Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2014 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючої судді Семенцової Л.М.,

за участі секретаря Андрушко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що на праві приватної власності та на праві постійного користування їй належать земельні ділянки, розташовані в м. Житомирі, по вул. Червоноармійській, 1/25-А в м. Житомирі. Земельна ділянка відповідача межує її з земельною ділянкою, згідно плану зовнішніх меж літ. А до літ. Б і він неодноразово порушував межу між земельними ділянками, а останнім часом він переставив паркан з металевої сітки на вказаній межі до стіни її забудови, яка була розташована за 0,80 м від його огорожі, внаслідок чого вона позбавлена підходу до стіни забудови. Відповідач відмовляється в добровільному порядку перенести паркан, тому просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою по вул. Червоноармійській, 1/25-А в м. Житомирі шляхом зобовязання відповідача перенести металеву сітку (огорожу) від її забудови на лінії межі літ. А до літ. Б на 0, 80 м.

Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали. Представник відповідача надала пояснення про те, що відповідач є одним із співвласників житлового будинку, розташованого поряд з будинком позивача, і паркан, який розділяє суміжні земельні ділянки, був встановлений понад 30 років тому і з 1991 року його ніхто не переміщав.

Суд, заслухавши сторін та їхніх представників, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні заяви, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,0436 га, розташованої в м. Житомирі, по вул. Червоноармійській, 1/25-А, для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЖТ № 044117, виданим 03.07.1997 року на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради від 12.06.1997 року за № 312. А згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 2702732 від 20.04.2013 року, виданого Реєстраційною службою Житомирського МУЮ, позивачу належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0061 га в м. Житомирі, по вул. Червоноармійській, 1/25-А, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідач є одним із співвласників житлового будинку № 25 по вул. Лісовій в м. Житомирі, що вбачається із свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок № 3-114, виданого виконавчим комітетом Житомирської міської ради депутатів трудящих 25.02.1970 року, та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою житомирською нотаріальною конторою 27.06.1990 року.

Внаслідок обстеження державним інспектором сільського господарства Житомирської області земельної ділянки, що знаходиться в м. Житомирі, по вул. Червоноармійській, 1/25-А, та є власністю позивача, було виявлено, що при проведенні контрольних промірів зовнішніх меж земельної ділянки, які визначені правовстановлюючими документами на землю, встановлено, що суміжним землекористувачем ОСОБА_2 огороджено частину земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,0007 га металевою сіткою, про що складено відповідний акт обстеження земельної ділянки № 63/24 від 18.07.2013 року.

У подальшому Державною інспекцією сільського господарства в Житомирській області позивачу було направлено повідомлення від 19.07.2013 року аналогічного змісту.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали показання про те, що паркан між суміжними земельними ділянками по вул. Червоноармійській, 1/25-А та по вул. Лісовій, 25 в м. Житомирі був встановлений ще 1991 році та не переміщався відповідачем.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час судового розгляду справи судом розяснювалося позивачу та її представнику їхнє право на заявлення клопотання про призначення судової експертизи для встановлення обставин, які мають значення для справи, зокрема щодо місця розташування паркану. Втім такого клопотання заявлено не було.

Проаналізувавши встановлені судом обставини та досліджені докази, суд вважає, що стороною позивача не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження місця розташування паркану, який позивач просить перенести, та зміщення відповідачем паркану на 0,80 м в сторону земельної ділянки позивача на лінії межі літ. «А» до літ. «Б».

В акті обстеження земельної ділянки № 63/24 від 18.07.2013 року та повідомленні Державної інспекції сільського господарства в Житомирській області від 19.07.2013 року, в яких вказано про самовільне зайняття суміжним землекористувачем ОСОБА_2 належної позивачу ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0007 га внаслідок огородження ним частини земельної ділянки, відсутні відомості про місцезнаходження паркану та місцезнаходження огородженої частини зазначеної земельної ділянки, а також відстань, на яку зміщено паркан.

За наведених обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки вимоги позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та не ґрунтуються на вимогах закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 152 ЗК України, ст. 391 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.М. Семенцова