Справа № 463/1046/13
Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/199/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Шандри М.М.

суддів: Копняк
С.М., Шумської Н.Л.

з участю
секретаря: Іванової О.

та з участю ОСОБА_2, її представника
ОСОБА_3,

та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 11 липня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_4 про
стягнення коштів та повернення
транспортного засобу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2013 року ОСОБА_6
звернулась в суд з указаним позовом та
просила стягнути з ОСОБА_4 65 000 грн, що
становить суму позики за автомашину
марки «Мерседес»- 6090 д.н.з. НОМЕР_4,
стягнути з ОСОБА_7 23 203 грн. сплаченого
його боргу, стягнути з відповідачів
солідарно 3 114 грн. плати за оренду
землі, зобов'язати ОСОБА_7 повернути
автомашину марки «Рено-Кенго», д.н.з.
НОМЕР_3.

Рішенням Личаківського районного
суду м. Львова від 11 липня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач -
ОСОБА_6 Вважає його незаконним та
необґрунтованим. Просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задоволити повністю. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що суд не дав
належної оцінки доказам по справі, а
клопотання про долучення доказів
залишив поза увагою. Зокрема зазначає,
що до укладення шлюбу з ОСОБА_8
працювала бухгалтером у його приватних
підприємствах. У 2012 року ОСОБА_8 узяв
кредит в сумі 108 000 грн. для купівлі
автомобіля «Мерседес»- 6090, де
поручителями виступали відповідачі по
справі. Для повернення кредитних
коштів без сплати процентів нею 01.10.2012
року у ОСОБА_9 було позичено 65 000 грн.,
які особисто були внесені в касу в
рахунок погашення кредиту. На даний час
ОСОБА_4, як спадкоємець відмовляється
повертати зазначену суму коштів.
ОСОБА_7 згідно заповіту укладеного
ОСОБА_8 30.10.2012 року, відмовляється
повертати автомобіль «Рено-Кенго».
Окрім цього, нею було сплачено з своїх
особистих заощаджень 23 203 грн. по
виконавчому провадженню ВП 34508948/В-3 від
03.09.2012 року та 3 114 грн. за оренду
земельної ділянки.

При розгляді справи за
апеляційною скаргою, апелянт та її
представник мотиви такої підтримали.

Представник відповідача ОСОБА_4
проти доводів апеляційної скарги
заперечив. Вважає рішення законним та
обґрунтованим. Просить його залишити
без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі. При цьому кожна із сторін
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, а обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з»ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
таким вимогам відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_8 та ОСОБА_6 /позивач по справі/ з 12
листопада 2012 року перебували у
зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, що
стверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_5.

Звертаючись до суду з відповідним
позовом ОСОБА_6 зіслалась на ст. 387 ЦК
України, яка регулює питання право
власника на витребування майна із
чужого незаконного володіння та ст. 1049
ЦК України, яка передбачає обов'язок
позичальника повернути позику.

Оцінюючи надані позивачкою докази в
підтвердження її позовних вимог про
стягнення коштів, які були нею позичені
для оплати кредиту ОСОБА_8, суд вірно
виходив із змісту ст. 1046 ЦК України, яка
передбачає, що за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Тобто, аналіз даної статті
передбачає лише регулювання даних
відносин між позикодавцем та
позичальником.

Із змісту розписки від 01.10.2012 року,
наданої в підтвердження цієї позовної
вимоги, вбачається, що така дана ОСОБА_6
ОСОБА_9 про отримання від останньої
грошових коштів в розмірі 65 000 грн. для
сплати кредиту ОСОБА_8, який був взятий
для купівлі автомобіля «Мерседес»-6090 -
сину ОСОБА_10. Проте доказів, які б
свідчили про отримання зазначеної суми
саме для ОСОБА_8 та передачі останньому
такої суми коштів матеріали справи не
містять. Таких доказів не надано
апелянтом і при розгляді апеляційної
скарги. Судом першої інстанції вірно
враховано, що сума внесена згідно
квитанцій від 05.10.2012 року та від 08.10.2012
року не є погашенням кредитних
зобов»язнь, а лише підтверджує факт
поповнення ОСОБА_8 поточного рахунку.
Інших доказів, які б спростовували
вищенаведене ОСОБА_6 не надано.

Перевіряючи законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції щодо вимоги про солідарне
стягнення з відповідачів 3 114 грн. як
оплату за оренду землі, то колегія
суддів погоджується з мотивами рішення
суду першої інстанції.

Так, судом встановлено, що згідно
долучених до матеріалів справи
платіжного доручення №162 від 24.11.2012
року та копії квитанції від 24.12.2012 року
та від 08.01.2013 року платником за оренду
землі є СПД ФО ОСОБА_8 згідно угоди
№158-849.77, №159-188.50 від 09.04.07 р. Надаючи
правову оцінку доказам та ухвалюючи
рішення в цій частині суд першої
інстанції вірно врахував, що позивачем
не вказано на підставі чого обов'язок
здійснювати такі платежі лежить саме
на ній. Підстав вважати, що діючи від
імені СПД ФО ОСОБА_8, ОСОБА_6 вносила
особисті кошти на виконання угод про
оренду землі, в якому вона не була
стороною договору, немає.

Щодо вимоги ОСОБА_6 про стягнення
з ОСОБА_7 23 203 грн., то колегія суддів
вважає, що такі є безпідставними та не
підтверджені жодними доказами. Судом
першої інстанції встановлено, що така
сума згідно меморіального ордеру №247139
сплачена 07.11.2012 року на виконання
наказу Господарського суду Львівської
області №5015/2122/12 від 03.09.2012 року про
стягнення з ПП ОСОБА_8 на користь 7 ТВУЗ
неустойки в сумі 20 821,74 грн. Підстав
вважати, що внесена сума коштів є
особистими заощадженнями ОСОБА_6 також
немає, оскільки із заяви на переказ
готівки №51 від 07.11.2012 року платником є
ОСОБА_8

Колегія суддів враховує той факт,
що саме по собі внесення коштів на
оплату тих чи інших зобов'язань не
встановлює право власності на кошти
іншої особи.

Тому колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції про
недоведеність позивачем про
належність їй внесених нею коштів.

Безпідставною вважає колегія
суддів вимогу ОСОБА_6 про зобов'язання
ОСОБА_7 повернути автомашину марки
«Рено-Кенго» д.н.з. НОМЕР_3, оскільки
матеріалами справи безспірно
встановлено, що зазначений автомобіль
згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу належить ОСОБА_11,
що визнала позивачка. Наявність
заповіту від 30.10.2012 року, згідно якого
ОСОБА_8 розпорядився вказаним
автомобілем, заповівши такий ОСОБА_6 не
доводить про приналежність його
заповідачу, оскільки у відповідності
до вимог ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини. Доказів, які
б свідчили, що саме ОСОБА_8 на момент
відкриття спадщини на праві власності
належав автомобіль марки «Рено-Кенго»
2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3,
матеріали справи не містять.

Таким чином, судом правильно
встановлено фактичні обставини справи
та вірно застосовано матеріальний
закон, рішення суду відповідає
матеріалам справи та зібраним доказам,
тому підстав для задоволення
апеляційної скарги колегія суддів не
вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6
відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 11 липня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
Шандра М.М.

Судді:
Копняк С.М.

Шумська Н.Л.