Справа № 645/1620/14-ц
Провадження № 2/645/966/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі: головуючого судді Шарко О.П., секретаря судових засідань - ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області, треті особи Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири і визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області, треті особи Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», в якому просить суд визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, житловою площею 16.4 кв.м., загальною площею 31,4 кв.м., укладений 09 червня 2011 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_3, ОСОБА_8, і посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6, недійсним в частині зазначення в ньому покупцем ? частина квартири ОСОБА_8, зобовязати Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції Харківської області скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_8 на ? частину квартири АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу квартири, посвідченого 09 червня 2011 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6Ю, визнати квартиру АДРЕСА_1 в цілому, ОСОБА_3, особистою приватною власністю, зобовязати Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції Харківської області зареєструвати право власності на квартиру АДРЕСА_1 в цілому на імя ОСОБА_3.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що з вересня 2001 року він підтримував близькі стосунки з гр. ОСОБА_8, планували в подальшому зареєструвати шлюб. Проте оформити фактично шлюбні відносини не встигли, оскільки ОСОБА_8 03.03.2011 року померла. Під час їх спільного він постійно працював, забезпечував їх сумісне життя з ОСОБА_8 усім необхідним, ОСОБА_8 значний час ніде не працювала, а саме з 16 травня 2007 року по 11 вересня 2008 року повністю знаходилась на утриманні ОСОБА_3, що підтверджується відповідними даними з трудової книжки ОСОБА_8 Позивач був власником 9/12 частин трикімнатної квартири №132 у будинку №106-Б по пр.-ту Тракторобудівників в м. Харкові, інша ? частина цієї квартири належала його брату ОСОБА_9 ОСОБА_2 з братом вирішили продати вказану квартиру, оскільки позивач мав намір придбати окреме від брата житло, в якому жити в подальшому разом з ОСОБА_8 Оскільки його моє місце роботи знаходиться в Харківському районі, то питання підбору квартири, яку він планував придбати, займалася за його проханням ОСОБА_8 З цією метою нею 31 травня 2011 року було укладено договір №46/110 з Агенством нерухомості «Експерт» про надання інформаційно-консультаційних послуг по придбанню майна. Згідно з тексту цього договору вбачається, що АН «Експерт» надало інформацію про квартиру, яка продавалась за адресою: Харків, АДРЕСА_2. В той же день ОСОБА_8 уклала договір про наміри з гр. ОСОБА_10 , з пункту 5.9 якого вбачається, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 буде оформлятися на ОСОБА_3, про що було вказано в договорі з тієї причини, що гроші на придбання цієї квартири були його. 9 червня 2011 року позивач і його брат ОСОБА_9 продали належну їм на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_3, квартира була продана за 320 000 грн, позивач від продажу отримав 240 000 грн. Після продажу цієї квартири вони з ОСОБА_8 переїхали з офісу одного нотаріуса до офісу іншого приватного нотаріуса ОСОБА_6, де в той же день, 09.06.2011 року, було укладено договір купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1. Оскільки позивач мав намір оформити стосунки з ОСОБА_8 і зареєструвати з нею шлюб, запропонував ОСОБА_8 оформити право власності на спірну квартиру в рівних частках. ОСОБА_8 погодилась на його пропозицію і тому в договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 в якості покупця окрім позивача вказана і ОСОБА_8 З пункту 3 вказаного договору вбачається, що спірна квартира була придбана за 192 000 грн. У вказаному договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 в якості покупця ? частини квартири була вказана померла ОСОБА_8 , що не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки ця квартира була придбана виключно за особисті кошти позивача, тому в частині значення в цьому договорі купівлі-продажу квартири в якості покупця ? частини квартири ОСОБА_8 цей договір повинен бути визнаний недійсним, позов про визнання вказаного договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_8 за час її життя, оскільки вони планували жити разом і зареєструвати шлюбні стосунки, так як фактично вони існували. Після смерті ОСОБА_8 позивач у встановлений законом строк подав заяву про прийняття спадщини, також подала заяву про прийняття спадщини померлої її мати ОСОБА_4 Оскільки дітей у ОСОБА_8 не було, в шлюбі вона не перебувала, батько померлої відмовився від прийняття спадщини, то єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_8 є її мати ОСОБА_4, яка не бажає визнати те, що спірна квартира була придбана виключно за кошти позивача, а її донька не витрачала кошти на придбання квартири, тому безпідставно набула право власності на ? частину квартири.

У ході судового розгляду позивач, його представник ОСОБА_11 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, та надали суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_10 у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася заздалегідь і належним чином, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги ОСОБА_3 підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_12 позовні вимоги не визнала у повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними.

Представник Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області ОСОБА_13 позовні вимоги не визнала у повному обсязі, надала суду заперечення, в яких зазначила, що при проведенні державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції керується Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004, Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядком надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженими постановою Кабінету ОСОБА_14 України №868 від 17.10.2013, іншими нормативно-правовими актами України. Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх обєднань у діяльність державного реєстратора, повязану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дії або бездіяльність державного реєстратора можуть бути оскаржені до суду. За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження Реєстраційної служби щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого державного органу. Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету ОСОБА_14 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_14 11.031980 р. на 316-й нараді під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращих за даних обставин. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність субєкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) субєкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завданнями адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 щодо зобовязання Реєстраційну службу скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 є формою втручання у дискреційні повноваження Реєстраційної служби та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Окрім того, позивачем не надано суду доказів, що Реєстраційною службою порушені його права та інтереси.

Представник третьої особи Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 ОСОБА_15 надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність.

Представник третьої особи Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

У ході судового розгляду встановлено, що згідно договору купівлі-продажу 09.06.2011 року, посвідченого 09.06.2011 року Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_5 передає у власність ОСОБА_3, ОСОБА_8 в рівних частках кожний, квартиру АДРЕСА_5.

31 травня 2011 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 було укладено договір про намір підписати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5.

31 травня 2011 року між ОСОБА_8 та агентством нерухомості «Експерт» укладено договір №46/11п на надання інформаційно-констультативних послуг на придбання однокімнатної квартири район Салтівка.

Як вбачається зі свідоцтва про смерть серія І-ВЛ №389558 від 04 березня 2013 року, ОСОБА_8 померла 3 березня 2013 року (актовий запис №3229 від 04 березня 2013 року). Згідно копії договору купівлі-продажу від 9 червня 2011 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_9 продали квартиру №132, що в будинку 160Б, по пр-ту Тракторобудівників, у м.Харкові.

В судовом засіданні позивачем не надані докази, на підтвердження зазначених обставин, які викладені в позовній заяві та в ході розгляду справи не підтверджені належними доказами, про те, що одержані кошти за продаж квартири, яка належала йому та його брату на праві часткової власності були використані саме для купівлі квартири АДРЕСА_5 та те, що ОСОБА_8 не вкладала в купівлю спірної квартири грошей, не доведено суду і та обставина, що спірна квартира повинна була оформлена на позивача.

Підстави недійсності правочину зазначені в ст.203,ст.215 ЦК України позивачем в обґрунтування вимог не зазначалися. При розгляді даної цивільної справи підстав, які б вказували на часткову недійсність укладеного сторонами договору купівлі-продажу квартири (правочину) не встановлено. Позивачем не обґрунтовано ставиться вимога про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним, окрім того, не найшли свого підтвердження обставини викладені у позовній заяві стосовно сумісного життя з ОСОБА_8, оскільки рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 24.01.2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_16 про встановлення факту спільного проживання з ОСОБА_8 з вересня 2001 року по день її смерті 03.03.2013 року. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 лютого 2014 року зазначене рішення залишено без змін.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17, пояснила що її сестра ОСОБА_8 до моменту смерті постійно з нею спілкувалася та підтримувала дружні стосунки. ОСОБА_2 їй розповідала що має намір купити квартиру та для цього крім своєї постійної роботи перукарем намагається підзаробити де завгодно. Також батьки надавали їй постійно допомогу тому у неї були власні кошти для придбання квартири. Коли стало відомо що вона купили квартиру спільно із своїм знайомим то розповідала про наміри продати квартиру після здачі її квартиронаймачам. З яким чоловіком вона проживала та її стосунки з ним їй не відомо.

Свідок ОСОБА_18, пояснила що дійсно ОСОБА_8 не мала коштів на придбання квартири та знаходилася на матеріальному утриманні ОСОБА_3

Суд критично ставиться до показів свідків так як вони є взаємовиключними.

За відсутністю доказів для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 від 09.06.2011року в частині зазначення покупцем ? частини квартири ОСОБА_8 суд не знаходить підстав для визнання права власності в цілому за позивачем на вказану квартиру.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Тому позивна вимога про визнання права власності в цілому за позивачем на вказану квартиру є безпідставною та небгрунтованою.

Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Предмет доказування - це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір.

Зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, у випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим.

Рішення на може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд, розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. У зв'язку із відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати, понесені позивачем, відносяться на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК України, ст..ст. 9, 64, 116, 156 ЖК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.85 р. № 2, суд,-

В И Р І Ш И В:

У позовних вимогах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області, треті особи Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири і визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

Головуючий-суддя: