РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20.02.2014 року м.Кременчук

Автозаводський районний суд м.
Кременчука Полтавської області у
складі:

Головуючого судді - Андрієць Д.Д.,

за участю секретаря - Бєлєнького
О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кременчуці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням та усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження майном, шляхом виселення
з житлового приміщення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до
Автозаводського районного суду
м.Кременчука з позовом до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження майном,
шляхом виселення з житлового
приміщення.

ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтувала
тим, що вона є власником однокімнатної
квартири АДРЕСА_1 на підставі договору
дарування від 10.10.2013 року, укладеного
між нею та її батьком ОСОБА_3 Відповідач
зареєстрована у вказаній квартирі як
наймач з 13.06.2007 року. Позивач на даний
час не має можливості проживати у
вказаній квартирі, оскільки ОСОБА_2 в
добровільному порядку не бажає знятися
з реєстрації та виселитися. Таким
чином, їй створюються перешкоди у
володінні, користуванні та
розпорядженні належною їй на праві
власності квартирою. Реєстрація
відповідача тягне за собою також
матеріальні збитки, викликані
необхідністю сплачувати за неї
комунальні послуги.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просила суд визнати ОСОБА_2,
такою, що витратила право користування
квартирою АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_2
із вказаної квартири, усунувши тим
самим їй перешкоди в користуванні
власністю.

Позивач ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні
вимоги підтримали, просили
задовольнити з підстав, визначених в
позовній заяві. Зазначили, що позивач
має намір вселитися у належну їй на
праві власності квартиру АДРЕСА_1 разом
із сином, ОСОБА_5, який є інвалідом І
групи, і потребує постійного
стороннього догляду. ОСОБА_1 направляла
рекомендованою поштою на адресу ОСОБА_2
вимогу про звільнення житлового
приміщення та зняття з реєстраційного
обліку. Вказана вимога була отримана
відповідачем особисто 19.11.2013 року.
Також дану вимогу позивач намагалась
вручити ОСОБА_2 особисто 25.11.2013 року в
присутності свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, однак остання відмовилась її
отримати. На момент розгляду справи
відповідач проживає та зареєстрована у
спірній квартирі, що позбавляє
можливості позивача вільно
користуватися своєю власністю.

На запитання суду пояснила, що її
батько ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не перебували у
фактичних шлюбних відносинах.

Відповідача ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_9 в судовому засіданні проти
задоволення позовних вимог
заперечували. Зазначили, що відповідач
проживає та зареєстрована у квартирі
АДРЕСА_1 з 2007 року. У вказану квартиру
вона заселилась з дозволу колишнього
власника - ОСОБА_3, з яким вони проживали
однією сім'єю. Вважає, що має право на
користування вказаним житлом, оскільки
9/50 частин домоволодіння по пров.
Колгоспному в м.Кременчуці, власником
якого вона є, непридатне для проживання
після пожежі. Крім того, ОСОБА_3 будучи
власником спірної квартири, обіцяв їй,
що вона матиме можливість постійно
проживати у ній.

Треті особи - ТОВ «Житлорембудсервіс»
та Управління державної міграційної
служби в Полтавській області в судове
засідання не з'явилися, до суду
направили клопотання про розгляд
справи без участі їх представників.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні
пояснив, що ОСОБА_2 є його знайомою. В 2007
році він дозволив їй заселитися та
зареєструватися у АДРЕСА_1, яка
належала йому на праві власності
строком на 6 міс. Письмового договору з
приводу цього вони не укладали. Однією
сім'єю з ОСОБА_2 він не проживав та
спільного господарства не вів. Був
свідком того, як в листопаді 2013 року
його донька ОСОБА_1 попереджала
відповідача про необхідність
звільнити квартиру.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
зазначив, що у квартирі його матері
ОСОБА_1 проживає ОСОБА_2 Вона
відмовляється впускати позивача у
квартиру і виселитися з неї. Вони з
позивачем змушені були викликати
працівників міліції, в присутності
яких демонстрували правовстановлюючі
документи на спірну квартиру і
пояснювали необхідність її звільнення.
Був свідком того, як 25.11.2013 року,
відповідач відмовилася отримувати
вимогу ОСОБА_1 про виселення та зняття з
реєстрації у АДРЕСА_1.

Свідки ОСОБА_10 і ОСОБА_11 в судовому
засіданні повідомили, що разом
працювали з відповідачем та ОСОБА_3,
перебувають в дружніх стосунках з ними.
Часто бували в гостях у ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, які проживали разом. ОСОБА_3
запевняв, що вона буде проживати з ним у
спірній квартирі до смерті.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані суду докази, приходить
до висновку про необхідність
задоволення позовних вимог з наступних
підстав.

Судом встановлено, що відповідно
договору дарування від 10.10.2013 року,
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та
посвідченого ОСОБА_12, приватним
нотаріусом Кременчуцького міського
нотаріального округу, ОСОБА_3 передав у
власність дочки ОСОБА_1 квартиру
АДРЕСА_1. Вказане підтверджується
копією витягу з державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності № 10659570 від
10.10.2013 року.

Згідно довідки ТОВ
«Житлорембудсервіс» № 511 від 29.01.2014
року, у вказаній квартирі
зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Відповідач у вказаній квартирі
зареєстрована з 13.06.2007 року як наймач.
ОСОБА_2 не є членом сім»ї власника
квартири. На момент розгляду справи
вона проживає у спірній квартирі та
змінила замки на вхідних дверях, що не
заперечувалося сторонами в судовому
засіданні.

ОСОБА_1 на адресу відповідача було
направлено вимогу про добровільне
звільнення квартири АДРЕСА_1 та зняття
з реєстраційного обліку від 09.11.2013 року.
Про отримання даної вимоги ОСОБА_2,
свідчить копія повідомлення про
вручення поштового відправлення з
відміткою про отримання 19.11.2013 року.
25.11.2013 року вказану вимогу відповідач
відмовилася отримати особисто від
позивача, що підтверджується показами
свідка ОСОБА_8

Відповідно до ст.41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Першим протоколом до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася
17.07.1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР
від 17.07.1997 року «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, Першого
протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції», закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Відповідно до ст. 319 ЦК України
передбачено, що власник володіє,
користується та розпоряджається своїм
майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України
передбачено, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

За вимогами ч. 1 ст. 109 ЖК України
виселення із займаного приміщення
допускається з підстав, встановлених
законом, тобто, виселення є можливим
лише з передбачених законом підстав.

ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом до
ОСОБА_2 обґрунтовувала свої позовні
вимоги саме необхідністю захисту права
її приватної власності шляхом визнання
відповідача такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
виселення з нього, оскільки після
укладення договору дарування, ОСОБА_2
не звільнила квартиру, не знялася з
реєстраційного обліку та змінила замки
на вхідних дверях спірної квартири, чим
перешкоджає позивачу володіти,
користуватися та розпоряджатися
належною на праві власності АДРЕСА_1

Згідно ст. 379 ЦК України житлом
фізичної особи є житловий будинок,
квартира, інше приміщення, призначені
та придатні для постійного проживання
в них. Глава 28 ЦК України визначає
житло об'єктом права приватної
власності.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання в права
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

З дня укладення договору дарування
було припинено право власності ОСОБА_3
на спірну квартиру. Крім того, чинним
законодавством України не передбачено
перехід прав та обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом членів сім'ї
колишнього власника у випадку зміни
власника.

Таким чином, на момент звернення
позивача до суду, відсутні правові
підстави для проживання відповідача у
квартирі АДРЕСА_1, належній на праві
власності позивачу.

З огляду на те, що відповідач
перешкоджає позивачу у володінні,
користуванні та розпорядженні своєю
власністю, суд вважає що право позивача
порушені і підлягають захисту шляхом
визнання ОСОБА_2 такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням та виселення з нього.

За таких обставин, позовні вимоги
ОСОБА_1 суд вважає обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 14, 57 - 60, 208, 209, 212 - 215, 218
ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження майном,
шляхом виселення з житлового
приміщення - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
такою, що витратила право користування
квартирою АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з
квартири АДРЕСА_1, усунувши тим самим
ОСОБА_1 перешкоди в користуванні її
власністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судові витрати, пов'язані зі
сплатою судового збору в розмірі 229,40
грн.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
через Автозаводський районний суд
міста Кременчука шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ: