АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/133/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : Олійник М. Ф.
Доповідач в апеляційній інстанції
Подорога В. М. УХВАЛА
22 січня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Подорога В. М. суддів
Бородійчук В. Г. , Демченко В. А. при
секретаріБражнюк О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Христинівського районного суду
Черкаської області від 14 листопада 2013
року по справі за позовом ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору, орган опіки
та піклування Христинівської районної
державної адміністрації Черкаської
області, про виселення, -
в с т а н о в и л а :
У червні 2013 року представник ПАТ КБ
«Приватбанк» звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_6 про виселення, свої
позовні вимоги обґрунтовував тим, що
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 02
жовтня 2007 року було укладено кредитний
договір № СSХ0GК00000117, відповідно до
якого ОСОБА_6 отримав кредит у вигляді
кредитної лінії у розмірі 130500 грн.
строком до 04 жовтня 2027 року.
У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ПАТ КБ
«Приватбанк» і ОСОБА_6 уклали договір
іпотеки № СSХ0GК00000117 від 02 жовтня 2007
року, згідно з яким ОСОБА_6 надав в
іпотеку житловий будинок загальною
площею 42,50 кв.м, житловою площею 30,50 кв.м,
який розташований по АДРЕСА_1 і який
належить ОСОБА_6 на праві власності.
Свої зобов'язання за кредитним
договором ПАТ КБ «Приватбанк» виконав
в повному обсязі, а відповідачем свої
зобов'язання не виконано, а тому
рішенням Христинівського районного
суду від 06 червня 2012 року було звернуто
стягнення на вказаний вище житловий
будинок шляхом продажу зазначеного
предмета іпотеки Публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк».

Просив виселити відповідачів та інших
осіб, які зареєстровані та/або
проживають у житловому будинку по
АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного
обліку у територіальному органі
державної міграційної служби України,
до повноважень якого входять питання
громадянства, іміграції та реєстрації
фізичних осіб, компетенція якого
територіально поширюється на адресу
вказаного житлового будинку.

Судові витрати покласти на
відповідача.

Ухвалою суду від 30 вересня 2013 року
до участі в справі було залучено як
співвідповідача ОСОБА_7, її ж як
законного представника малолітнього
ОСОБА_8 та як третю особу, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
орган опіки та піклування
Христинівської районної державної
адміністрації.

У зв'язку з цим позивачем були
уточнені позовні вимоги. Він просив
виселити ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з житлового будинку по
АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного
обліку у територіальному органі
державної міграційної служби України,
судові витрати стягнути з ОСОБА_6

Рішенням Христинівського
районного суду Черкаської області від
14 листопада 2013 року позов задоволено
повністю.

Виселено відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7
та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з житлового
будинку по АДРЕСА_1, зі зняттям з
реєстраційного обліку у
територіальному органі державної
міграційної служби України.

Вирішено питання щодо судових
витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6
подав апеляційну скаргу в якій,
посилаючись на суттєве порушення норм
матеріального права та неповне
з'ясування обставин справи, просив
скасувати рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до укладеного 02 жовтня 2007
року кредитного договору № СSХ0GК00000117
ОСОБА_6 отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк»
кредит у вигляді кредитної лінії у
розмірі 130500 грн. строком до 04 жовтня 2027
року. У забезпечення виконання
зобов'язань а кредитним договором ПАТ
КБ «Приватбанк» і ОСОБА_6 уклали
договір іпотеки № СSХ0GК00000117 від 02
жовтня 2007 року, згідно з яким ОСОБА_6
надав в іпотеку житловий будинок
загальною площею 42,50 кв.м, житловою
площею 30,50 кв.м, який розташований по
АДРЕСА_1 і який належить ОСОБА_6 на праві
власності.

ОСОБА_6 свої зобов'язання за
кредитним договором належним чином не
виконав, і тому рішенням
Христинівського районного суду від
06.06.2012 р. було звернуто стягнення, на
вказаний вище житловий будинок шляхом
продажу зазначеного предмета іпотеки
позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону
України «Про іпотеку» звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом,
зазначена норма кореспондується з ч. 3
ст.109 ЖК України.

