Справа № 357/5983/14-ц Головуючий у І
інстанції Ярмола О.Я.Провадження №
22-ц/780/5283/14 Доповідач у 2
інстанції АнтоненкоКатегорія 47
УХВАЛА

Іменем України

30 вересня 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Київської
області у складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Касьяненко Л.І., Гуля В.В.,

за участю секретаря -Ромашини І.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 07 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на
транспортний засіб.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до суду з
вказаним позовом, посилаючись на те, що
22 червня 2014 року
рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ
майна подружжя було визнано за
відповідачем право власності на 12
частину автобуса А 091 "Богдан" 2003 року
випуску, а 20 лютого 2013 року позивач з
відповідачем домовилися про вартість
автомобіля і позивач придбав у
відповідача її 12 частину ТЗ за 40 000 грн.,
про що відповідач надала розписку.
Однак відповідач не пішла в органи МРЕВ
ДАІ для переоформлення на позивача
частини ТЗ, а тому позивач просить суд
визнати за ним право власності на цілий
автобус А 091 "Богдан" 2003 р.в., який
зареєстровано в Білоцерківському МРЕВ
ДАІ.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 07 липня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким його позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що 19
лютого 2003 року позивач придбав автобус
марки А091"Богдан". Відповідно до
договору купівлі-прдажу покупцем є
ОСОБА_1, тобто право власності на
зазначений транспортний засіб
зареєстровано за позивачем. Відповідно
до рішення Білоцерківського
міськрайонного суду від 22 червня 2012
року було розділено спільне сумісне
майно сторін та виділено у власність
ОСОБА_2 12 частину автобуса А091 "Богдан",
2003 року випуску (а.с.3-6). Сторони оцінили
вартість зазначеного автобуса "Богдан"
у 80 000 грн. та відповідач 20 лютого 2013
року отримала від позивача, як
компенсацію за її 12 частину автобуса, 40
000 грн. про що склала розписку (а.с.9).
Позивач зазначив, що відповідач не має
жодних претензій на право власності
автобуса "Богдан", чи його частину,
отримала компенсацію за свою частку,
про що написала розписку, спір
вирішено, але вона не бажає добровільно
провести відповідне переоформлення на
позивача придбаної ним 12 частини ТЗ.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з положень ст. 16, 328, 655
ЦК України. Відповідно до п.п. 2,7,8
"Порядку державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів". Згідно з
вищезазначеним "Порядком державної
реєстрації (перереєстрації)», юридичні
та фізичні особи або їх представники
зобов'язані зареєструвати їх протягом
10 діб після придбання або митного
оформлення, чи тимчасового ввезення на
територію України, або виникнення
обставин, що є підставою для внесення
змін до реєстраційних документів.
Реєстрація транспортних засобів
здійснюється на підставі заяви
власника і документів, що посвідчують
його особу, відповідність конструкції
транспортного засобу встановленим
вимогам безпеки дорожнього руху, а
також вимогам, які є підставою для
внесення змін до реєстраційних
документів та правомірність придбання
транспортного засобу. Документами, що
підтверджують правомірність придбання
транспортних засобів є -
довідка-рахунок, договори та угоди,
укладені на товарних біржах; інші
засвідчені в установленому порядку
документи, що встановлюють право
власності на транспортні засоби; копія
рішення суду, довідка органу
соціального захисту населення або
управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування; акт
приймання-передачі транспортних
засобів; вантажна митна декларація або
видане митним органом посвідчення про
реєстрацію транспортних засобів;
договір фінансового лізингу. Для
реєстрації транспортних засобів, що
перебували в експлуатації і
зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім
названих документів, додається
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу (технічний
паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про
зняття транспортного засобу з обліку.
Перед відчуженням такий транспортний
засіб повинен бути знятий з обліку в
підрозділі ДАІ.

Таким чином, з огляду на
наведене, суд першої інстанції прийшов
до правильного висновку, що позовні
вимоги про визнання права власності
позивача на 12 частину ТЗ, яка належить
ОСОБА_2 на підставі розписки про
виплату останній компенсації за
частину автобуса, - не підлягають до
задоволення.

Як вбачається із матеріалів
справи, відповідач належно не
реєструвала своє право власності на 12
частину автобуса А091 "Богдан", а її право
власності на частину ТЗ
підтверджується рішенням
Білоцерківського міськрайонного суду
від 22 червня 2012 року. Вказаний
транспортний засіб не знятий з обліку в
підрозділі ДАІ, не відбувалася
перереєстрація і не має підстав
вважати, що даний автомобіль (12 частина)
був належно зареєстрований за ОСОБА_2
Дійсно, існував спір щодо права
власності на ТЗ, який судом було
визнано спільним майном подружжя, але
вказаний спір вирішено по суті,
заявлених вимог. Позивачем не надано
суду першої інстанції доказів на
підтвердження того, що його право
власності на весь транспортний засіб
не визнано чи порушено, чи скасована
реєстрація даного ТЗ за позивачем.

За таких обставин у суду відсутні
правові підстави для задоволення
позову.

Суд першої інстанції правильно
визначився з характером правовідносин
та застосував до них відповідні норми
права.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт в апеляційній скарзі, були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом
першої інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити,
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 07 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді: