АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/391/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 45 Морозов В.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Ювшин В. І. УХВАЛА
17 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Ювшин В. І. суддів Гончар
Н. І. , Пономаренко В. В. при
секретаріБурдукова О.В. представник
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_7 на рішення
Черкаського районного суду Черкаської
області від 12 вересня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_8 до управління
держземагенства у Черкаському районі
Черкаської області, Будищенської
сільської ради Черкаського району про
визнання рішень недійсними та
скасування державних актів на право
власності на земельну ділянку,-
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до
управління держземагенства у
Черкаському районі Черкаської області,
Будищенської сільської ради
Черкаського району про визнання рішень
недійсними та скасування державних
актів на право власності на земельну
ділянку, мотивуючи свої вимоги тим, що
20.05.2010 р. на підставі договору
купівлі-продажу набув право власності
на будинок за адресою: АДРЕСА_1
загальною площею 51,7 кв.м розташованого
на земельній ділянці площею 0,2500 га.
16.12.2010 р. міжрайонним управлінням
держкомзему у м. Черкаси та Черкаському
районі ОСОБА_8 був виданий державний
акт на право власності на земельну
ділянку площею 0,25 га.
30.09.2011 р. міжрайонним управлінням
держкомзему у м. Черкаси та Черкаському
районі ОСОБА_8 був виданий державний
акт на право власності на іншу земельну
ділянку площею 0,3088 га. Підставою для
видачі державного акту слугували
рішення виконавчого комітету
Будищенської сільської ради №83 від
25.12.2001 р. та рішення Будищенської
сільської ради від 19.05.2011 р.

В 2013 р. ОСОБА_8 порівнюючи межі
земельних ділянок, які відображені в
державних актах та фактичні межі
земельної ділянки, які склалися ще в 1990
р. згідно з планом забудови земельної
ділянки виявив значні відхилення.

Просив суд визнати недійсним
рішення Будищенської сільської ради
від 21.10.2010 р. та від 19.05.2011 р. Визнати
недійсним рішення виконавчого
комітету Будищенської сільської ради
від 25.12.2001 р. Скасувати державний акт на
право власності на земельну ділянку
виданий міськрайонним управлінням
держкомзему у м. Черкаси та Черкаському
районі 16.12.2010 р. Скасувати державний акт
на право власності на земельну ділянку
виданий міськрайонним управлінням
держкомзему у м. Черкаси та Черкаському
районі 30.09.2011 р.

Рішенням Черкаського районного
суду Черкаської області від 12 вересня
2013 року позов ОСОБА_8 задоволено.
Визнано незаконним та скасовано
рішення Будищенської сільської ради
від 21.10.2010 р. в частині надання
земельної ділянки ОСОБА_8 площею 0,25 га.
Визнано незаконним та скасовано
рішення Будищенської сільської ради
від 21.10.2010 р. в частині затвердження
технічної документації із землеустрою
ОСОБА_8 Визнано незаконним та скасовано
рішення Будищенської сільської ради
від 19.05.2011 р. в частині затвердження
технічної документації із землеустрою
ОСОБА_8 Визнано незаконним та скасовано
рішення Будищенської сільської ради
від 19.05.2011 р. в частині внесення змін в
рішення виконавчого комітету від 25.12.2001
р.№83 в частині передачі земельної
ділянки ОСОБА_8 Визнано незаконним та
скасовано п.3 рішення Будищенської
сільської ради від 19.05.2011 р. в частині
втрати чинності рішення від 25.12.2001 р. №83
виконавчого комітету. Визнано
недійсним та скасовано державний акт
на право власності на земельну ділянку
площею 0,25 га. в адмінмежах Будищенської
сільської ради Черкаського району с.
Єлизаветівка виданий 16.12.2010 р. на ім'я
ОСОБА_8 Визнано недійсним та скасовано
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,3088 га. виданий
30.09.2011 р. на ім'я ОСОБА_8

Не погоджуючись з вказаним
рішенням представник ОСОБА_7 подала
апеляційну скаргу, вважаючи що рішення
суду першої інстанції прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права і просить
скасувати рішення Черкаського
районного суду Черкаської області від
12 вересня 2013 року та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_8

Вислухавши сторону, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про
судове рішення у цивільній справі",
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність і
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції
повністю відповідає зазначеним
вимогам, оскільки ґрунтується на
повному і об'єктивному розгляді в
судовому процесі всіх обставин справи
в сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_8 до управління держземагенства у
Черкаському районі Черкаської області,
Будищенської сільської ради
Черкаського району про визнання рішень
недійсними та скасування державних
актів на право власності на земельну
ділянку, суд першої інстанції прийшов
до висновку, що оскільки фактичне
користування переданими у власність
позивачу земельними ділянками не
відповідає розмірам земельних ділянок,
зазначених в державних актах на право
власності на землю і представник
позивача підтримує позовні вимоги, а
відповідачів їх визнають і визнання
ними позовних вимог не порушує
чиїх-небудь прав та інтересів то позов
підлягає до задоволення.

Статтею 14 Конституції України
встановлено, що право власності на
землю громадянами набувається
виключно відповідно до закону.

Право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом (частина
перша статті 126 ЗК України).

Таким чином, державні акти на право
власності на земельні ділянки є
документами, що посвідчують право
власності й видаються на підставі
відповідних рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.
У спорах, пов'язаних із правом
власності на земельні ділянки,
недійсними можуть визнаватися як
зазначені рішення, на підставі яких
видано відповідні державні акти, так і
самі акти на право власності на
земельні ділянки.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК
України захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом: визнання прав;
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; визнання угоди
недійсною; визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Встановлено, що ОСОБА_8 20.05.2010 р. на
підставі договору купівлі-продажу
набув право власності на будинок за
адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 51,7
кв.м розташованого на земельній
ділянці площею 0,2500 га. 16 грудня 2010 року
міжрайонним управлінням держкомзему у
м. Черкаси та Черкаському районі ОСОБА_8
був виданий державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0,25 га. Даний державний акт видано на
підставі рішення Будищанської
сільської ради №44-10 від 21.10.2010 року.

30.09.2011 р. міжрайонним управлінням
держкомзему у м. Черкаси та Черкаському
районі йому був виданий державний акт
на право власності на земельну ділянку
в розмірі 0,3088 га. Підставою для видачі
державного акту на право власності на
землю явились рішення виконавчого
комітету Будищенської сільської ради
№83 від 25.12.2001 р. та рішення Будищенської
сільської ради від 19.05.2011 р. Порівнюючи
межі земельних ділянок, які
відображені в державних актах та
фактичні межі земельної ділянки, які
склалися ще в 1990 р. згідно з планом
забудови земельної ділянки позивачем
було виявлено значні відхилення.

Частиною 1 ст. 155 Земельного
кодексу України визначено, що у разі
видання органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування акта,
яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Відповідно до п. 7 Постанови від 1
березня 2013 року N 3 Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ «Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ»
роз'яснено, що земельні відносини,
суб'єктами яких є фізичні чи юридичні
особи, органи місцевого
самоврядування, органи державної
влади, а об'єктами - землі у межах
території України, земельні ділянки та
права на них, у тому числі на земельні
частки (паї), регулюються земельним і
цивільним законодавством на принципах
забезпечення юридичної рівності прав
їх учасників, забезпечення гарантій
прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5
Земельного кодексу України; далі - ЗК).
Захист судом прав на землю у цих
відносинах здійснюється способами,
визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею
152 ЗК, у тому числі шляхом визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають
із земельних відносин, у яких хоча б
однією зі сторін є фізична особа,
незважаючи на участь у них суб'єкта
владних повноважень, згідно зі статтею
15 ЦПК розглядаються в порядку
цивільного судочинства. Це стосується,
наприклад, позовів про визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування щодо видання дозволу на
виготовлення (розроблення) проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, вирішення інших питань, що
відповідно до закону необхідні для
набуття і реалізації права на землю,
про надання чи передачу земельної
ділянки у власність або користування
чи невирішення цих питань, припинення
права власності чи користування землею
(статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та
інші), крім спорів, передбачених
частиною першою статті 16 Закону
України від 17 листопада 2009 року N 1559-VI
"Про відчуження земельних ділянок,
інших об'єктів нерухомого майна, що на
них розміщені, які перебувають у
приватній власності, для суспільних
потреб чи з мотивів суспільної
необхідності", про цивільну
відповідальність за порушення
земельного законодавства (статті 210, 211
ЗК), про повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Відповідачі визнали позовні вимоги
позивача, а тому суд першої інстанції
обґрунтовано виходячи з наведеного та
положення ч.4 ст. 130 ЦПК, постановив
рішення при проведенні попереднього
судового засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) визначено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або ос порені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
(апеляційної скарги) або відмову в їх
задоволенні.

Колегія суддів приходить до висновку
про залишення без змін рішення суду
першої інстанції про задоволення
позовних вимог, виходячи із того, що
оспорювані рішення органу місцевого
самоврядування та державні акти на
право власності на землю при їх
скасуванні не порушують ніяких прав
апелянта.

В порушення вимог ст..3 та 60 ЦПК України
та ст.15 ЦК України апелянтом не
доведено, в чому порушено його право
скасованим рішень органу місцевого
самоврядування та державних актів на
право власності на землю позивача, яке
підлягає захисту в порядку цивільного
судочинства, а доводи апеляційної
скарги побудовані на припущеннях.

Вірно встановивши факти і відповідно
їм правовідносини, постановивши
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права
на підставі наявних та наданих
сторонами належних та допустимих
доказів, суд першої інстанції ухвалив
правильне та справедливе рішення.

Доводи апеляційної скарги ретельно
перевірені судом апеляційної
інстанції, є безпідставними та не
спростовують висновків суду першої
інстанції і не містять підстав для
скасування чи зміни правильного
рішення.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати,
-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_7, ОСОБА_9, на рішення Черкаського
районного суду Черкаської області від
12 вересня 2013 року відхилити, а рішення
Черкаського районного суду Черкаської
області від 12 вересня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів, починаючи з дня
її проголошення.

Головуючий :

Судді :