АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/774/1852/14
інстанції - Приходченко О.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Григорченка Е.І.

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Гасановій С.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 27 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Євраз - Дніпропетровський
металургійний завод ім. Петровського»
про стягнення середнього заробітку за
час затримки виконання рішення суду
про поновлення на роботі,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою
на рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 27 грудня 2013
року, де ставить питання про скасування
рішення суду, посилаючись на те, що
рішення ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 27 грудня 2013 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 06.01.2012 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про
визнання незаконними наказів про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності, розпорядження про
відсторонення від роботи, звільнення з
роботи, поновлення на роботі, стягнення
компенсації за час вимушеного прогулу,
відновлення порушеного права на
розірвання трудового договору,
відшкодування моральної шкоди та
зобов'язання вчинити певні дії
відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 05.06.2012
року, рішення Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 06.01.2012 року
в частині визнання наказу про
звільнення незаконним, поновлення на
роботі та стягнення середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу скасовано, в цій частині
постановлено нове рішення: визнано
незаконним та скасовано наказ № 47/В від
2 липня 2011 року про накладення
дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 у
вигляді звільнення за систематичне
порушення правил внутрішнього
трудового розпорядку, поновлено ОСОБА_1
на посаді монтера шляху, стягнуто з ПАТ
«Євраз - ДМЗ ім. Петровського» на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу у сумі 22 638 грн. 28
коп., в іншій частині рішення суду
залишено без змін.

11 червня 2012 року на адресу ПАТ «Євраз -
ДМЗ ім. Петровського», надійшла заява
ОСОБА_1, в якій він інформував
генерального директора ПАТ «Євраз - ДМЗ
ім. Петровського» про ухвалене
Апеляційним судом Дніпропетровської
області рішення від 05.06.2012 року, про
свій намір розірвати трудові відносини
з ПАТ «Євраз ДМЗ ім. Петровського»,
просив провести з ним повний
розрахунок та видати належним чином
оформлену трудову книжку. Інших заяв
від позивача до канцелярії відповідача
не надходило/а.с. 64-65/.

На зазначене звернення позивач отримав
відповідь від ПАТ «Євраз - ДМЗ ім.
Петровського» № 4089 від 14.06.2012 року, в
якій йому було роз'яснено порядок
виконання рішення Апеляційного суду
Дніпропетровської області/а.с. 66-68/.

Враховуючи встановлені обставини,
вимоги законодавства, суд першої
інстанції прийшов до висновку про
відмову у позові, оскільки позивачем
не були вчинено дій, передбачених
чинним законодавством, з метою
виконання рішення суду, та наданими
йому правами він, як стягувач, не
скористався.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, апеляційний суд не находить
підстав для задоволення скарги та
скасування рішення суду з наступних
підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному об'ємі з'ясував права
та обов'язки сторін, обставини справи,
перевірив доводи сторін та дав їм
належну правову оцінку. Висновки суду
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами та
поясненнями учасників процесу.

При вище наведених обставинах справи,
суд першої інстанції, відповідно до ст.
236 КЗпП України, ст.ст. 17, 19 Закону
України «Про виконавче провадження»,
ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, прийшов до
обґрунтованого висновку про відмову у
позові.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі,
що відповідач відмовився виконувати
рішення суду про поновлення на роботі,
не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки у відповідності до ст. 10 ЦПК
України позивач повинен був довести за
допомогою належних та допустимих
доказів, з урахуванням положень ст. ст.
57-59 цього ж Кодексу, зазначені ним
обставини.

Проте докази, які б підтверджували, що
позивач звертався до відповідача з
заявою про поновлення на роботі, суду
не надано.

Посилання апелянта на те, що він
звертався з заявою про поновлення на
роботі (а.с. 63), не можуть бути підставою
для скасування рішення суду, оскільки
судом першої інстанції встановлено та
не спростовано апелянтом, що позивач
таку заяву до відповідача не подав.

Заява ж, яка подана позивачем на ім'я
директора заводу та зареєстрована
11.06.12р., стосується порушень з боку
відповідача та не містить вимог щодо
поновлення на роботі. В зазначеній
заяві позивач просить розірвати
трудовий договір з 05.06.2012 року за ст.. 38
КЗпП України, та провести повний
розрахунок/а.с. 65/.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про те, що позивач своїми
правами не скористався, не вчинив усіх
необхідних дій, передбачених чинним
законодавством, для отримання
виконавчого листа та виконання рішення
суду в частині поновлення на роботі та
не надав докази щодо відмови
відповідача виконувати рішення суду
про поновлення на роботі.

Отже, враховуючи відсутність вини
відповідача, відсутні і підстави для
стягнення середнього заробітку за час
затримки виконання рішення про
поновлення на роботі.

Допущені судом порушення вимог норм
процесуального права, на які
посилається позивач, не вплинули на
законність правильного по суті рішення
суду.

Інші доводи, приведені в апеляційній
скарзі, не можуть бути підставою для
скасування рішення суду, оскільки вони
не є суттєвими для вирішення спору.

Районний суд розглянув справу у
відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11, 60
ЦПК України про змагальність сторін та
диспозитивність цивільного
судочинства, в межах заявлених вимог та
на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено порушень матеріального
або процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування рішення
суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити,
рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 27 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

СУДДІ: