Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"09" жовтня 2014 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на нерухоме майно, виселення та зняття з реєстраційного обліку, та зобов'язати вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», звертаючись з позовом до суду, відповідно до позовних вимог, просило: «В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, адреса місця проживання: АДРЕСА_1) за кредитним договором №0 від 15.05.2008 року, у розмірі 180 475,57 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 05.05.2014 року складає 2057421,50 грн., перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (, адреса місця знаходження: 01001 м. Київ, вул. Щорса, буд. 36, корп. Б) звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно - трикімнатну квартиру під АДРЕСА_1, шляхом передачі іпотекодержателю Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» вказаного предмету іпотеки у власність. Визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (, адреса місця знаходження: 01001 м. Київ, вул. Щорса, буд. 36, корп. Б) право власності на нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру під АДРЕСА_1. Виселити та зняти з реєстрації місце проживання та перебування відповідача, яким є - ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1, дані про яких внесені до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи. Зобов'язати Відповідача, яким є - ОСОБА_1 передати ПАТ «Дельта Банк» правовстановлюючі документи на предмет іпотеки (свідоцтво про право власності, державний акт), ключі від вхідних дверей (дублікати ключів), документи, що характеризують об'єкт нерухомості (технічний паспорт на будинок), та інші документи, передбачені Постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17 жовтня 2013 року «Про затвердження порядку державної реєстрації прав на нерухоме майна та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Судові витрати покласти на відповідача.» (а.с. 1-4)

Представник позивача Бабич О.К. в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за адресою, вказаною у позовній заяві, яка підтверджується даними Адресного бюро міста Києва, про причини неявки відповідач суд не повідомила, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористалась.

На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 15 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 100 000,00 дол. США, еквівалент за курсом НБУ на день укладення Договору становить 505000,00 грн., процента ставка за користування кредитом протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, встановлюється в розмірі 13,5 % річних, після закінчення цього строку та кожного наступного місяця процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Договору, з кінцевою датою повернення кредиту не пізніше - 15 травня 2018 року. (а.с. 7-14)

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки, за умовами якого, іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. 23 серпня 2006 року реєстром №3777, право власності за яким зареєстрована в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 15 вересня 2006 року за реєстровим №1744, і немає жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів на підставі яких Іпотекодавець набув право власності на Предмет іпотеки. Предмет іпотеки складається з 3 жилих кімнат. Загальна площа становить 70,90 кв.м.

Відповідно до п. 1.2 Договору іпотеки, заставна вартість предмета іпотеки, за домовленістю сторін, з урахуванням звіту суб'єкта оціночної діяльності становить 910510,00 грн.

Згідно п. 4 Договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором; у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки; в інших випадках відповідно до діючого законодавства. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку»; з інших, передбачених законодавством України, підстав. Право визначення підстави та способи звернення стягнення належить іпотекодержателю. Звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду та/або виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до чинного законодавства України. Звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно до Закону України «Про іпотеку».

Згідно п. 5 Договору іпотеки, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

08 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами, відповідно до умов договору, ПАТ «УкрСиббанк» в порядку, в обсязі та на умовах, визначених договором передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає Новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях. (а.с. 40-41)

Як убачається з Акту прийому-передачі Документації за Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» від 20 грудня 2012 року, Продавець передав, а Покупець прийняв документи щодо стягнення заборгованості Боржників, а саме, щодо боржника - ОСОБА_1 за Кредитним договором: №0. (а.с. 39)

Як встановлено ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1,2 ст. 517 Цивільного кодексу України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України)

Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч.2 ст.615 Цивільного кодексу України)

Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» посилається, як на підставу звернення стягнення на предмет іпотеки, на порушення з боку Позичальника, яким виступає відповідач ОСОБА_1, зобов'язань по кредитному договору №0 від 15.05.2008 року, щодо своєчасної сплати основного кредиту та процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим станом на 05.05.2014 року виникла заборгованість по кредитному договору на загальну суму 180 475,57 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 05.05.2014 є еквівалентом 2 057 421,50 грн.

Разом з тим, 07.06.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304 - VІІ від 03.06.2014 року.

Відповідно до ч.1 вищевказаного Закону визначено, що протягом його дії:

1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Даним вимогам щодо нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки, і надано як забезпечення кредиту в іноземній валюті, квартира за адресою АДРЕСА_1 відповідає, оскільки її площа не перевищує 140 кв. м. (70,90 кв.м.).

Крім того, згідно Довідки Відділу Адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві від 30.05.2014 року, місце проживання відповідача зареєстроване за даною адресою. (а.с. 63)

Дані щодо наявності у відповідача іншого нерухомого житлового майна в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» предмету іпотеки у власність, задоволені бути не можуть, оскільки предметом позову є нерухоме майно, яке підпадає під дію мораторію.

Відповідно до ст. ст. 39, 40 Закону України "Про іпотеку", одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

3гідно ст. 64 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуватись нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Відповідно ст. 65 Житлового кодексу України наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Відповідно до ст. 109 Житлового кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщенні, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідно до жилого приміщення. Жиле приміщення, що надається виселюваному, повинно бути зазначено в рішенні суду або постанові прокурора.

Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статі 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадян з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку вставленою частиною третьою цієї статі.

Конституцією України у ст.47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом.

Згідно положень частини першої та четвертої ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Як убачається з матеріалів справи, Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» окремо пред'явлені вимоги про виселення та зняття з реєстрації місце проживання та перебування відповідача, яким є - ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та проживають за адресою:и АДРЕСА_1, та зобов'язати відповідача передати ПАТ «Дельта Банк» правовстановлюючі документи на предмет іпотеки (свідоцтво про право власності, державний акт), ключі від вхідних дверей (дублікати ключів), документи, що характеризують об'єкт нерухомості (технічний паспорт на будинок), та інші документи, разом з тим, враховуючи, що на правовідносини між сторонами поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відтак, в період дії вказаного закону не може відбуватись звернення стягнення на предмет іпотеки.

Правовідносини між сторонами, пов'язані з визнанням права власності на об'єкт нерухомості за позивачем, виселенням відповідача з житлового приміщення, зняття з реєстрації та зобов'язання передати ключі та правовстановлюючі документи, є похідними від передбаченої законом процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, а оскільки на дату винесення судового рішення нерухоме житлове майно не може бути примусово стягнуте, оскільки суд відзначає відсутність передбачених законом підстав для здійсненні стягнення на іпотечне майно, тому вимоги щодо примусового виселення мешканців з квартири та їх зняття з реєстрації, витребування ключів та правовстановлюючих документів не можуть бути задоволені.

Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на нерухоме майно, виселення та зняття з реєстраційного обліку, та зобов'язати вчинити певні дії є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, відсутні підстави для розподілу судових витрат, враховуючи, що судом винесено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 292, 294 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на нерухоме майно, виселення та зняття з реєстраційного обліку, та зобов'язати вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10-ти днів з дня отримання її копії.

С у д д я