На виконання ч. 2 ст. 40 Закону
України «Про іпотеку» позивач ПАТ КБ
«ПриватБанк» листом від 01 квітня 2013
року повідомив відповідача ОСОБА_6 про
необхідність в тридцятиденний строк з
дня отримання цієї вимоги добровільно
звільнити жиле приміщення по АДРЕСА_1.
Ця вимога стосувалась відповідача
ОСОБА_6, всіх зареєстрованих у цьому
жилому приміщенні осіб, а також усіх
незареєстрованих у предметі іпотеки
членів сім'ї та інших мешканців.

Відповідно до реєстру № 865 та
квитанції «Укрпошти» рекомендований
лист з повідомленням відповідачу
ОСОБА_6 був направлений 11 квітня 2013
року. А згідно з рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення рекомендований лист був
вручений відповідачу ОСОБА_6 16 квітня
2013 року.

Протягом одного місяця з дня
отримання вимоги відповідачі ОСОБА_6,
ОСОБА_7, які зареєстровані у
жилому приміщенні по АДРЕСА_1, та їх
малолітній син ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1,місцем проживання якого
відповідно до ч. 3 ст.29 ЦК України є
місце проживання його батьків,
добровільно не звільнили зазначене
вище жиле приміщення.

Тому позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» 17
червня 2013 р. звернувся до суду з позовом
про виселення відповідачів.

Відповідно до п. 20.12 договору
іпотеки іпотекодавець взяв на себе
зобов'язання на період дії договору не
надавати документи у відповідні
держоргани з метою реєстрації
будь-яких осіб у предметі іпотеки без
письмової згоди на це
іпотекодержателя, проте порушив дані
зобов'язання, а саме: 02 квітня 2009 року у
вищезазначеному будинку були
зареєстровані ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, місцем проживання якого
відповідно до ч. 3 ст.29 ЦК України є
місце проживання його батьків, що
підтверджується відомостями
адресно-довідкового підрозділу ГУДМС,
УДМС України в Черкаській області від 27
липня 2013 року та від 30 серпня 2013 року
(а.а. с. 42, 48-49).

Задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції посилався на те,
що відповідачі добровільно не
виселяються з вказаної квартири.

Крім того, суд першої інстанції
правильно зазначив, що твердження
відповідача ОСОБА_6 про те, що на
виселення неповнолітньої дитини в разі
звернення стягнення на предмет іпотеки
потрібна попередня згода органу опіки
та піклування, не ґрунтується на
вимогах чинного законодавства України,
в тому числі і на вимогах ст.12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних осіб і безпритульних
дітей». Відповідно до положень
останнього попередній дозвіл органів
опіки та піклування необхідний лише
для вчинення будь-яких правочинів щодо
нерухомого майна, право власності на
яке або право користування яким мають
діти. У даному випадку йдеться не про
вчинення правочинів.

З такими висновками погоджується і
судова колегія.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України
"Про іпотеку" одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд за заявою іпотекодержателя вправі
винести рішення про виселення
мешканців, якщо предметом іпотеки є
житловий будинок або житлове
приміщення.

Суд першої інстанції зазначив,
що згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення її померлою.

Оскільки судове рішення про
звернення стягнення на предмет іпотеки
- житловий будинок по АДРЕСА_1, тобто
фактично про позбавлення права
власності на житловий будинок, набрало
законної сили, крім того, судом
прийняте рішення про виселення, тому
необхідно зняти відповідачів ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 з реєстраційного обліку
у територіальному органі державної
міграційної служби України,
компетенція якого територіально
поширюється на адресу вказаного
житлового будинку.

За ст. 40 Закону України "Про
іпотеку" звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду ухвалено у
відповідності до норм ст. 308 ЦПК України
відповідає обставинам справи, з
додержанням вимог закону і не може бути
скасовано з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Христинівського районного
суду Черкаської області від 14
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з моменту набрання нею законної
сили.

Головуючий :

Судді :