Провадження : 22ц/790/5125/14 Головуючий 1-ї інстанції Якименко Л.О.
Справа № 2-619/6253/13 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : житлове.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Бобровського В.В., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Ткаченко Г.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 16 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_7 про поновлення порушеного права та виселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поновлення порушеного права та виселення, посилаючись на те, що згідно ордеру від 22 лютого 2010 року вони отримали квартиру АДРЕСА_1.

В кімнаті площею 17,1 кв.м. проживає їх донька ОСОБА_7 з неповнолітньою дитиною ОСОБА_8, друга кімната, площею 9,5 кв.м. в їх користуванні.

З вини відповідачів, які перешкоджають їм вселитися в свою кімнату, вони змушені тимчасово проживати у молодшої доньки за іншою адресою.

Крім того, у липні 2013 року відповідачі разом із ОСОБА_7 звернулись до Солоницівскьої селищної ради із заявами про передачу їм кімнати позивачів без відома та згоди останніх. В задоволенні заяв було відмовлено.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечувала, пояснила, що вона зареєстрована в гуртожитку за вказаною адресою. Кімнатою, яку бажає відібрати у неї ОСОБА_2, вона користується протягом 10 років.

Відповідач ОСОБА_5 також заперечував проти позову.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 надали суду письмові заперечення проти позову, в яких просили відмовити в його задоволенні.

Третя особа ОСОБА_7 позовні вимоги не визнала, зазначила, що не проти щоб спірною кімнатою користувалися ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 16 червня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянти посилаються на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В даному ж випадку рішення суду першої інстанції, яке ухвалене по справі, не відповідає цим вимогам процесуального закону.

Відповідно до ст. ст. 1, 4 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 6 Житлового кодексу УРСР жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, тобто для використання їх за цільовим призначенням (задоволення своїх житлових потреб та розпорядження ними у відповідних межах), а тому, якщо житлова площа фактично не використовується у визначених законом цілях, збереження за відсутньою особою права користування житловим приміщенням може не відповідати призначенню цього права.

Згідно ст. ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 УК України).

Як встановлено по справі, спірною є житлова кімната площею 9,5 кв.м, що розташована в квартирі АДРЕСА_1 та належить позивачам і третій особі ОСОБА_7 і її неповнолітній доньці ОСОБА_8 в порядку приватизації по ? частині кожному відповідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.02.2012 року (а.с.107).

Матеріали справи свідчать про те, що житловий будинок по АДРЕСА_1 мав статус гуртожитку і ОСОБА_7, на той час ОСОБА_7, 10.09.2002 року був виданий ордер на зайняття кімнат НОМЕР_1-НОМЕР_2 (а.с.58).

У січні та вересні 2007 року до неї у цей гуртожиток були прописані (зареєстровані) батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується ксерокопією форми А (а.с.91).

Рішенням виконавчого комітету Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 14.04.2009 року № 96 ОСОБА_7 було надане в користування побутове приміщення між квартирами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 (а.с.59).

У 2010 році був змінений статус будинку у звязку з чим виконавчим комітетом Солоницівської селищної ради 22 лютого 2010 року ОСОБА_7 був виданий ордер на зайняття житлових приміщень, які складаються із двох жилих кімнат площею 26,6 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 на склад сімї 4-х осіб: ОСОБА_7 основна, ОСОБА_8 донька, ОСОБА_1 батько, ОСОБА_2 - мати (а.с.4).

Рішеннями виконавчого комітету Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 13.12.2011 року та від 17.01.2012 року № 10 був наданий статус житлового приміщення побутовому приміщенню площею 9,5 кв.м., розташованому приміщення між квартирами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, яке знаходиться в користуванні ОСОБА_7 з правом приватизації (а.с.60-61).

Та обставина, що статус спірної кімнати був змінений після видачі ОСОБА_7 ордеру не впливає на права та обовязки сторін у справі відносно цього приміщення, оскільки на момент звернення позивачів до суду вона є житловою і вказана обставина ніким не оспорена.

23 грудня 2011 року ОСОБА_7, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Комунального підприємства Солоницівське підприємство теплових мереж про передачу в приватну власність квартири АДРЕСА_1 (а.с.109).

28.02.2012 року Комунальним підприємством Солоницівське підприємство теплових мереж було видане свідоцтво про право приватної спільної часткової власності ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_2 по ? частині кожному на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.107).

Вказане свідоцтво в установленому порядку недійсним не визнане. Та обставина, що як вбачається із відповіді Комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації Дергачівської районної ради свідоцтво не зареєстроване так як житлові чеки використано не всіма членами сімї, не може свідчити про його недійсність.

Із довідок ПАТ Державний ощадний банк України від 11.06.2014 року вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сплатили приватизаційний збір та Банком КП СМТМ були перераховані кошти у сумі 4 465,57 грн. (а.с.116-116 звор.).

Також із довідки ПАТ Державний ощадний банк України вбачається, що станом на листопад 2011 року, тобто на момент подачі заяви на приватизацію спірної квартири, залишок по житловим чекам ОСОБА_7, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, становить 1,45 коп., оскільки 2,45 коп. вони використали при приватизації квартири АДРЕСА_3 (а.с.118).

При цьому із приватизаційних платіжних доручень № 8477 та № 8476 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 переказали суму по житловому чеку у розмірі 1 грн. 45 коп. власнику житла КП СМТМ (а.с.117).

Крім того, рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1, яке відповідно ст.61 ЦПК України є приюдицією, встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками вказаного спірного приміщення на підставі приватизації у завязку з чим суд відмовив у задоволенні позову (а.с.80-81).

Відмовляючи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в задоволенні позову про виселення відповідачів із кімнати пл.9,5 кв.м., яка знаходиться у квартирі АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що позивачі не проживають у спірному житлі, а основний наймач квартири ОСОБА_7 таких вимог не заявляє.

Проте такі висновки суд першої інстанції зробив без врахування фактичних обставин справи, наявних у справі доказів та з грубим порушенням вимог матеріального права, яке регулює спірні правовідносини, оскільки ч.1,2 статті 116 ЖК України, на яку послався суд як на підставу відмови у задоволенні позову через відсутність попередніх заходів попередження або громадського впливу передбачає виселення осіб, які займають житлове приміщення на законних підставах, при тому що відповідачі не заперечували, що вони користуються спірним приміщенням без будь-яких правових підстав.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не заперечували ту обставину, що вони не мають змоги проживати в спірній кімнаті, оскільки вона незаконно зайнята відповідачами, які теж у своїх письмових поясненнях підтвердили той факт, що вони займають спірну кімнату і використовують її як підсобне приміщення (а.с.56).

Частиною 3 ст.116 ЖК України передбачено, що особи, які зайняли самочинно жиле приміщення підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

За таких обставин рішення суду про відмову в задоволенні позову про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 16 червня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Поновити порушене право ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користування кімнатою площею 9,5 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 із кімнати площею 9,5 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 без надання іншого приміщення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: