Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2014 року
Рівненський міський суд Рівненської
області

в складі головуючого судді: Рудики Л.Д.

при секретарі: Чабала В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Рівне цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання права власності на
спадкове майно, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського
міського суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання права власності на
спадкове майно.

Посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер його батько - ОСОБА_4 Спадкоємцями
першої черги є він, його мати ОСОБА_2, та
його сестра ОСОБА_3 Ним було прийнято
спадщину після смерті батька, проте до
складу спадкового майна не увійшла
квартира у АДРЕСА_1, оскільки
державним нотаріусом йому було
повідомлено, що на вказану квартиру
зареєстровано право власності за
іншою особою, а саме ОСОБА_3 Квартира
була відчужена їй батьками на підставі
договору довічного утримання від 28
грудня 2004 року. Вважаючи, що на день
відкриття спадщини право власності на
вказану квартиру не перейшло до іншої
особи, а отже увійшло до спадкової маси
просить визнати за ним право власності
на спадкове майно після смерті ОСОБА_4,
яка складається із 1/6 частки спірної
квартири.

Позивач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні
вимоги свого довірителя підтримав
повністю, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3, діючи в своїх
інтересах та інтересах ОСОБА_2, її
представник ОСОБА_6 в судовому
засіданні не визнали позовних вимог
посилаючись на те, що при укладенні
договору довічного утримання сторони
діяли вільно, відмову нотаріуса у
видачі свідоцтва позивач не
оскаржував, а отже відсутні підстави
для визнання за ним права власності на
частину квартири, оскільки вказана
нерухомість з 18.01.2013 року є власністю
ОСОБА_3

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази по справі
та оцінивши докази в їх сукупності, суд
прийшов до висновку, що у задоволенні
позову слід відмовити.

Судом встановлено та вбачається із
матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер батько позивача ОСОБА_4, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть НОМЕР_1.

Спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_4 є позивач ОСОБА_1, його мати
ОСОБА_2 та сестра ОСОБА_3

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 19 жовтня 1993 року
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 належала квартира
АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної
власності.

28 грудня 2004 року між ОСОБА_2, ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 укладено договір довічного
утримання (догляду) відповідно до п.1.1
якого відчужувачі передають, а набувач
отримує у власність квартиру АДРЕСА_1
на умовах цього договору.

Як вбачається із інформаційної довідки
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно 18 січня 2013 року ОСОБА_3
зареєстрований договір довічного
утримання.

Відповідно до ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України,
зобовязанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник) зобовязана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обовязку. При цьому, зобовязання
виникають з підстав, встановлених
статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України,
цивільні права та обовязки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обовязки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обовязків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обовязків. Щодо ст. 629
ЦК України, договір є обовязковим для
виконання сторонами.

Як регламентує ст. 744 ЦК України, за
договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме майно або
рухоме майно, яке має значну цінність,
взамін чого набувач зобовязується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно. Відповідно до
ст. 745 ЦК України, договір довічного
утримання (догляду) укладається у
письмовій формі та підлягає
нотаріальному посвідченню.

Згідно частини 1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, а також те,що
договір довічного утримання від 28.12.2004
року є чинним, на час звернення
позивача із заявою про прийняття
спадщини та на даний час
зареєстрованим в установленому
законом порядку, відмову державного
нотаріуса у видачі свідоцтва про право
на спадщину на частку спірної квартири
позивач не оскаржував суд вважає, що в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід
відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 213,215 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання права власності на
спадкове майно, - відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до Апеляційного суду
Рівненської області через Рівненський
міський суд протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя Рівненського міського суду

Рівненської області
Л.Д. Рудика