АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2014 року Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Нежури В.А.,
Головачова Я.В.

при секретарях - Охневській
Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
представника концерну
«Військторгсервіс» на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 9 січня 2014 р. у справі за позовом
ОСОБА_1 до концерну «Військторгсервіс»
про стягнення компенсації за затримку
розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 р. ОСОБА_1
звернувся з позовом до концерну
«Військторгсервіс» про стягнення
компенсації за час затримки розрахунку
при звільненні у розмірі 36 311,94 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 04.03.2013
р. наказом генерального директора
концерну «Військторгсервіс» від 25.02.2013
р. за №23/1-а він був звільнений з посади
заступника генерального директора по
тендерній роботі, за власним бажанням
згідно п.3 ст.38 КЗпП України, однак в
день звільнення відповідач не виплатив
всі належні йому суми, у зв'язку з чим
просив стягнути з відповідача середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні за період з 04.03.2013 р. по
30.10.2013 р. у розмірі 36 311,94 грн. на підставі
ст.117 КЗпП України.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 09.01.2014 р. позов задоволено
частково.

Стягнуто з концерну
«Військторгсервіс» на користь ОСОБА_1
середній заробіток за затримку в
розрахунку при звільненні у розмірі 21
000,00 грн. та на користь держави судовий
збір у розмірі 229,40 грн.

В апеляційній скарзі представник
концерну «Військторгсервіс» просив
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на
неповне зўясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Справа № 760/25200/13-ц № апеляційного
провадження:22-ц/796/3375/2014 р. Головуючий у
суді першої інстанції: Букіна
О.М.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Усик Г.І. Вказував
на те, що суд першої інстанції не надав
оцінки доводам представника
відповідача про те, що повний
розрахунок з позивачем не був
здійснений у зв'язку з зупиненням за
постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
31.08.2012 р. видаткових операцій на
рахунках концерну «Військторгсервіс»
до моменту настання обставин
передбачених п.89.4 ст.89 Податкового
Кодексу України, тобто не з вини
відповідача.

В судовому засіданні
представник концерну
«Військторгсервіс» просив
задовольнити апеляційну скаргу з
наведених у ній підстав.

ОСОБА_1 просив апеляційну
скаргу відхилити, посилаючись на те, що
доводи представника відповідача про
те, що концерн «Військторгсервіс» не
мав можливості виплати йому заробітну
плату при звільненні, є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які приймали участь в
судовому засіданні, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів виходить з
наступного.

Наказом генерального директора
концерну «Військторгсервіс» від 25.02.2013
р. за №23/1-а, ОСОБА_1 04.03.2013 р. був
звільнений з посади заступника
генерального директора по тендерній
роботі за власним бажанням згідно п.3
ст.38 КЗпП України, однак в день
звільнення відповідач не виплатив всі
належні йому суми, що складали 21 878, 42
грн.

Остаточний розрахунок з ОСОБА_1
відбувся 30.10.2013 р.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
належних йому сум має бути проведена в
день звільнення.

Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст.116 КЗпП України,
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Суд першої інстанції правильно
керувався п.8 розділу 4 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 р. №100,
відповідно до якого нарахування
виплат, що обчислюються із середньої
заробітної плати за останні два місяці
роботи, провадиться шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин, а у
випадках передбачених чинним
законодавством календарних днів, які
мають бути оплачені середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Визначаючи розмір середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні в сумі 21 000,00 грн., суд
обґрунтовано застосував принципи
розумності і співмірності, урахувавши
істотність частки невиплаченої
позивачеві суми порівняно із середнім
заробітком за час затримки розрахунку
при звільненні.

Посилання в апеляційній скарзі на не
урахування судом першої інстанції
доводів представника відповідача про
відсутність вини концерну
«Військторгсервіс» у затримці виплати
позивачеві всіх належних йому сум при
звільненні з посиланням на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 31.08.2012 р., якою було зупинені
видаткові операції на рахунках
концерну «Військторгсервіс» до
моменту настання обставин
передбачених п.89.4 ст.89 Податкового
Кодексу України, колегія суддів вважає
непереконливими, з наступних підстав.

Відхиляючи зазначені доводи, суд
першої інстанції правильно вказав, що
зазначеною постановою не було
накладено заборони на виплату
заробітної плати працівникам, оскільки
таке суперечить вимогам закону.

Крім того представник відповідача не
заперечував, що на період дії
зазначеної постанови суду, концерн
«Військторгсервіс» продовжував
господарську та фінансову діяльність,
і отримував доходи від іншого виду
діяльності.

Зважаючи на викладене,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим, а доводи
апеляційної скарги безпідставними.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
концерну «Військторгсервіс»
відхилити, а рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 9 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: