АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7697/14 Головуючий у 1-й інстанції: Горкава В.Ю.
Доповідач: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Круглик В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання недійсним кредитного договору.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «УкрСиббанк», третя особа: ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсним кредитного договору №16-7УМ/06-2006М від 08.06.2006, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що кредитний договір укладений з порушенням вимог Закону "Про захист прав споживачів", а саме відповідач не повідомив його у письмовій формі про умови надання кредиту, не надав у повному обсязі інформацію про умови кредитування та детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, тобто відомості про сукупну вартість усіх платежів за кредитним договором, графіку платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів, що позбавило його зробити свідомий вибір, виходячи з того, що споживач не наділений спеціальними знаннями про властивості та характеристики продукції. Одночасно зазначає, що банком було створено арифметичне викривлення відношення кількості днів у році ( тобто принцип 360 днів застосовано лише у знаменнику, а в чисельнику застосовано кількість календарних днів), а саме 366/360=1,016=101,6%, що вказує на штучне збільшення відсотків на 1,6% без відома та інформування позивача. Таким чином, позивач вважає, що відповідач ввів його в оману.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 квітня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання недійсним кредитного договору, відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції представник позивача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги ОСОБА_3 та визнати недійсним договір про надання невідновлюванної кредитної лінії №16-7УМ/06-2006М від 08 червня 2006 року, укладений між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»), мотивуючи тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК України не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Поза увагою суду залишився недосліджений факт неотримання позичальником необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про кредит, що мало забезпечити можливість його свідомого і правильного вибору, та можливості правильно сприйняти умови кредитування, реально оцінити можливі ризики та власну платоспроможність, а також прийняти зважене рішення щодо вибору банку та умов отримання споживчого кредиту. Як наслідок - певні умови договору не відповідають законодавству та вводять позичальника в оману.

У судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_4 заперечувала проти доводів апеляційної скарги. Позивач, його представник ОСОБА_2 та відповідач в судові засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторінабо інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що з огляду на умови кредитного договору та положення цивільного законодавства України відсутні правові підстави для визнання договору недійсним.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідають вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 08.06.2006 між АК1Б «УкрСиббанк» та позивачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 16-7VМ/06-2006М про надання кредиту в розмірі 60 000,00 доларів США зі сплатою за користування кредитними коштами в розмірі 14% річних, з кінцевим строком повернення 08.06.2017 (а.с.7-11). Відповідач виконав свої зобов'язання за кредитним договором та надав ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 60 000,00 доларів США, що не заперечувалося представником останнього в судовому засіданні.

Перевіряючи доводи сторін, надаючи оцінку пред'явлених ними доказів в обґрунтування своїх доводів (заперечень), колегія суддів, приходить до наступного:

Так, при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним, суди керуються вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон).

Відповідно до приписів статей 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину передбачені статтею 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам - частина 1; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності - частина 2; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі - частина 3; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом - частина 4; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним - частина 5; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей - частина 6.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Із досліджених судом першої інстанції матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що при підписанні кредитного договору позичальника ОСОБА_3 було проінформовано про всі істотні умови, спосіб та терміни погашення кредиту, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів тощо, що підтверджується підписом позичальника ОСОБА_3 у договорі.

Таким чином, встановивши при розгляді справи, що позичальник ОСОБА_3 погодився укласти договір на умовах, визначених у них, отримав грошові кошти, жодних вимог щодо зміни окремих положень договору не вимагав, суд першої інстанції, прийшов до законного та обгрунтованого висновку про те, що укладений договір не суперечать цивільному законодавству та іншим правовим актам, а також моральним засадам суспільства, особа, яка їх вчинили мала необхідний обсяг цивільної дієздатності та її волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі, вказаний правочин вчинений у формі, встановленій законом, і спрямовані на настання реальних правових наслідків, що обумовлені ним.

Відсутні підстави вважати, що кредитний договір № 16-7VМ/06-2006М укладений між сторонами, є несправедливим до позивача, оскільки при підписанні договору ОСОБА_3 мав реальну можливість ознайомитись з умовами даного договору.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що умови договору не відповідають законодавству та вводять позичальника в оману є необґрунтованими, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що інша сторона правочину умисно ввела її в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: