УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Мазур Л.М., Писаної Т.О.,Нагорняка В.А.,
Юровської Г.В.,розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до товариства з обмеженою
відповідальністю агрофірми «Добробут»
про визнання недійсним договору оренди
землі, за касаційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю агрофірми
«Добробут», яке діє через представника
Дмитренка Олександра Сергійовича, на
рішення Кобеляцького районного суду м.
Полтави від 30 квітня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 19 червня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 01 квітня 2008 року між ним
та ТОВ «Здобуток», яке у
подальшому в процесі злиття
реорганізовано у ТОВ агрофірму
«Добробут», було укладено договір
оренди земельної ділянки площею 2,89 га,
який 15 грудня 2010 року зареєстрований у
Кобеляцькому відділі Полтавської
регіональної філії державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру при Держкомземі
України». Згідно з актом
прийому-передачі ОСОБА_6 передав
земельну ділянку ТОВ «Здобуток» у день
укладення договору оренди, а саме 01
квітня 2008 року.

У лютому 2013 року позивач заявив
відповідачеві про свій намір розірвати
договір оренди землі в зв'язку з
закінченням строку його дії, однак
відповідач відмовив у розірванні
договору в зв'язку з тим, що строк дії
договору закінчується 14 грудня 2015 року.

Позивач вказує на те, що у спірному
договорі відсутні істотні умови
договору, передбачені ч. 1 ст. 15 Закону
України «Про оренду землі», зокрема
щодо умов передачі у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки і умови
збереження стану об'єкта оренди.

На підставі вказаного позивач просив
визнати недійсним вказаний договір
оренди.

Рішенням Кобеляцького районного суду
м. Полтави від 30 квітня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 19 червня 2013 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі представник ТОВ
«Добробут», посилаючись на порушення
судами норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить вказані
судові рішення скасувати і ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши викладені в
касаційній скарзі доводи та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що скарга підлягає
частковому задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи позов про визнання
договору оренди недійсним, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й апеляційний суд, виходив із того, що у
договорі оренди землі не зазначено
істотних умов, зокрема, умов збереження
стану об'єкта оренди, умови і строк
передачі земельної ділянки орендарю, а
також сторону, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини, а тому
на підставі ч. 2 ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» визнав спірний
договір оренди землі недійсним.

При цьому судами залишено поза увагою
вимоги ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК
України про те, що у порядку цивільного
судочинства підлягає захисту саме
порушене право, і не встановлено, чи
дійсно порушуються права позивача у
зв'язку з відсутністю у договорах
оренди зазначених умов, їх істотності,
а також судами не з'ясовано, у чому саме
полягає порушення законних прав
позивачів.

Оскільки неповнота з'ясування обставин
у справі та порушення зазначених норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення спору, то оскаржувані судові
рішення на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК
України підлягають скасуванню з
передачею справи на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статями 335, 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю агрофірми
«Добробут» задовольнити частково.

Рішення Кобеляцького районного суду м.
Полтави від 30 квітня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 19 червня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:
Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана Г.В.
Юровська