У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковалевич С.П., Шеремет А.М.

секретар судового засідання Ковальчук
Л.В.

за участю позивача та її представника,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Сарненського районного суду від 17
травня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Кредитної спілки
„Рівненщина" про визнання кредитного
договору недійсним,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сарненського районного суду
від 17 травня 2013 року ОСОБА_1 відмовлено
в задоволенні позову до Кредитної
спілки „Рівненщина" (далі - КС
«Рівненщина») про визнання кредитного
договору недійсним.

У поданій на рішення апеляційній
скарзі ОСОБА_1 покликалась на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, та на порушення норм
процесуального і матеріального права.

На її обґрунтування зазначала, що про
існування кредитного договору від 5
жовтня 2009 року дізналась лише в
судовому засіданні про стягнення з неї
коштів за вказаним договором.
Підписуючи кредитний договір 5 жовтня
2009 року, помилково вважала, що підписує
інші документи, а саме - про
реструктуризацію боргу. За вимогами КС
„Рівненщина" неможливо встановити, на
підставі яких правовідносин
відповідач вимагає стягнути з неї борг,
оскільки не зазначає номеру та дату
кредитного договору. Покликалась на
показання свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3, які
ствердили в судовому засіданні про те,
що оспорюваний договір позивачу на
видавався, а з документацією вона
ознайомлена не була, підписавши
заздалегідь підготовлені документи.

Вважала, що кредитний договір укладено
під впливом обману, оскільки їй було
надано обмежену інформацію щодо умов
кредитування і вона не отримувала
грошових коштів за договором кредиту.
Наявні в неї вади зору були основною
перешкодою при ознайомленні з
документами, які надавав їй на підпис
відповідач 5 жовтня 2009 року. В той же
час, без уваги суду залишилась надана
нею медична довідка про наявність
хвороби з діагнозом «Міопія очей».

Посилаючись на правила ч.1 ст. 261 ЦК
України, вважала, що позовна давність
нею не пропущена, оскільки дізналась
про порушення свого права лише у 2012
році під час судового розгляду справи
про стягнення з неї коштів за
оспорюваним договором, а тому перебіг
позовної давності слід рахувати саме з
2012 року.

Крім того, КС «Рівненщина» у судовому
засіданні визнала факт ненадання їй
грошових коштів за умовами кредитного
договору, а тому визнано недодержання
істотних умов при укладанні кредитного
договору від 5 жовтня 2009 року.

З цих підстав просила рішення
Сарненського районного суду від 17
травня 2013 року скасувати і ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити.

У запереченнях на апеляційну скаргу
відповідач, вважаючи оскаржуване
рішення законним і обґрунтованим,
просив залишити його без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі та
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
позивача, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

Відмовляючи в задоволенні вимог
ОСОБА_1, суд першої інстанції правильно
виходив із обґрунтованості та
доведеності позову, однак урахувавши
заявлене в судовому засіданні
клопотання відповідача про
застосування позовної давності, зважив
на те, що перебіг позовної давності
почався з моменту укладення між
сторонами оспорюваного договору і на
момент звернення позивача до суду вже
був пропущений.

Матеріалами справи встановлено, 15
квітня 2008 року між сторонами укладено
кредитний договір №1289, за умовами
якого кредитодавець надав
позичальнику кредит у розмірі 10 000
гривень зі сплатою 48 процентів річних
від суми залишку заборгованості за
основною сумою кредиту до 15 квітня 2010
року (а.с. 6).

5 жовтня 2009 року між ОСОБА_1 та КС
"Рівненщина" укладено кредитний
договір № 1765, за яким їй надано кредит у
розмірі 12 285 гривень строком до 5 жовтня
2011 року з обов'язковою сплатою 48
процентів процентів річних від суми
залишку заборгованості за основною
сумою кредиту (а.с. 8-9).

Вважаючи, що кредитний договір від 5
жовтня 2009 року укладено під впливом
обману, оскільки їй було надано
обмежену інформацію щодо умов
кредитування, вона не підписувала
заяви про членство і не одержувала
грошей за договором, ОСОБА_1 у листопаді
2012 року звернулася до суду з позовом
про визнання кредитного договору від 5
жовтня 2009 року недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Згідно із п. 2.1. Статуту КС «Рівненщина»
спілка - це неприбуткова організація,
заснована фізичними особами на
кооперативних засадах з метою
задоволення потреб її членів у
взаємному кредитуванні та наданні
фінансових послуг за рахунок
об'єднаних грошових внесків членів
кредитної спілки (а.с. 16-31).

Заслуговують на увагу доводи позивача
про те, що вона не підписувала заяви на
членство до КС «Рівненщина», з чим
правильно погодився суд першої
інстанції.

Так, ч. 1 ст. 146 ЦПК України передбачає, що
у разі ухилення особи, яка бере участь у
справі, від подання експертам
необхідних матеріалів, документів або
від іншої участі в експертизі, якщо без
цього провести експертизу неможливо,
суд залежно від того, хто із цих осіб
ухиляється, а також яке ця експертиза
має значення, може визнати факт, для
з'ясування якого експертиза була
призначена, або відмовити у його
визнанні.

Оскільки відповідач не надав судовому
експерту на його вимогу оригіналу
заяви від 27 червня 2007 року про
прийняття ОСОБА_1 в члени КС
«Рівненщина», тому цю обставину слід
тлумачити на користь позивача, тобто що
вона не підписувала цієї заяви, а тому
не набула членства у КС «Рівненщина»
(а.с. 134, 136).

В засіданні суду першої інстанції було
встановлено, що грошові кошти за
договором від 5 жовтня 2009 року не
передавалися, про що ствердив
представник КС «Рівненщина», тобто
оспорюваний правочин є безгрошовим.

Щодо посилань позивача на укладення
кредитного договору від 5 жовтня 2009
року під впливом обману, то об'єктивних
і переконливих доказів на
обґрунтування цієї обставини ОСОБА_1 не
надала, а судом здобуто не було.

При цьому місцевим судом вірно
враховано, що правила про позовну
давність застосовуються лише тоді,
коли буде доведено існування самого
суб'єктивного права. Тому в разі
відсутності такого права або коли воно
ніким не порушене, позов не підлягає
задоволенню не з причин пропуску
позовної давності, а по суті заявленої
вимоги.

Згідно із ст. 257, ч. 1 ст. 261, ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

З урахуванням того, що оспорюваний
договір укладено 5 жовтня 2009 року, а
позовна давність закінчилася 5 жовтня
2012 року, тому правильно відмовлено в
задоволенні позову, який подано до суду
9 листопада 2012 року, з підстав
пропущення позовної давності. Поважних
причин для поновлення цього
матеріально-правового строку ОСОБА_1 у
судовому засіданні не навела, а судом
здобуто не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відбулася заміна кредитних
правовідносин спростовуються тим, що в
кредитному договорі від 5 жовтня 2009
року відсутні посилання про те, що борг
за договором кредиту від 15 квітня 2008
року замінений новим зобов'язанням за
договором кредиту від 5 жовтня 2009 року.

Таким чином на підставі кредитного
договору від 5 жовтня 2009 року у ОСОБА_1
виникло нове самостійне зобов'язання
щодо повернення грошових коштів на
користь відповідача.

Не можна погодитися і з покликаннями
ОСОБА_1 про те, що перебіг позовної
давності почався у ході судового
розгляду справи про стягнення з неї
коштів за оспорюваним договором у 2012
році, виходячи з такого.

За обставинами справи перебіг позовної
давності щодо вимог про визнання
недійсним кредитного договору
починається від дня, коли особа
довідалася або довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила, тобто з часу
укладення оспорюваного кредитного
договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України
висновки і мотиви касаційного суду, з
яких скасоване рішення, є обов'язковими
для суду апеляційної інстанції при
новому розгляді справи.

Підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення згідно із ч. 1 ст.
308 ЦПК України є додержання судом
першої інстанції вимог закону при
ухваленні оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Сарненського районного суду
від 17 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
С.В.Хилевич

Судді:
С.П.Ковалевич

А.М.Шеремет