Справа №442/8129/14-ц
Провадження №2/442/2533/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Крамара О.В.

при секретарі - Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1М звернулася в суд з вищевказаним позовом, в обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 08 червня 2012р. нею було укладено шлюб з ОСОБА_2 і створено нову сімю, про що свідчить запис (штамп) у її паспорті громадянки України.

З дня укладення шлюбу та створення їхньої сімї до недавнього часу вони спільно з відповідачем виконували свої сімейні та батьківські обовязки, передбачені нормами законодавства України та зумовлені сталими нормами моралі та поведінки, що склалися у нашому суспільстві. Це полягало у тому, що вони спільно виховували дитину, дбали про її матеріальне забезпечення, про фізичний та духовний розвиток, про стан її здоровя та про розвиток внутрішнього світогляду, спільно дбали про добробут та матеріальне забезпечення нашої сімї, купляли за спільно зароблені кошти різні речі побутового вжитку та інше рухоме майно, тобто спільно набували певні матеріальні блага.

За час спільного подружнього життя вони придбали за спільні кошти майно, до такого спільного сумісного майна належить нежитлове приміщення за адресою: м. Дрогобич, площа Злуки, 15/1 (загальною площею 518,9 кв.м.) та житлове приміщення по площі Злуки, 15/1 в м. Дрогобичі, загальною площею 73,7 кв.м. Дані об?єкти розташовані на земельній ділянці, яка на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом (ОСОБА_3І) Дрогобицького районного нотаріального округу 13 лютого 2009 року, реєстр. №207, площею 0,0636 га (кадастровий № :01:052:0103), належить її чоловікові ОСОБА_2, що підтверджується ОСОБА_4 на право власності на земельну ділянку Серія ЯД №455929.

На даний час вони не можуть дійти спільної згоди щодо користування, розпорядження та розподілу між ними вищезазначеного спільного сумісного майна подружжя. При цьому, відповідач ОСОБА_2 користується як вигідним для нього тим моментом, що дане спірне спільне сумісне майно формально зареєстровано на праві власності лише за ним, тому він зухвало стверджує, що не збирається у добровільному порядку передати та переоформити на неї право власності на законну її частину цього спільного сумісного майна подружжя, внаслідок чого вона фактично змушена звернутися до суду із цією позовною заявою з метою захисту порушених відповідачем, її законних прав та інтересів та з метою законного розвязання цього цивільного спору.

Сторони в судове засідання не з?явилися від них поступили відповідні клопотання, згідно яких позивач підтримує позов, а відповідач визнає. Розгляд справи просять проводити у їх відсутності.

Оскільки сторони в судове засідання не з?явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Матеріалами справи встановлено, що 08 червня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, за час подружнього життя ними придбано нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення за адресою: м. Дрогобич, площа Злуки, 15/1 (загальною площею 518,9 кв.м.) та житлове приміщення по площі Злуки, 15/1 в м. Дрогобичі (загальною площею 73,7 кв.м.). Дані об?єкти розташовані на земельній ділянці, яка на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом (ОСОБА_3І) Дрогобицького районного нотаріального округу 13 лютого 2009 року реєстр.№207, площею 0,0636 га (кадастровий № :01:052:0103), належить її чоловікові ОСОБА_2, що підтверджується ОСОБА_4 на право власності на земельну ділянку Серія ЯД №455929.

Згідно статті 60 Сімейного кодексу України «Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя» майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу), при цьому вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частин 3 та 4 статті 368 Цивільного кодексу України «Право спільної сумісної власності» майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, а майно, набуте у результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі;

Згідно частини 1 статті 61 СК України «Обєкти права спільної сумісної власності» обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно статті 63 СК України «Здійснення подружжям права спільної сумісної власності» дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; а згідно із ч.1 ст.69 СК України «Право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя» дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому, Постановою Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», надано розяснення щодо розподілу спільно нажитого майна подружжя. Так, в п. 19 вказаної Постанови зазначено наступне: «Вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє». В той же час, згідно п. 23 цієї Постанови, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом; а згідно частин 1, 2 та 3 статті 372 Цивільного кодексу України «Поділ майна, що є у спільній сумісній власності» майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, а у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється; а згідно частини 2 статті 364 ЦК України «Виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності» якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України) співвласник , який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Також, згідно статті 70 Сімейного кодексу України «Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є обєктом права спільної сумісної власності» зазначено про те, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення; крім цього, за рішенням суду частка майна дружини або чоловіка може бути збільшена, якщо з нею або з ним проживають діти, за умови, що розмір аліментів (коштів на утримання дитини), які вони одержують, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей тощо; згідно положень частин 1 та 2 статті 71 СК України «Способи та порядок поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя» майно, що є субєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між чоловіком та дружиною в натурі, при цьому якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом; у даному випадку суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Виходячи з наведених норм права та враховуючи, що сторони добровільно визначили свої частки у спільній сумісній власності подружжя, ці частки сторонами не оспорюються, а навпаки визнаються, що відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню, звідси позов підставний та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 61, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст.368-370, 372 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житлове приміщення (позначене на плані літ. «2») по площі Злуки, 15/1 в м. Дрогобичі, Львівської області, загальною площею 73,7 кв.м., житловою площею 29,1 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: Львівської області , м. Дрогобич, пл. Злуки, 15/1, загальною площею 518,9 кв.м.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення - з дня отримання такого.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя Крамар О.В.