Справа № 466/1499/13
Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/110/14
Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р.
Категорія справи:19
03 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
головуючого - судді Цяцяка Р.П.,
суддів Зверхановської Л.Д. і
при секретарі Ясиновській Я.М.,
за участю Петричака С.В. - представника
ПАТ «МТС Україна»; відповідача ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Приватного
акціонерного товариства «МТС Україна»
на рішення Шевченківського районного
суду міста Львова від 28 травня 2013 року,
В С Т А Н О В И Л А:
У жовтні 2011 року Приватне акціонерне
товариство «МТС Україна» звернулося до
суду із позовом про стягнення з ОСОБА_4
(в подальшому - «Позивач» і
«Відповідач») заборгованості у сумі 1 967
грн. 50 коп. В обґрунтування позовних
вимог покликалося на те, що 07.05.2007 року
Відповідач уклав з Позивачем Договір
про надання послуг мобільного зв'язку
та Додаткову угоду до договору. Згідно
укладеного договору Відповідач
зобов'язався своєчасно сплачувати
рахунки за надані послуги, однак свої
зобов'язання не виконав та допустив
заборгованість у розмірі 1 967 грн. 50 коп.,
яку Позивач і просить стягнути з нього
Оскаржуваним рішенням в задоволенні
вище згаданого позову відмовлено і
Позивач оскаржив його в апеляційному
порядку (а.с. 66-67).
Апелянт просить оскаржуване рішення
скасувати і ухвалити нове, яким
задовольнити його позовні вимоги,
покликаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи та на порушення норм
матеріального і процесуального права.
Вважає помилковим висновок суду про
те, що подані до суду додаткові угоди
№№ 3194173, 3194182 не відповідають вимогам
ст. 207 ЦК України щодо письмової форми
правочину, оскільки ст. 207 ЦК України не
вимагається обов'язкового зазначення
на правочині реквізитів сторін і
вимоги згаданої норми матеріального
права щодо письмової форми правочину
Вважає, що строк позовної давності слід
відраховувати з 10 січня 2008 року - дня
надіслання Позивачем Відповідачу
претензії із зазначенням остаточної
суми боргу, яка і становить ціну позову.
Звертає увагу на те, що Позивач в 2009
році звертався до суду із заявою про
видачу судового наказу, який за заявою
Відповідача було скасовано 30.03.2009 року,
а відтак вважає, що перебіг позовної
давності було перервано і позов було
подано до суду в межах трирічного
строку позовної давності, а саме - 26.10.2011
Також звертає увагу на те, що
відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення,
проте Відповідач такої заяви до суду не
подавав і питання позовної давності
під час розгляду справи судом першої
інстанції взагалі не досліджувалось.
Покликається на те, що Позивач, який не
є є монополістом на ринку
телекомунікаційних послуг, не
змушував Відповідача укладати
договори та додаткові угоди і
укладення таких було зумовлене лише
бажанням Відповідача користуватися
послугами мобільного зв'язку в мережі
МТС та вільним волевиявленням сторін.
Вважає неправомірним посилання суду на
ст.ст. 6, 18 Закону України «Про захист
Висновок суду про те, що Позивач не
подав доказів надання Відповідачу
послуг мобільного зв'язку і що такі
послуги не надавалися, вважає таким, що
не відповідає обставинам справи,
оскільки при укладенні договорів
Відповідачу були надані карточки для
користування послугами мобільного
зв'язку і ці карточки були активовані,
чого Відповідач в судовому не
Посилання суду на те, що договірна
санкція не може застосовуватись, як вид
забезпечення виконання зобов'язання
після припинення договору, вважає
«незрозумілим», оскільки таку
договірну санкцію передбачили самі
сторони в додаткових угодах (а.с. 70-72).
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта на підтримання
доводів апеляційної скарги та
заперечення цих доводів зі сторони
відповідача, перевіривши матеріали
справи та законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів оскаржуване
судове рішення зазначеним вимогам
закону не відповідає.

Як вбачається з мотивувальної частини
оскаржуваного рішення, відмову у
задоволенні позовних вимог суд
мотивував тим, що умови договорів про
надання послуг мобільного зв'язку та
додаткових угод до них, які були
укладеними 07.05.2007 року між ПАТ «МТС
Україна» та ОСОБА_4, мають
несправедливий характер, а також тим,
що передбачена згаданими додатковими
угодами договірна санкція за
дострокове розірвання договору (після
фактичного розірвання договору й
припинення зобов'язання) не може бути
видом забезпечення зобов'язання,
передбаченого ст.ст. 546, 549 ЦК України.

Проте з такими висновками суду
погодитися не можна, оскільки вони
ухвалені з порушенням норм
матеріального та процесуального права
з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 07.05.2007 року між
Закритим акціонерним товариством
„Український мобільний зв'язок",
правонаступником якого є ПАТ „МТС
Україна", та відповідачем ОСОБА_4 було
укладено 2 (два) договори про надання
послуг мобільного зв'язку, а також
додаткові угоди до цих договорів,
згідно з п. 1.3 яких у випадку, коли дія
основного договору достроково
припиняється на підставі п. 5.2
основного договору у зв'язку з
несплатою абонентом наданих йому
послуг зв'язку, абонент несе
відповідальність у вигляді сплати на
користь МТС договірної санкції в
розмірі 2,74 грн. за кожен день, що
залишився до закінчення строку дії
основного договору, починаючи з дня
припинення його дії. Строк дії
додаткової угоди передбачений п.1.1 (а.с.
4-7).

30.12.2007 року обидва договори про надання
послуг мобільного зв'язку на підставі
п. 5.2 з відповідачем були припинені у
зв'язку з несплатою наданих йому послуг
зв'язку (а.с. 9).

Відповідно до розрахунку (який є
додатком до претензії) сума
заборгованості відповідача станом на
10.01.2008 року складає 1 967 грн. 50 коп. (а.с. 10),
яку позивач і просив стягнути на свою
користь.

Відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК
України загальними засадами
цивільного законодавства є свобода
договору.

Укладаючи додаткові угоди і
добровільно беручи на себе
цивільно-правову відповідальність за
порушення умов договору у вигляді
сплати договірної санкції саме у
момент розірвання договору, відповідач
ОСОБА_4 погодився на такі умови
договору та не оскаржив їх в судовому
порядку.

Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Відповідно до ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

В той же час, вирішуючи спір по суті, на
порушення приписів ст.ст. 212-214 ЦПК
України суд першої інстанції не
звернув увагу на те, що в додаткових
угодах до договорів про надання послуг
мобільного зв'язку від 07.05.2007 року іншим
видом забезпечення виконання
зобов'язання сторони визначили
договірну санкцію на підставі ч.2 ст. 546
ЦК України, яка і була нарахована
позивачем не після закінчення дії
основного зобов'язання, а одночасно з
його припиненням, що за згодою
контрагента договору (яким є
відповідач по справі) й передбачено
самим договором.

З урахуванням вище наведеного,
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового - про
задоволення позовних вимог «МТС
Україна» до ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 4, 314
ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «МТС Україна»
задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Львова від 28 травня 2013 року
скасувати і ухвалити нове, яким позов
Приватного акціонерного товариства
«МТС Україна» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
Приватного акціонерного товариства
«МТС Україна» 1 967 грн. 50 коп.
заборгованості, 51 грн. судового збору,
120 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи, а також
114 грн. 70 коп. судового збору сплаченого
за подачу апеляційної скарги, а всього -
2 253 грн. 20 коп.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскарженим
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання рішенням
законної сили.

Суддя:

Судді: