У х в а л а

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Мартинюка В.І.,
Наумчука М.І.,

Мостової Г.І.,
Остапчука Д.О.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Банк
Національний кредит» про стягнення
коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16
травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до публічного
акціонерного товариства «Банк
Національний кредит» (далі - ПАТ «Банк
Національний кредит» про стягнення
коштів.

Позовні вимоги ОСОБА_3 мотивував тим, що
17 лютого

2009 року він уклав із відповідачем
договір депозитного вкладу № УБ-12
строком до 17 червня 2009 року, за умовами
якого розмістив на депозиті

20 000 грн під 13,24% річних.

Посилаючись на те, що по закінченню
терміну дії договору про депозитний
вклад йому незаконно було відмовлено в
поверненні коштів та нарахованих
відсотків, ОСОБА_3 просив позов
задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 1 грудня

2010 року позов ОСОБА_3 задоволено
частково. Стягнуто з ПАТ «Банк
Національний кредит» на користь ОСОБА_3
заборгованість за депозитним
договором у розмірі 1 156 грн. 65 коп. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання про
судові витрати.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржив
його в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
26 березня 2014 року апеляційну скаргу
ОСОБА_3 залишено без руху та надано
строк для усунення недоліків.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
16 травня 2014 року відмовлено у відкритті
апеляційного провадження за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 1 грудня 2010 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16
травня 2014 року скасувати та передати
справу до суду апеляційної інстанції
для розгляду по суті, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Постановляючи ухвалу про відмову у
відкритті апеляційного провадження,
апеляційний суд виходив із того, що
зазначені

ОСОБА_3 причини пропуску строку на
апеляційне оскарження не є поважними.

Проте повністю погодитися з таким
висновком апеляційного суду не можна
виходячи з наступного.

За положеннями ст. ст. 55, 124 Конституції
України та ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Однією з основних засад судочинства
відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції
України є забезпечення апеляційного
оскарження рішення суду, крім випадків,
встановлених законом, і таким чином
закріплені гарантії перевірки в
апеляційному порядку судових рішень, а
відповідно до ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
таке конституційне право повинно бути
забезпечене судовими процедурами, які
повинні бути справедливими.

Згідно з ч. 1 ст. 294 ЦПК України
апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Порядок відкриття апеляційного
провадження у справі регулюється ст.
297 ЦПК України та відповідно до ч. 1
вказаної статті справа реєструється в
апеляційному суді у порядку,
встановленому чч. 2 і 3 ст. 11-1 цього
Кодексу, та не пізніше наступного дня
передається судді-доповідачу. Протягом
трьох днів після надходження справи
суддя-доповідач вирішує питання про
відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 297 ЦПК України
апеляційна скарга залишається без руху
також у випадку, якщо вона подана після
закінчення строків, установлених ст. 294
цього Кодексу, і особа, яка її подала, не
порушує питання про поновлення цього
строку, або якщо підстави, вказані нею у
заяві, визнані неповажними. При цьому
протягом тридцяти днів з моменту
отримання ухвали особа має право
звернутися до апеляційного суду із
заявою про поновлення строків або
вказати інші підстави для поновлення
строку.

Якщо заяву не буде подано особою в
зазначений строк або вказані нею
підстави для поновлення строку
апеляційного оскарження будуть
визнані неповажними, суддя-доповідач
відмовляє у відкритті апеляційного
провадження.

За правилами ч. 1 ст. 73 ЦПК України
встановлено, що суд поновлює або
продовжує строк, встановлений
відповідно законом або судом, за
клопотанням сторони або іншої особи у
разі його пропущення з поважних причин.

Залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 1 грудня 2010 року без
руху (ухвала апеляційного суду м. Києва
від 26 березня 2014 року) та відмовляючи у
відкритті апеляційного провадження у
справі у зв'язку з пропуском строку на
апеляційне оскарження (ухвала
апеляційного суду м. Києва від 16 травня
2014 року), апеляційний суд зазначав, що
позивач ОСОБА_3 був присутнім у
судовому засіданні під час
проголошення оскаржуваного судового
рішення та заявником не надано доказів
поважності причин пропуску строку на
звернення до суду з апеляційною
скаргою у період з

1 грудня 2010 року до 25 лютого 2011 року,
коли він звернувся до Шевченківського
районного суду м. Києва із заявою про
видачу копії такого рішення.

Однак, визнавши причини пропуску
ОСОБА_3 строку на апеляційне оскарження
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 1 грудня 2010 року
неповажними, апеляційний суд не взяв до
уваги, що згідно з журналом судового
засідання (а.с. 111) у судовому засіданні 1
грудня 2010 року судом було проголошено
вступну та резолютивну частину
рішення, однак усупереч вимогам ст. 218
ЦПК України судом не було повідомлено
особам, які беруть участь у справі, коли
вони зможуть ознайомитись з повним
рішенням суду.

На момент звернення ОСОБА_3 до суду
повний текст рішення йому виданий не
був.

Із довідки Шевченківського районного
суду м. Києва убачається, що ОСОБА_3
звертався до суду першої інстанції із
заявою про надання копії рішення від 1
грудня 2010 року, однак копії такого
рішення йому своєчасно видано не було
із посиланням на те, що провадження у
справі за його позовом втрачено та
ОСОБА_3 звертався до суду із заявою про
відновлення втраченого провадження
(а.с. 133).

Крім того, апеляційний суд не взяв до
уваги, що відсутність повного тексту
судового рішення позбавляє особу, яка
подає апеляційну скаргу, можливості
виконати вимоги положень пп. 4, 5 ч. 1 ст.
295 ЦПК України щодо форми і змісту
апеляційної скарги.

За таких обставин оскаржувана ухвала
апеляційного суду не може вважатися
законною в силу вимог ст. 342 ЦПК України
і підлягає скасуванню з направленням
справи до суду апеляційної інстанції
для вирішення питання про відкриття
апеляційного провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16
травня 2014 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Банк
Національний кредит» про стягнення
коштів передати до суду апеляційної
інстанції для вирішення питання про
відкриття апеляційного провадження у
справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

В.О.
Кузнєцов

Судді:

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

Д.О. Остапчук