Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючої судді -Шеремет А.М.,

суддів: Буцяка З.І., Боймиструка
С.В.

секретар судового засідання
Ковальчук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Кузнецовського міського суду
від 22 листопада 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору ОСОБА_3, про стягнення
аліментів , -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кузнецовського міського
суду від 22 листопада 2013 року стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в
розмірі 1/6 частки заробітку (доходу)
ОСОБА_1 щомісячно, починаючи з 1 жовтня
2013 року до 30 червня 2017 року.

Допущено негайне виконання рішення
суду у межах суми платежу за один
місяць.

Стянуто з ОСОБА_1 в дохід держави
судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп.

Вважаючи дане рішення незаконним,
ОСОБА_1 подала на нього апеляційну
скаргу.

Вказує, що судом не взято до уваги
подані нею докази. Зазначає, що не має
можливості надавати матеріальну
допомогу своєму старшому синові,
оскільки утримує двох неповнолітніх
дітей, навчає їх, витрачає кошти на їх
лікування а також матеріально
допомагає батькам похилого віку. Крім
того, їй необхідно сплачувати кредит.

При цьому вказує, що для зручності
студентів Одеського НТУ, де навчається
ОСОБА_2, навчання проводяться на
об"єктах ВП „Рівненська АЕС", а тому
додаткових витрат на переїзди до м.
Одеса він не потребує.

Зазначає, що судом не враховано, що
позивач є повноцінною, здоровою,
працездатною особою, навчання на
заочній формі не є його основним
заняттям, однак він свідомо не
працевлаштовується.

Стверджує, що позивач вже двічі
вступав до вищих навчальних закладів,
однак кожен раз після першого курсу був
відрахований за невідповідальне
ставлення до навчання. Вказує, що нею
були надані квитанції про
перерахування нею коштів на рахунок
ОСОБА_2 при його вступах до НУТУ
„Київський політехнічний інститут" та
Севастопольському НУЯЕтаП, проте суд
не визнав їх належними.

Просить скасувати оскаржуване
рішення та ухвалити нове, яким в
задоволенні позову відмовити.

В запереченні на апеляційну
скаргу ОСОБА_2 просить її відхилити, а
оскаржуване рішення залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Обов'язок батьків утримувати
повнолітніх дітей, які продовжують
навчання, передбачений ст. 199 Сімейного
кодексу України.

Відповідно до цієї правової норми, в
разі, якщо повнолітні дочка, син
продовжують навчання і у зв'язку з цим
потребують матеріальної допомоги,
батьки зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом
про стягнення аліментів має той з
батьків, з ким проживає дочка, син, а
також самі дочка, син, які продовжують
навчання.

Як роз'яснено в п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року № 3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»,
обов'язок батьків утримувати
повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

При цьому, вирішуючи питання про
стягнення аліментів на утримання
повнолітньої дитини та їх розмір, суд
відповідно до ст.ст. 182, 200 Сімейного
кодексу України повинен враховувати
наступні обставини: стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних батьків; можливість
надання утримання другим з батьків;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Приймаючи рішення у справі, суд першої
інстанції правильно керувався
зазначеними нормами матеріального
права, а тому встановивши, що
повнолітній син відповідача продовжує
навчання в учбовому закладі, у зв'язку з
чим потребує відповідної матеріальної
допомоги, дійшов обгрунтованого
висновку про те, що відповідач повинна
приймати участь в утриманні
останнього, позаяк має таку можливість.

Проте колегія суддів не може
погодитись з визначеним судом першої
інстанції розміром аліментів.
Вирішуючи питання про їх розмір, суд не
врахував положення ст. 200 СК України.
Так, суд не звернув уваги на те, що
позивач навчається на заочній формі
навчання, є працездатним, а у
відповідача на утриманні перебуває ще
двоє неповнолітніх дітей.

Крім того, суд першої інстанції залишив
поза увагою положення ст. 199 Сімейного
кодексу України, щодо визначення часу,
до якого присуджуються аліменти.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 23 роки виповниться ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Згідно з ч. 2 ст. 199 СК України право на
утримання припиняється у разі
припинення навчання, тобто зазначеною
нормою передбачено час припинення
обов"язку батьків утримувати
повнолітнього сина.

З довідки про доходи, виданої АПРАЕС в
ХЦ 20 вересня 2013 року вбачається, що за
період з вересня 2012 року по серпень 2013
року мінімальна заробітна плата, яку
отримувала ОСОБА_1, складала 5 829, 85 грн.,
а максимальна - 10733, 55 грн.

Враховуючи наведене колегія суддів
апеляційного суду вважає розумним та
достатнім визначити аліменти в
розмірі 1/10 частки заробітку (доходу)
ОСОБА_1

Покликання ж ОСОБА_1 на те, що її син
ОСОБА_2 штучно створює підстави для
виникнення у нього права на звернення з
позовом про стягнення аліментів є
безпідставними, оскільки є
припущеннями і не звільняють матір від
обов"язку утримувати свою дитину, яка
продовжує навчання.

Статтею 88 ЦПК України передбачено, що
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено. Якщо позивача, на користь
якого ухвалено рішення, звільнено від
сплати судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Враховуючи неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
щодо визначення розміру аліментів
обставинам справи, оскаржуване рішення
підлягає скасуванню.

На підставі наведеного, керуючись ст.
199 СК України, ст. ст. 11, 303, 304, 309, 313-314, 316
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Кузнецовського міського
суду від 22 листопада 2013 року
скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/10 частки
заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно,
починаючи з 1 жовтня 2013 року і до
закінчення ОСОБА_2 навчання, але не
довше ніж до досягнення ним 23 років.

Допустити негайне виконання
рішення суду у межах суми платежу за
один місяць. Стянути з
ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в
розмірі 152 (сто п"ятдесят дві) грн. 90 коп.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча
А.М. Шеремет

Судді:
З.І. Буцяк

С.В. Боймиструк