провадження: 22-ц-796/1341/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Цокол
Л.І.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Стрижеус А.М. АПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді
Стрижеуса А.М.,

суддів
Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі
Лужецькій І.С.

за участю: представника
позивача ОСОБА_3

представника
відповідача ОСОБА_4

розглянувши цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_5, який діє на підставі
довіреності в інтересах ОСОБА_6 на
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 26 листопада 2013 року в справі
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, за участі
третьої особи Печерської районної у м.
Києві державної адміністрації як
органу опіки та піклування про
визначення місця проживання дітей з
матір'ю, за зустрічним позовом ОСОБА_7
до ОСОБА_6, за участі третьої особи
Печерської районної у м. Києві
державної адміністрації як органу
опіки та піклування про визначення
місця проживання малолітніх дітей з
батьком, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_6 звернулась до суду із
вимогами до ОСОБА_7 і просить визначити
місце проживання неповнолітніх дітей
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір'ю, тобто
позивачем ОСОБА_6 за місцем її
проживання, яким в даний час є АДРЕСА_1.
Вимоги обґрунтовані тим, що дівчатам
краще проживати з мамою, яка є однієї
статі з ними.

Відповідач ОСОБА_7 звернувся до
позивача ОСОБА_6 із зустрічними
вимогами про визначення місця
проживання дітей разом з ним. Вимоги
обґрунтовані тим, що дівчата з часу
народження проживають у квартирі
АДРЕСА_2, звикли до умов проживання в
цій квартирі. Матеріальне
забезпечення, яке полягає у харчуванні,
одязі, оплаті гуртків та навчальних
закладів забезпечував і продовжує
забезпечувати відповідач, батько
ОСОБА_7 Позивач ОСОБА_6 власного житла
не має, зареєстрована за місцем
проживання дітей, не має перешкод у
спілкуванні з дітьми та доступу до цієї
квартири.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 26 листопада 2013 року в
задоволенні вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7, за
участі третьої особи Печерської
районної у м. Києві державної
адміністрації як органу опіки та
піклування про визначення місця
проживання дітей з матір'ю - відмовлено.

Зустрічні вимоги ОСОБА_7 - задоволено.

Визначено місце проживання ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2
разом з батьком ОСОБА_7, за адресою:
АДРЕСА_2.

Не погоджуючись з рішенням суду
представником позивача ОСОБА_5, який
діє на підставі довіреності в
інтересах ОСОБА_6, подано апеляційну
скаргу, в якій він просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
повністю задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на те, що рішення ухвалено
з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник позивача ОСОБА_3, який діє
на підставі довіреності в інтересах
ОСОБА_6, підтримав доводи апеляційної
скарги.

Представник відповідача ОСОБА_4, який
діє на підставі довіреності в
інтересах ОСОБА_7 проти доводів
апеляційної скарги заперечував,
посилаючись на законність та
обґрунтованість рішення суду.

Представник третьої особи Печерської
районної у м. Києві державної
адміністрації як органу опіки та
піклування, в судове засідання не
з'явився, про день та час розгляду
справи повідомлявся належним чином
(а.с.123), а тому колегія суддів вважає
можливим розглянути справу за
відсутності третьої особи відповідно
до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
обґрунтованість та законність
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що вона підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст.157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від
дитини, зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею.

За змістом ст.141 СК України мати, батько
мають рівні права та обов'язки щодо
дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про
охорону дитинства» на кожного з
батьків покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини. Батьки або
особи, які їх замінюють, мають право і
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці.

Суд першої інстанції,
задовольняючи зустрічні позовні вимог
ОСОБА_7 та встановлюючи місце
проживання дітей разом з батьком за
адресою: АДРЕСА_2, виходив з того що діти
зареєстровані та постійно проживають
за вказаною адресою, батько приділяє
більше уваги до дітей і турботу про них,
піклується про їх здоров'я, фізичний та
духовний розвиток, забезпечує їх усім
необхідним, дбає про матеріальний
достаток родини, в той же час мати
приділяє менше уваги до розвитку дітей,
обмежившись визначенням статусу
фізичної особи - підприємця,
спілкуванням з дітьми за місцем їх
проживання. При цьому дійових заходів
щодо утримання дітей, їх догляду та
розвитку позивачем не здійснюється.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно зўясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам в повній мірі
судове рішення не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 18 липня 2003 року між
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 Центральним відділом
реєстрації шлюбів м. Києва було
зареєстровано шлюб, про що в книзі
реєстрації актів про одруження
зроблено запис № 1213 (а.с.5).

Від шлюбу сторони мають спільних дітей,
а саме ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9
ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 6,7) .

Звертаючись до суду із вимогами про
розірвання шлюбу позивач ОСОБА_6
зазначила, що починаючи з 2010 року
шлюбні відносини між подружжям
припинились, спільного господарства
вони не ведуть, подружніх стосунків не
підтримують.

Шлюб між сторонами розірвано рішенням
Печерського районного суду м. Києва від
01 липня 2013 року .

Діти проживають у квартирі АДРЕСА_2, яка
належить на праві власності ОСОБА_7, де
зареєстровані він, ОСОБА_6, та їх
спільні діти, ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Позивач ОСОБА_6 є фізичною
особою-підприємцем, є платником
єдиного податку, орендує квартиру
АДРЕСА_1, яка складається з однієї
житлової кімнати (а.с. 74-79).

Відповідач ОСОБА_7 має постійну роботу
працюючи в ПрАТ «Торговий дім
«Хрещатик» на посаді Генерального
директора, та постійний прибуток, що
підтверджується Довідкою про доходи
від 27 червня 2013 року № 86 .

З характеристики, виданої за місцем
роботи відповідача, вбачається, що
ОСОБА_7 на роботі зарекомендував себе
найкращим чином.

Із висновку Печерської районної в м.
Києві державної адміністрації, який
надано на вимогу суду вбачається
наступне.

Дане питання неодноразово виносилося
на розгляд комісії з питань захисту
прав дитини Печерської районної в
місті Києві державної адміністрації.
На перше засідання комісії, яке
відбулося 02.07.2013р., з'явився тільки
батько дітей та його представник. Мати
не з'явилася, про дату засідання
повідомлялась належним чином. На цьому
засіданні батько надав свої
заперечення та пояснив, що діти
фактично проживають разом з ним.
Донедавна вони всі разом з дружиною і
доньками мешкали однією сім'єю, проте
декілька місяців назад гр. ОСОБА_6 пішла
з сім'ї до іншого чоловіка і подала
заяву на розлучення. При цьому вона
переїхала жити за іншою адресою, а діти
лишилися з батьком за їх постійним
місцем проживання. Зі слів батька, мати
дітей ніде не працює і ніколи не
працювала, так як він постійно її
утримував і надавав необхідні кошти
для потреб сім'ї. Житла свого вона теж
не має, тож йому не відомо за якою
адресою дружина має намір проживати з
дітьми. У зв'язку з першою неявкою
заявниці питання вирішено перенести на
наступне засідання.

На повторне засідання, яке відбулося 06
серпня 2013 року, з'явились обидві
сторони. Батько підтримав свої вимоги
стосовно визначення місця проживання
доньок саме з ним. На що мати
заперечувала і просила визначити місце
проживання з нею. Проте гр. ОСОБА_6 не
надала необхідного пакету документів,
а також не змогла дати чіткої
відповіді, де вона має намір проживати
з дітьми та яким чином виконувати свої
материнські обов'язки по вихованню та
утриманню дітей. Для підготовки
необхідних документів та доказів, а
також для визначення чіткої позиції
матері, розгляд питання знову було
перенесено.

08 серпня 2013 року від гр. ОСОБА_6 надійшла
заява, в якій вона надала згоду на
спільне проживання малолітніх доньок -
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2, з їхнім батьком - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

19 серпня 2013 року гр. ОСОБА_6 надала
необхідні документи, а також ще одну
заяву, в якій просить вважати заяву від
08 серпня 2013 року недійсною, мотивуючи
це тим, що на момент подачі такої заяви,
вона перебувала під дією лікарських
препаратів (транквілізаторів), які їй
запропонував лікар-невропатолог у
зв'язку з погіршенням стану здоров'я.

На останньому засіданні, яке відбулося
03 вересня 2013 року присутніми були обоє
батьків дітей, а також старша донька -
ОСОБА_8. Батько підтримав свої вимоги в
повному обсязі. Мати дітей пояснила, що
хоче примиритися з колишнім чоловіком
та проживати разом з сім'єю за адресою:
АДРЕСА_2.

За місцем проживання гр. ОСОБА_7
проведено обстеження житлово -
побутових умов. Встановлено, що батько
дітей разом з доньками проживає за
адресою: АДРЕСА_2, у чотирикімнатній
квартирі, яка належить йому на праві
власності на підставі договору
дарування № 2474290 від 07 листопада 2007
року. Житло розміщене на 11-му поверсі
25-ти поверхового будинку, загальна
площа становить - 162,8 м2, житлова - 97,5 м2.
Квартира дуже велика і простора, з
гарним сучасним ремонтом, обладнана
всіма необхідними меблями та
побутовими приладами. У великій
вітальні, яку дуже люблять дівчатка, є
гарний м'який меблевий гарнітур
світло-коричневого кольору, домашній
кінотеатр, журнальний столик, а також,
на етапі будівництва, знаходиться
великий акваріум, який батько проектує
самостійно. У всій квартирі дуже
затишно, є багато кімнатних квітів та
сімейних фотокарток.

У дівчаток є окрема спальня, яка
виконана в стилі кімнати для принцес.
Зокрема, в ній знаходиться велике ліжко
рожево-блакитного кольору, яке має
форму казкового замку. Є велика шафа
для особистих речей, додаткова
відкрита гардеробна для одягу,
стіл-парта для навчання, багато
іграшок, на стіні висять фотокартки
дівчаток, а також їхні медалі за високі
досягнення у художній гімнастиці.

Обидві дівчинки дуже гарно розвинені,
приємні у спілкуванні, розкуті та легко
йдуть на контакт. Вони займаються
художньою гімнастикою, відвідують
гурток танців та малювання. Під час
бесіди було з'ясовано, що діти постійно
проживали в цій квартирі і хочуть
надалі в ній перебувати. Старша донька -
ОСОБА_8, висловила своє чітке бажання
проживати тільки з батьком, оскільки, з
її слів, з мамою у них бувають дуже
складні відносини. Менша донька -
ОСОБА_9, висловила бажання проживати з
обома батьками разом.

В ході обстеження з'ясувалося, що діти
постійно проживають за даною адресою,
але на літніх, інших канікулах, а також
у вихідні дні за бажанням дітей,
перебувають у заміському будинку, який
належить на праві власності їх бабусі -
ОСОБА_10 та знаходиться за адресою:
АДРЕСА_3.

За вказаною адресою також проведено
обстеження умов проживання.
Встановлено, що будинок розміщений на
великій земельній ділянці, загальна
його площа становить близько 480 м2.
Окрім нього, тут також знаходяться інші
споруди та архітектурні прибудови.

Зокрема, для дітей відведена велика
територія, де розміщений дитячий
майданчик. Крім того є великий критий
басейн, сауна, а також гарне штучне
озерце з містком та альтанкою. Навколо
будинку багато квітів та фруктових
дерев, кущів ягід, а також є свій город з
домашньою городиною та зеленню.

У дівчаток в будинку є окрема спальня, в
якій є все необхідне для проживання.
Окрім меблів та іграшок, в їх кімнаті
також знаходиться шведська стінка для
підтримання фізичного розвитку дітей.

Під час обстеження на території
знаходилась няня дівчаток - гр. ОСОБА_11.
Вона допомагає у вихованні дівчаток
під час їх перебуванні у заміському
будинку. Під час бесіди з нею
з'ясувалося, що батько приділяє дуже
багато уваги дівчаткам, постійно
цікавиться їх захопленнями,
намагається створювати якнайкращі
умови для їх повноцінного розвитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Таким чином, наведеною нормою
охоплюється випадок, коли батьки
дитини проживають окремо.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, діти проживають у
квартирі АДРЕСА_2, яка належить на праві
власності ОСОБА_7, де зареєстровані він,
ОСОБА_6 та їх спільні діти, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належних і допустимих доказів про те,
що батьки дітей проживають окремо,
матеріали справи не містять, оскільки,
як було зазначено вище, вони
зареєстровані за однією адресою разом
зі своїми дітьми.

Договір оренди квартири від 08 серпня 2013
року, наданий ОСОБА_6, не заслуговує на
увагу, адже даних про його реєстрацію у
передбаченому законом порядку, не
надано.

Відповідно до вимог Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»,
місцем проживання особи є офіційні
дані органу реєстрації місця
перебування та місця проживання
фізичної особи.

Сторонами не оспорювалося та було
підтверджено представниками сторін в
судовому засіданні Апеляційного суду
м. Києва, що батьки дітей виконують свої
обов'язки по вихованню дітей.

Таким чином, оскільки відсутні
офіційні дані про окреме проживання
батьків малолітніх дітей, то відсутні
підстави вважати наявним спір батьків
про місце проживання малолітніх дітей.

Згідно ч.2 ст.161 СК України, орган опіки
та піклування або суд не можуть
передати дитину для проживання з тим із
батьків, хто не має самостійного
доходу, зловживає спиртними напоями
або наркотичними засобами, своєю
аморальною поведінкою може зашкодити
розвиткові дитини.

Матеріали справи не містять, а сторони
не посилаються на обставини, які
відповідно до ч.2 ст.161 СК України можуть
бути підставою для неможливості
передачі дітей для проживання з
матір'ю.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.309 ЦПК України,
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав доведеними.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
вважає, що рішення суду в частині
задоволення зустрічних позовних вимог
ОСОБА_7 про визначення місця проживання
дітей з батьком підлягає скасуванню з
ухваленням в цій частині нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, рішення суду в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6 про визначення місця проживання
дітей з матір'ю - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313-315, 317,
324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_5, який діє на підставі
довіреності в інтересах ОСОБА_6 -
задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 26 листопада 2013 року в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_7 до
ОСОБА_6, за участі третьої особи
Печерської районної у м. Києві
державної адміністрації як органу
опіки та піклування про визначення
місця проживання малолітніх дітей з
батьком скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: