Справа № 348/2230/13-ц
Провадження № 22-ц/779/300/2014
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О.Я.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Горблянського Я.Д.

суддів
Горейко М.Д., Ковалюка Я.Ю.

секретаря
Турів О.М.

з участю: представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про витребування майна з чужого
незаконного володіння, - за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Надвірнянського районного суду від 19
грудня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

В липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся в суд з
позовними вимогами до ОСОБА_2 про
витребування майна, мотивуючи тим, що
відповідач в добровільному порядку не
хоче віддавати майно, що залишилось в
приміщенні, яке позивач орендував.

Рішенням Надвірнянського районного
суду від 19.12.2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_4
подав апеляційну скаргу, оскільки
вважає його незаконним, прийнятим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, без належного
дослідження всіх обставин справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що суд належним чином не оцінив
пояснень свідків та відповідача, про
те, що майно позивача знаходиться в
складських приміщеннях відповідача, і
останній не має наміру його віддавати
до проведення розрахунку з позивачем
по договору оренди.

Так, свідки підтвердили, що вони
встановлювали і обслуговували
обладнання позивача в складському
приміщенні ОСОБА_2, ними було надано
достатньо підтверджень факту
належності позивачу оспорюваного
майна. Відповідач в судовому засіданні
сам визнав, що він заволодів належним
позивачу майном в рахунок
заборгованості по орендній платі.

Не звернувши уваги на зазначені
показання, судом порушено ст. 61 ЦПК
України щодо звільнення сторін від
доказування в разі визнання обставин
іншими сторонами.

Зважаючи на наведені доводи, апелянт
просить оскаржуване рішення суду
скасувати та ухвалити нове по суті
позовних вимог.

Апелянт в судове засідання не з'явився,
хоча належним чином повідомлений про
час і місце розгляду справи, а надіслав
заяву про відкладення розгляду справи
не скоріше 01.03.2014 року в зв'язку з
виїздом за межі області з питань
приватного характеру.

Колегія суддів вважає що апеляційну
скаргу слід розглянути у відсутності
апелянта по наявних доказах та
матеріалах, що містяться у справі,
оскільки поважності неявки в судове
засідання на тривалий термін, ним не
наведено та документально не
підтверджено.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
відповідача, оцінивши зібрані докази,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що під
час судового розгляду не здобуто
доказів того, що обладнання, яке
знаходиться в складських приміщеннях
ОСОБА_2 належить позивачу.

Такий висновок суду відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу
України власник має право витребувати
своє майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Згідно ч.3 ст. 386 ЦК України власник,
права якого порушені, має право на
відшкодування завданої йому майнової
та моральної шкоди.

З позовної заяви, апеляційної скарги,
показів ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_6, наданими в суді першої
інстанції вбачається, що між сторонами
дійсно з 2011 року існували договірні
відносини щодо оренди складського
приміщення по вул. Калнишевського,1 в м.
Надвірна.

Як вбачається з постанови про
закінченння виконавчого провадження
від 16.12.2013 року накладено арешт на
майно, що знаходилось в м. Надвірна,
вул. Калнишевського,1, яке згідно
позовної заяви є предметом позовних
вимог, а саме млин комбінований,
холодильний агрегат в зборі, пресс
обладнання холодильної камери, ліс
пиляний, двигун автомобіля ГАЗ-53, вага
механічна, ручна перевізна платформа,
дошки (2 куба), тельфер електричний з
балкою для пересування.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів, які б підтверджували факт
належності спірного майна позивачу та
доказів його утримання відповідачем
без законних підстав позивачем суду
не надано.

Посилання позивача на покази свідків
та відповідача, які на його думку,
підтверджують заявлений позов, колегія
сприймає критично. Так, свідки не могли
підтвердити належність майна ОСОБА_4, а
відповідач, визнавши належність майна
позивача в складському приміщенні у
попередньому судовому засіданні 05.08.2013
року, під час слухання справи по суті
10.12.2013 року заперечив знаходження майна
ОСОБА_4 в його приміщенні.

За суперечливих пояснень відповідача,
невизнання ним тих подій та фактів, на
які посилається позивач в судовому
засіданні, відсутні підстави для
звільнення від доказування відповідно
до ч.1 ст.61 ЦПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає оскаржуване рішення суду по
суті правильним і таким, що ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Підстав для скасування цього рішення,
за доводами апеляційної скарги не
встановлено.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія
суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Надвірнянського районного
суду від 19 грудня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді:
Я.Д. Горблянський

М.Д. Горейко

Я.Ю. Ковалюк