Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"06" жовтня 2014 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Десята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом до Київської міської ради з вимогою визнати право власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на 4/9 квартири за адресою: АДРЕСА_1, що є предметом позову.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4, бабуся позивача. За життя ОСОБА_4 залишила заповіт, яким заповідала все належне їй на момент смерті майно, в тому числі частку квартири АДРЕСА_1, своїй онуці ОСОБА_1 В межах визначеного законодавством шестимісячного строку, позивач, як спадкоємець за заповітом, звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лещінер Ю.В. із заявою про прийняття спадкового майна до складу якого входить 4/9 частини квартири АДРЕСА_1, яка належала спадкодавцю ОСОБА_4 на правці приватної власності, однак державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, у зв'язку з відсутністю оригіналів правоустановлюючих документів на квартиру. Як з'ясувалось, оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, що є предметом спадкування, а саме: Свідоцтво про право власності на житло від 02 грудня 1997 року, яке видане на підставі розпорядження Дніпровської районної державної адміністрації м. Києва за №37-31 від 02 грудня 1997 року, відповідно до якого ОСОБА_4 належить ? частина квартири АДРЕСА_1, та Свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане Десятою Київською державною нотаріальною конторою 15 грудня 2009 року, на ім'я ОСОБА_4, яка успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, 1/9 частина квартири АДРЕСА_1, зберігаються у відповідача ОСОБА_2, сина ОСОБА_4, який незважаючи на неодноразові звернення позивача відмовляється надати нотаріусу оригінали документів, що унеможливлює вирішити питання про отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно, чим порушують права позивача, яка є спадкоємцем майна спадкодавця ОСОБА_4 за заповітом, на отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно, тому позивач вимушена звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно, що є предметом спадкування.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористався.

Представник третьої особи - Десята Київська державна нотаріальна контора, в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи третя особа повідомлялась належним чином, від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності їх уповноваженого представника. (а.с.33, 66)

На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть. (а.с.10)

За життя ОСОБА_4 залишила заповіт датований 14 вересня 2012 року, за умовами якого зробила розпорядження, що все своє майно, де б воно не знаходилось, з чого б воно не складалось та все, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, та яке згідно із законодавством України може бути успадкованим, у тому числі належну їй частку квартири за адресою: АДРЕСА_1, у повному обсязі, без будь-яких винятків, заповідала своїй онуці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2. (а.с.8)

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини.

03 грудня 2013 року ОСОБА_1, як спадкоємець за заповітом, звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лещінер Ю.В. з заявою про намір прийняти спадкове майно, яке залишилося після смерті бабусі - ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, до складу якої входить майно: частка квартири АДРЕСА_1. (а.с.40)

26 березня 2014 року (вих..№19/02-14 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лещінер Ю.В., у відповідь на заяву ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, роз'яснила останній про неможливість видати свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно спадкодавця ОСОБА_4, оскільки спадкоємцем не надано документи, що підтверджують право власності спадкодавця на частку нерухомого майна, що є предметом спадкування, у зв'язку з чим рекомендовано визнавати право власності в судовому порядку. (а.с.62)

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Фактичний вступив управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право.

Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя спадкодавцю ОСОБА_4 належало наступне майно: 1/ 4 частина квартири АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 02 грудня 1997 року, яке видане на підставі розпорядження Дніпровської районної державної адміністрації м. Києва за №37-31 від 02 грудня 1997 року (а.с.9), та 1/9 частина квартири АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке видане державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Мазепіною В.Г. 15 грудня 2009 року, зареєстровано за реєстром №3-894 (а.с.114зворот).

Після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на спірну квартиру перейшло в порядку спадкування за заповітом спадкоємцю ОСОБА_1, позивачу у справі, яка у встановленому порядку заявила про намір прийняти спадкове майно, однак у встановленому порядку не отримала свідоцтво про право власності на спадкове майно, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно.

В той же час обставин, які б вказували, що спадкодавець ОСОБА_4 за життя набула або володіла нерухомим майном, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи судом не встановлено.

Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Десята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, суд задовольняючи позов ухвалює рішення визнати за ОСОБА_1 право власності на 4/9 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 65,50 кв.м, жилою площею 39,90 кв.м, як спадкоємцем за заповітом майна спадкодавця ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 392, 1216, 1217, 1218, 1258, 1268, 1270, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 67 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, ст.ст. 1, 4, 10, 11, 15, 57, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Десята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 4/9 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 65,50 кв.м, жилою площею 39,90 кв.м, як спадкоємцем за заповітом майна спадкодавця ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10-ти днів з дня отримання її копії.

С у д д я