської ради про
можливість виділу

ОСОБА_5 рівноцінної земельної ділянки.

Під час установлення зазначених фактів
судом першої інстанції не були
порушені норми процесуального права,
рішення суду відповідає вимогам
матеріального права та встановленим
обставинам справи й скасоване
апеляційним судом помилково.

Апеляційний суд на порушення вимог ст.
ст. 303, 304, 316 ЦПК України зазначені
положення закону та обставини справи
не врахував і помилково скасував
рішення суду першої інстанції,
зазначивши про відсутність правових
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_4

Безпідставно скасувавши законне й
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд припустився
помилки в застосуванні процесуального
та матеріального закону.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує рішення суду
апеляційної інстанції й залишає в силі
рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення
апеляційного суду Одеської області від
18 квітня 2014 року підлягає
скасуванню із залишенням в силі
рішення Біляївського районного суду
Одеської області від 7 лютого 2014 року.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 18 квітня 2014 року скасувати.

Рішення Біляївського районного суду
Одеської області від 7 лютого 2014 року
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

В.О.
Кузнєцов

Судді:

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

Д.О. Остапчук