У х в а л а

іменем України

22 січня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,
суддів:Леванчука А.О.,Нагорняка В.А.,
Писаної Т.О.,Юровської Г.В., розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: Третя
Дніпродзержинська державна
нотаріальна контора, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, про визнання права власності
на квартиру в порядку спадкування за
заповітом; за зустрічним позовом
ОСОБА_7 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_9,
ОСОБА_10, приватний нотаріус
Дніпродзержинського міського
нотаріального округу, Третя
Дніпродзержинська державна
нотаріальна контора, про визнання
заповіту недійсним, визнання права
власності на спадкове майно у порядку
спадкування; за позовом третьої особи з
самостійними вимогами ОСОБА_8 до
ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, Приватний нотаріус
Дніпродзержинського нотаріального
округу, Третя Дніпродзержинська
державна нотаріальна контора, про
визнання заповіту недійсним, за
касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 08 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2007 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з зазначеним позовом, у якому
просила визнати право власності на
квартиру в порядку спадкування за
заповітом.

Не погоджуючись із позовом ОСОБА_6,
ОСОБА_7 звернувся до суду з зустрічним
позовом, у якому просив суд: визнати
заповіт

ОСОБА_11, посвідчений 20 січня 2006 року
приватним нотаріусом
Дніпродзержинського нотаріального
округу ОСОБА_12 на користь

ОСОБА_6, недійсним; призначити
судово-медичну експертизу; призначити
судово-почеркознавчу експертизу;
витребувати у приватного нотаріуса
ОСОБА_12 оригінал заповіту від 20 січня
2006 року.

Також із позовом до суду звернулася
третя особа з самостійними вимогами
ОСОБА_8, у якому просив суд визнати
заповіт недійсним.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська від 12 червня 2013
року у задоволенні первісного позову
відмовлено. Зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_7 задоволено частково. Визнано
заповіт від 20 січня 2006 року від
імені ОСОБА_11 на ім'я ОСОБА_6 недійсним.
У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_7 про визнання права власності на
спадкове майно у порядку спадкування
відмовлено. У задоволенні позовних
вимог ОСОБА_8 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 08 жовтня
2013 року рішення Дніпровського
районного суду м. Дніпродзержинська
від 12 червня 2013 року в частині відмови
ОСОБА_6 у задоволенні позову та в
частині задоволення зустрічного
позову ОСОБА_7 скасовано. Позовні
вимоги ОСОБА_6 задоволено. Визнано за
ОСОБА_6 право власності на квартиру
АДРЕСА_1. Відмовлено ОСОБА_7 у
задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
районного суду, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням апеляційним судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга ОСОБА_7 підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 вважає, що
суд апеляційної інстанції помилково
скасував рішення районного суду через
те, що судом першої інстанції була
застосована ст. 233 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 233 ЦК
України, умови, наявність яких
необхідна для застосування ст. 233 ЦК
України, є: тяжкі обставини, в яких
перебувала особа, і що вимусило її
вчинити правочин; цей правочин було
вчинено на вкрай невигідних умовах.

Отже, ст. 233 ЦК України не може
застосовуватися за відсутності хоча б
однієї з вищезазначених умов.

Враховуючи, що заповіт є одностороннім
правочином, суд апеляційної інстанції
правильно зробив висновок про
відсутність підстав для застосування
ст. 233 ЦК України.

Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про те, що під час
розгляду справи судами допущені
порушення норм матеріального або
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення, а тому колегія
суддів вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 08 жовтня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: А.О. Леванчук В.А. Нагорняк Т.О.
Писана Г.В. Юровська