АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/774/2295/14
Головуючий у 1-ій інстанції
Категорія 32 суддя
суддя Повєткін В.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 р. Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна
В.В.

суддів: Рудь В.В.,
Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Чергенець С.О.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«ДТЕК Павлоградвугілля»

на рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 10 січня 2014 року

за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля» про відшкодування
моральної шкоди, -

В с т а н о в и в :

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля» про відшкодування
моральної шкоди посилаючись на те, що
він знаходився в трудових відносинах з
відповідачем, під час яких отримав
професійні захворювання. Згідно
висновку МСЕК позивача визнано
інвалідом третьої групи безстроково та
встановлено 60 % втрати працездатності.
У зв'язку з втратою професійної
працездатності йому спричинена
моральна шкода. Просив суд стягнути на
його користь з відповідача
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 6000,00 грн. (а.с.1-2).

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 10 січня 2014 року позовні
вимоги задоволено, з відповідача на
користь позивача стягнуто моральну
шкоду у сумі 6000,00 грн. (а.с.34-36).

В апеляційній скарзі (а.с.39-40) ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля» просило рішення
суду скасувати, як необґрунтоване і
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог, оскільки;

- позивачем не надано доказів щодо
спричинення йому моральної шкоди;

- висновок МСЕК про втрату
працездатності не може бути сам по собі
незаперечним доказом заподіяння
моральної шкоди;

- з 01.01.2008 року на території України
законодавчо скасовано відшкодування
моральної шкоди, завданої
застрахованому працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я при виконанні
трудових обов'язків.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
скарга є необґрунтованою і не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції встановив, що позивач
знаходився у трудових відносинах з
відповідачем, під час яких отримав
професійне захворювання, за висновком
МСЕК позивачу встановлено 60 % втрати
професійної працездатності та надано
третю групу інвалідності.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно з висновком МСЕК від 30 липня 2013
року позивачу встановлено первинно 60 %
втрати професійної працездатності та
3-групу інвалідності (а.с.8).

Згідно з роз'ясненнями Верховного Суду
України, викладеними в п.13 Постанови
Пленуму Верховного суду № 4 від 31
березня 1995 року в редакції Постанови
Пленуму Верховного суду № 5 від 25
травня 2005 року, судам необхідно
враховувати, що відповідно до ст.237-1
КЗпП за наявності порушення прав
працівника у сфері трудових відносин
(незаконного звільнення або
переведення, невиплати належних йому
грошових сум, виконання робіт у
небезпечних для життя і здоров'я умовах
тощо), яке призвело до його моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Немає підстав вимагати від позивача
медичного висновку про встановлення
факту спричинення моральної шкоди,
оскільки згідно ч.2 ст.23 ЦК України
визнано, що моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я.

Факт втрати позивачем професійної
працездатності внаслідок виконання
ним робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах з вини відповідача,
який не забезпечив безпечні умови
праці, встановлений матеріалами
справи.

Тому встановлення факту спричинення
моральної шкоди окремого медичного
висновку не потребує.

Навпаки ці обставини свідчать про
обгрунтованість вимог позивача щодо
виконання ним робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, які не усунуті
відповідачем.

Відповідно до вимог ч.3 ст.23 ЦК України
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення; при визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Так само це питання вирішується судом
відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України.

Встановивши обставини спричинення
позивачу моральної шкоди внаслідок
професійного захворювання та обсяг
його моральних страждань, суд першої
інстанції в повній мірі врахував
передбачені законом обставини і
правильно встановив належний до
відшкодування розмір моральної шкоди.

З огляду на це колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги про
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно
дослідив обставини справи, надав
належну оцінку доказам, які надані суду
сторонами, і по становив законне і
обґрунтоване рішення про відмову у
задоволенні позову.

Порушень матеріального і
процесуального права при ухваленні
судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись
ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесу
ального кодексу України, апеляційний
суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля» - відхилити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 10 січня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала Апеляційного суду
Дніпропетровської області набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: