АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого:
Невідомої Т.О.

суддів:
Побірченко Т.І., Пікуль А.А.

при секретарі:
Кучєр Є.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 14 листопада
2013 року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,

в с т
а н о в и л а :

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 14.11.2013 позов ОСОБА_3
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
борг в розмірі 214 909 грн. 73 коп., судовий
збір в сумі 2 149 грн. 10 коп., а всього 217 058
грн. 83 коп.

Не погодившись із таким рішенням
суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на неправильне застосування судом
першої інстанції норм процесуального
та матеріального права, просив
скасувати рішення суду першої
інстанціїта ухвалити нове, яким
задовольнити позовну заяву ОСОБА_3
частково, а саме в нарахуванні
відсотків за користування наданою у
позику грошовою сумою. Зазначає, що на
момент надання позики позивач не був
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, а отже не мав у
відповідності до положень п. 6 ч. 1 ст. 4
Закону України «Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг» права надавати таку
фінансову послугу.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 в суді
апеляційної інстанції підтримали
апеляційну скаргу з наведених в ній
підстав.

ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_5 заперечували проти апеляційної
скарги, вважали, що спір судом вирішено
правильно.

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/1603/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Лук’яненко Л.М.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Невідома
Т.О.Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
з'явилися в суд апеляційної інстанції,
з'ясувавши обставини справи та
оговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_2 вступила в
грошове зобов'язання перед ОСОБА_3, про
що 03.01.2009 року нею було видано розписку
(а.с. 5).

Відповідно до змісту
вищезазначеноїрозписки ОСОБА_2
позичила у ОСОБА_3 16 720 доларів США під 25%
річних з щомісячною виплатою відсотків
з 15 по 20 число кожного місяця.

Виходячи з положень ст.ст.207,1046,1047 ЦК
України наведена обставина свідчить
про вчинення сторонами правочину -
укладення договору позики.

В розписці не встановлено строк
повернення позики, а тому відповідно до
ст. 1049 ЦК України, повернення позики має
відбутись протягом 30 днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

25 липня 2012 року позивачем на адресу
відповідача направлено лист з вимогою
про повернення грошових коштів.
Зазначена вимога залишена
відповідачем без відповіді, у
встановлений строк грошові кошти не
повернуто.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей такого ж роду та такої
ж якості.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Доказів на підтвердження повернення
позивачу грошових коштів позивачу,
відповідачем не надано як під час
розгляду в суді першої інстанції, так і
під час апеляційного розгляду справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 грошові
кошти, отримані відповідно до договору
позики від 03.01.2009, ОСОБА_3 не повернула, у
зв'язку з чим суд першої інстанції
дійшов правильного висновку щодо
стягнення з відповідача суми боргу у
розмірі 214 909 гривень 73 копійки.

Доводи апеляційної скарги про
незаконність рішення суду в частині
стягнення відсотків за користування
позикою, оскільки відповідач не мав
права надавати фінансові послуги у
відповідності до Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
є безпідставними, оскільки даний Закон
на правовідносини, що виникли між
сторонами, що не є суб'єктами
підприємницької діяльності, не
розповсюджується. Дана правова позиція
викладена в постанові Верховного Суду
України від 18.07.2012 року № 6-79цс12 та
відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України
є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без зміни, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і підстави
для його зміни або скасування та
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 14 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
Т.І.Побірченко

А.А. Пікуль