Справа № 283/3307/13-ц
Провадження №2/283/52/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2014 року Малинський
районний суд Житомирської області у
складі головуючого судді Тарасенка
М.П., з секретарем Романовою Л.П., за
участю позивача ОСОБА_1, його
представника ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Малині справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
встановлення факту перебування у
трудових відносинах та стягнення
заборгованості по заробітній платі,-

встановив:

Позивач звернувся до суду, просить
встановити факт його перебування у
трудових відносинах з фізичною особою
ОСОБА_3 на посаді різноробочого по
вирубці лісу та по суміщенню водієм у
період з 2.02.2009 року по 24.04.2009 року та
стягнути з ОСОБА_3 на його користь
заборгованість по заробітній платі в
сумі 7962 грн.

Зазначив, що 2 лютого 2009 року відповідач
запропонував йому роботу на посаді
різноробочого по вирубці лісу та по
суміщенню водієм на автомобілі марки
FIAT Tempra , реєстраційний номер НОМЕР_1 на
умовах строкового трудового договору з
оплатою праці: 60 грн./за 1 робочий день
на посаді різноробочого та 2 грн./ 1 км.
пробігу за використання автомобіля на
період виконання обов'язків водія. На
пропозицію він погодився та у цей же
день приступив до роботи з виконання
обов'язків, обумовлених трудовою
угодою з ОСОБА_3, як роботодавцем по 24
квітня 2009 року. Всього за зазначений
період ним було відпрацьовано 59
робочих днів, за які він проїхав на
власному автомобілі 3731 км. та заробив
згідно умов трудового договору 7462 грн.
та за виконання обов'язків
різноробочого - 3540 грн. У квітні 2009 року
відповідач частково сплатив йому
заробітну плату в сумі 3040 грн. Решту
заробітної плати обіцяв йому виплатити
найближчим часом після отримання
виручених коштів за проданий товар
/ліс/. Однак, незважаючи на неодноразові
вимоги з його боку про виплату
заробітної плати, коштів до цього часу
відповідач йому не виплатив, у зв'язку з
чим 23.05.2013 року він звернувся до
Малинського МВ УМВС України із заявою
про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної
відповідальності за шахрайські дії та
стягнення з нього заборгованості по
заробітній платі. Відповідно висновку
Малинського МВ УМВС України від 28.05.2013
року було встановлено, що ОСОБА_3
заборгував йому гроші за працю, які
зобов'язувався повернути найближчим
часом, у зв'язку з чим йому було
рекомендовано звернутися до суду.

За його підрахунками виникла
заборгованість по заробітній платі в
сумі 7962 грн. / 3731 км*2 грн./км/ + /59 роб. днів
* 60/день/ - 3040 грн. = 7962 грн./. Факт
перебування у трудових відносинах його
з відповідачем підтверджується
свідками ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, а також висновком
Малинського МВ УМВС України від 28.05.2013
року та актом про підтвердження
перебування у трудових відносинах від
1.12.2013 року, копією технічного паспорта
автомобіля та посвідчення водія. В
обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на норми ст. ст. 24,24-1 115,116,
237-1 Кодексу законів про працю України.

В судовому засіданні позивач свої
вимоги підтримав надав пояснення по
суті заявлених вимог, просить позов
задовольнити.

Відповідач позов не визнав та пояснив,
що за усною домовленістю він уклав
договір підряду з позивачем на
виконання роботи з оплатою 100 грн. у
день, витрати на бензин покладаються
нього. Позивач відпрацював 50 днів
повністю, він виплатив позивачу 3880 грн.
та компенсував витрати на бензин у сумі
1120 грн. а всього 5000 грн. за 50 днів. Він не
є приватним підприємцем, працює за
трудовим договором, правом найму на
роботу він не має.

Розглянувши справу в межах заявлених
вимог та на підставі наданих доказів
суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що між сторонами існувала
усна домовленість на виконання в 2009
році певної роботи по вирубці лісу та
підвозити працівників в ліс. На даний
час ОСОБА_3 заборгував ОСОБА_1 5700 грн. що
підтверджується висновком Малинського
МВ УМВС України від 28.05.2013 року /а.с.4/.

Згідно ст. 21 Кодексу законів про працю
України трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечити умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Згідно ст. 24 цього Кодексу при
укладенні трудового договору
громадянин зобов'язаний подати паспорт
або інший документ, що посвідчує особу,
трудову книжку, а у випадках,
передбачених законодавством, також
документ про освіту /спеціальність,
кваліфікацію/, про стан здоров'я та інші
документи.

Укладення трудового договору
оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.

Трудовий договір вважається укладеним
і тоді, коли наказ чи розпорядження не
були видані, але працівника фактично
було допущено до роботи.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Позивачем не надано суду доказів того,
що він зобов'язувався виконувати
роботу, визначену цією угодою, з
підляганням внутрішньому трудовому
розпорядкові, а також те, він передав
відповідачу трудову книжку.

З пояснень свідків ОСОБА_8 ОСОБА_9
ОСОБА_6, ОСОБА_5 видно, що вони разом з
позивачем за усною угодою з
відповідачем працювали у лісі, позивач
використовував свій автомобіль, але на
яких умовах виконувалася робота їм не
відомого, вони трудові книжки
відповідачу не передавали.

Згідно ст.837 ЦК України за договором
підряду одна сторона /підрядник/
зобов'язується виконати на свій ризик
певну роботу за завданням другою
сторони /замовника/, а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконану роботу.

З зошита обліку виконаної роботи
наданої відповідачем суду видно
ведення обліку виконаної роботи за
завданням відповідача. /а.с.13-36/.

Вказане свідчить про те, що між
сторонами існувала угода про виконання
певної роботи на умовах підряду, а тому
суд відмовляє позивачу у задоволенні
позову за підставами визначеними
позивачем, оскільки в силу ст. 31 ЦПК
України, право змінити підставу чи
предмет позову покладається на
позивач, а суд не може вийти за межі
позовних вимог та самостійно змінити
підставу предмету позову.

Суд не приймає до уваги акт про
підтвердження трудових відносин між
ОСОБА_3 та ОСОБА_1, складений ОСОБА_4,
ОСОБА_10, ОСОБА_7

оскільки він спростовується
поясненнями в судовому засіданні
ОСОБА_4 та ОСОБА_11 про те, що їм невідомо
чи укладався трудовий договір між
сторонами чи ні /а.с.6/.

Питання про судовий збір судом не
вирішується, оскільки позивач
звільнений від сплати судового збору
згідно ст. 7 ч.1 п.1 ЦПК України,-

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 60, 88, 179, 213, 215 ЦПК України, ст. ст.
24, 24-1 Кодексу законів про працю України,
ст. 837 ЦК України,-

вирішив:

У задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про встановлення факту перебування у
трудових відносинах та стягнення
заборгованості по заробітній платі
відмовити за безпідставністю.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до апеляційного суду
Житомирської області через Малинський
районний суд впродовж 10 днів з дня його
проголошення

Суддя: М. П. Тарасенко