Справа №580/920/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Гура А. О.Номер провадження
22-ц/788/357/14 Суддя-доповідач - Попруга С. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Гагіна М. В., Ільченко О. Ю.,

з участю секретаря судового засідання -
Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Лебединського районного
суду Сумської області від 30 грудня 2013
року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3

про встановлення факту проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу,
визнання житлового будинку з
надвірними спорудами спільною
сумісною власністю та визнання права
власності на 1/2 частину спільного
майна, витребування особистого майна, -

в с т а н о в
и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, свої уточнені вимоги
обґрунтовував тим, що він разом з
відповідачкою проживали однією сім'єю
без реєстрації шлюбу, вели спільне
господарство, мали спільний бюджет, у
період з жовтня 2012 року до березня 2013
року. Під час спільного проживання 27
листопада 2012 року вони придбали садибу
АДРЕСА_1, вартістю 50000 грн. Договір
купівлі-продажу посвідчений
нотаріально, власником майна зазначено
відповідачку. У березні 2013 року вони
припинили шлюбні стосунки та стали
проживати окремо, і відповідачка
категорично заперечує його право
власності на це майно. Крім того, вона
відмовилась повернути йому його
особисті речі, а саме: телевізор
вартістю 2400 грн. та ДВД програвач,
вартістю 530 грн. Посилаючись на такі
обставини, ОСОБА_4 просив суд
встановити факт його проживання із
відповідачкою ОСОБА_3 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 20 жовтня 2012 року по 24
березня 2013 року, визнати житловий
будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та
ОСОБА_3, визнати за ним право власності
на 1/2 частину вказаного житлового
будинку з надвірними спорудами та
витребувати від відповідачки на його
користь телевізор вартістю 2400 гри. та
ДВД програвач вартістю 530 грн.

Рішенням Лебединського районного суду
Сумської області від 30 грудня 2013 року
позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 в період з 20 жовтня 2012 року по 24
березня 2013 року.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право
спільної сумісної власності на
житловий будинок з належними до нього
спорудами та будівлями, розташованими
за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на
частку в спільному сумісному майні: 1/2
частину житлового будинку з надвірними
спорудами, розташованими за адресою:
АДРЕСА_1.

Зобов'язно ОСОБА_3 передати ОСОБА_4
належний йому на праві власності
кольоровий телевізор «Сатурн»
вартістю 2400 грн.

У позовних вимогах про повернення
ОСОБА_5 ДВД -програвача вартістю 530 грн.
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судові витрати в розмірі 250 грн.,
понесені ним при сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, недоведеність позивачем
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
порушення норм матеріального та
процесуального права просить
скасувати оскаржуване рішення в
частині встановлення факту проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в період з 20 жовтня 2012
року по 24 березня 2013 року, визнання за
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право спільної
сумісної власності на житловий будинок
з належними до нього спорудами та
будівлями, розташованими за адресою:
АДРЕСА_1. та визнання за ОСОБА_4 права
власності на частку в спільному
сумісному майні: 1/2 частину вказаного
житлового будинку з надвірними
спорудами та ухвалити нове рішення про
відмову в цій частині позову.

По суті доводить, що вона фактично
проживала з відповідачем з січня по 24
березня 2013 року. До січня 2013 року вони з
позивачем не проживали, а лише позивач
приїздив до неї в гості, спільного
господарства вони не вели та не мали
спільного бюджету. Вказує, що показання
свідків, на підставі яких суд першої
інстанції встановив факт проживання
однією сім'єю її з позивачем фактично
не підтверджують цих обставин,
оскільки ґрунтуються на припущеннях.
Висновки суду першої інстанції є
суперечливими, в мотивувальній частині
рішення суд вказав, що сторони мешкали
однією сім'єю з часу придбання будинку
(27 листопада 2012 року), а в резолютивній
частині рішення встановлює факт
спільного проживання однією сім'єю з 20
жовтня 2012 року. Також доводить, що
спірний будинок був придбаний за її
особисті кошти.

Також вказує, що відповідно п. 9
договору купівлі-продажу від 27
листопада 2012 року спірного будинку
гроші, за які придбано спірний будинок,
є її особистою власністю, а також в
договорі зафіксовано факт того, що на
момент укладання договору вона - ОСОБА_3
не перебувала в шлюбі та не проживала
ні з ким однією сім'єю без укладення
шлюбу. Також доводить, що на момент
написання розписки від 03 жовтня 2012 року
позивач перебував у зареєстрованому
шлюбі, що підтверджується ксерокопією
його паспорту.

Рішення в частині зобов'язання ОСОБА_3
передати ОСОБА_4 належний йому на праві
власності кольоровий телевізор
«Сатурн» вартістю 2400 грн. та відмові в
поверненні ОСОБА_5 ДВД - програвача
вартістю 530 грн. не оскаржується.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та її
передставник ОСОБА_6 підтримали доводи
апеляційної скарги, а ОСОБА_4 та його
представник ОСОБА_7 заперечували проти
них, вважали рішення суду першої
інстанції законним і обґрунтованим.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в оскаржуваній частині в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Так, ухвалюючи рішення у справі, суд
першої інстанції по суті виходив з
того, що позовні вимоги в оскаржуваній
частині доведено. Факт спільного
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в
період з 20 жовтня 2012 року по 24 березня
2013 року підтверджується показаннями
свідків - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20 та довідкою депутата
міської ради №254 від 25 березня 2013 року
(а.с. 6).

За час спільного проживання сторони за
договором купівлі-продажу житлового
будинку з надвірними спорудами від 27
листопада 2012 року придбали на ім'я
відповідачки ОСОБА_3, за 30000 грн.
житловий будинок з надвірними
спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Участь позивача ОСОБА_4 у придбанні
спірного будинку підтверджується:
фотокопією розписки від 03 жовтня 2012
року, відповідно якої ОСОБА_21 отримав
від ОСОБА_4 гроші в розмірі 14000 грн.,
фотокопією трудової книжки серії
НОМЕР_1 ОСОБА_4, довідками про доходи
ОСОБА_4 та іншими матеріалами справи.

Проте, погодитись з такими висновками
суду не можливо з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України, зокрема
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити.

Суд першої інстанції названих вимог
закону не дотримався.

Так, згідно з ст. 74 СК України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом спільної
сумісної власності жінки та чоловіка,
які не перебувають у шлюбі між собою
або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюється положення глави 8 цього
Кодексу.

Аналіз указаних норм дає підстави для
висновку, що ст. 74 СК України
поширюється на правовідносини між
чоловіком та жінкою, які проживають у
фактичних шлюбних відносинах, і для
визнання майна, придбаного під час
фактичних шлюбних відносин, спільною
сумісною власністю необхідні належні,
допустимі та достовірні докази:
ведення спільного господарства,
наявності у сторін спільного бюджету,
проведення спільних витрат, придбання
іншого майна в інтересах сім'ї.

Саме ця правова позиція висловлена у
постанові Верховного Суду України від
12 грудня 2012 року № 6-148цс12, яка є
обов'язковою для застосування всіма
судами України відповідно до ст. 360-7 ЦПК
України.

Заперечуючи проти задоволення
позовних вимог, відповідачка
посилалася на те, що спільний бюджет та
побут сторони не вели, належні докази з
цього приводу відсутні, спірний
будинок вона придбала за особисті
кошти, а тому підстав для визнання
спірного житлового будинку спільною
сумісною власністю немає.

Розглядаючи справу суд першої
інстанції детально не перевірив ці
заперечення відповідачки, не встановив
всі дійсні обставини справи, а саме
відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_3: наявність
спільного ведення господарства,
спільного бюджету, спільних витрат на
придбання спірного майна (житлового
будинку), не з'ясував, чим саме
підтверджуються ті обставини, які
необхідно встановити для застосування
ст. 74 СК України. Належних письмових
доказів з цього приводу в матеріалах
справи немає.

Як убачається з матеріалів справи,
відповідно до довідки депутата міської
ради №254 від 25 березня 2013 року (а.с. 6) не
можливо встановити з якого саме часу
позивач ОСОБА_4 проживав у житловому
будинку за адресою АДРЕСА_1. Факт того,
що саме на час видачі вказаної довідки
позивач проживав у вказаному будинку,
не заперечується відповідачкою ОСОБА_3

Посилання позивача на розписку ОСОБА_21
від 03 жовтня 2012 року (а.с. 5), як на доказ
того, що він приймав участь у придбанні
спірного будинку не може бути визнано
колегією суддів належним доказом,
оскільки зі змісту вказаної розписки
неможливо встановити, що кошти в сумі
14000 грн. були передані саме за купівлю
спірного будинку. Також, колегія суддів
враховує той факт, що на час написання
вказаної розписки (03 жовтня 2012 року)
позивач перебував у шлюбі з ОСОБА_22 (а.с.
4 зворот), що відповідно до п. 20
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» №11 від 21
грудня 2007 року, не може бути доказом для
встановлення факту проживання жінки та
чоловіка однією сім'єю без укладення
шлюбу.

Крім того, відповідно до п. 9 договору
купівлі продажу житлового будинку з
надвірними спорудами від 27 листопада
2012 року продавець ОСОБА_21 та покупець
ОСОБА_3 стверджують, що договір не
містить характеру мнимої та угадаваної
угоди.

Покупець довів до відома продавця, а
продавець взяв до уваги той факт, що
покупець на момент набуття, в
зареєстрованому шлюбі не перебуває, та
не проживає ні з ким однією сім'єю без
укладення шлюбу. Гроші, за які купує
нерухоме майно, є її особистою
власністю (а.с. 20-21).

Вказаний договір відповідає вимогам
закону, зареєстрований в реєстрі за
№2742, підписаний сторонами договору та
посвідчений державним нотаріусом, а
тому колегія суддів вважає, що
титульним власником цього житлового
будинку та особою яка сплатила
вартість будинку є лише ОСОБА_3

Також, колегія суддів враховує, що
відповідно до частин 1, 2 ст. 218 ЦК
України недодержання сторонами
письмової форми правочину, яка
встановлена законом, не має наслідком
його недійсність, крім випадків,
встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин може доводитися
письмовими доказами, засобами аудіо-,
відеозапису та іншими доказами.
Рішення суду не може грунтуватися на
свідченнях свідків.

Отже, показаннями свідків не може
доводитись факт участі позивача в
придбанні спірного будинку.

Належних, допустимих та достовірних
доказів, які б спростовували
вищезгадані обставини позивачем у
порушення ст. ст. 10, 60 ЦПК України не
надано.

Ураховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції в оскаржуваній частині
підлягає скасуванню з підстав
недоведеності позивачем обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, порушення норм
матеріального та процесуального права,
з ухваленням в цій частині нового
рішення про відмову в позові ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про встановлення факту
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у
період з 20 жовтня 2012 року по 24 березня
2013 року, визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_3
право спільної сумісної власності на
житловий будинок з належними до нього
спорудами та будівлями, розташованими
за адресою: АДРЕСА_1 та визнання за
ОСОБА_4 права власності на частку в
спільному сумісному майні: 1/2 частину
житлового будинку з надвірними
спорудами, розташованими за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню
246,80 грн. на відшкодування судового
збору за подачу апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, п. 2, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 316, 319
ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати в оскаржуваній частині
рішення Лебединського районного суду
Сумської області від 30 грудня 2013 року
та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 у період з 20 жовтня 2012 року по 24
березня 2013 року, визнання за ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 право спільної сумісної
власності на житловий будинок з
належними до нього спорудами та
будівлями, розташованими за адресою:
АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_4 права
власності на частку в спільному
сумісному майні: 1/2 частину житлового
будинку з надвірними спорудами,
розташованими за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 246,80
грн. на відшкодування судового збору за
подачу апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього часу
може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -