Єдиний унікальний номер №243/3423/14
Номер провадження №2/243/15092014
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

« 15» жовтня 2014 року
м.
Слов'янськ

Слов'янський міськрайонний суд
Донецької області у складі:

Головуючого - судді Чемодурової Н.О.,

при секретарях - Бондаренко О.В.,
Морозовій Н.С.,

за участю:

представник позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представник відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Слов'янська
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, за участі третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору ОСОБА_5, про
встановлення факту сумісного
проживання та поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2014 року ОСОБА_4
звернулась у суд з уточненим в ході
судового розгляду позовом,
обґрунтувавши його наступним. В період
з 1993 по 2001 рік вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Після
розірвання шлюбу подружжя не тривалий
час проживало окремо, однак, з 24 серпня
2002 року по 31 травня 2013 року за
обопільною згодою колишнє подружжя
ОСОБА_2 знов почало вести сумісне
господарство, проживати сумісно без
реєстрації шлюбу. В період з 24 серпня 2002
року по 2006 рік включно колишнє подружжя
ОСОБА_2 постійно мешкали у належному
ОСОБА_4 будинку АДРЕСА_1 м. Слов'янськ. 28
грудня 2004 року сторони придбали 3/4
частки житлового будинку АДРЕСА_2 м.
Слов'янськ, який був зареєстрований на
ОСОБА_2 В період з 2004 по 2007 рік в будинку
АДРЕСА_3 м. Слов'янськ постійно
проживала, зі своєю родиною, донька
позивача, ОСОБА_6 У 2007 році родини
ОСОБА_2 та ОСОБА_6, за спільною
домовленістю, змінили місця
проживання, і родина ОСОБА_2 почала
проживати у будинку по АДРЕСА_4, а
родина ОСОБА_6 - у будинку по АДРЕСА_5, де
вони і мешкають по теперішній час. У
початку 2013 року в родині ОСОБА_2 почали
виникати постійні сварки, родина
перестала вести сумісне господарство,
відповідач примушував ОСОБА_4 піти з
дому. Наприкінці травня 2013 року сумісне
проживання між ОСОБА_4 було припинене. У
зв'язку з тим, що позивач також вважає
себе співвласником будинку, просить
суд: - встановити факт проживання
однією родиною без реєстрації шлюбу
між нею та ОСОБА_2 в період з 01 січня 2004
року по 31 травня 2013 року; - визнати
спільною сумісною власністю її та
ОСОБА_2 3/4 частки домоволодіння АДРЕСА_2
м. Слов'янськ; - визнати за нею право
власності на 3/8 частки спірного
домоволодіння.

Позивач ОСОБА_4, повідомлена про час та
дату розгляду справи в судове
засідання не з'явилась, надала суду
заяву про розгляд справи у її
відсутності. Допитана в попередніх
судових засіданнях зазначила, що у 2004
році, під час сумісного проживання з
ОСОБА_2 вони вирішили купити новий
будинок, щоб по-перше, проживати окремо
від родини її доньки, по-друге, їм
знадобився будинок зручний для
проживання ОСОБА_2, який пересувався у
інвалідному кріслі, в-третіх, подвір'я
мало містити місце для розміщення та
в'їзду автомобіля. У зв'язку з тим, що
вона є інвалідом ІІІ групи, а ОСОБА_7 є
інвалідом І групи, для уникнення зайвих
витрат на оплату обов'язкових платежів,
державного мита, було вирішено
оформити будинок саме на ОСОБА_2 Після
закінчення ремонту в 2007 році, вони
вдвох з ОСОБА_2 почали проживати у
будинку по АДРЕСА_4. З січня по лютий 2013
року відповідач перебував на
стаціонарному лікуванні у зв'язку з
отриманою травмою, після повернення з
лікарні він різко змінив своє
ставлення до неї, почали виникати
постійні сварки, відповідач
висловлював на її адресу надумані
образи, що вона здійснювала за ним не
достатній догляд під час чергового
лікування. У травні 2013 року стосунки
між ними були остаточно припинені, вони
стали проживати окремо: вона - у
будинку, а він - у флігелі будинку
АДРЕСА_2 м. Слов'янськ. Представник
позивача ОСОБА_8, діючий на підставі
договору від 01.08.2014р. (а.с.24), в судовому
засідання позов підтримав, на його
обґрунтування навів доводи, аналогічні
викладеним у позові.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_3, діючий на підставі ордеру серії
ДН №000,4380 та договору від 26.08.2014р.
(а.с.32,33), в судовому засіданні позов не
визнали, заперечували проти його
задоволення, мотивуючи свої
заперечення наступним. Дійсно в період
з 1993 по 2001 рік відповідач перебував у
зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_4 Однак,
після розірвання шлюбу будь-які
стосунки між ними були припинені і
ніколи не відновлювались. З 2001 року
вони не вели ніякого спільного
господарство, але дійсно проживали в
одному подвір'ї. Так, він є інвалідом І
групи, і не може жити без сторонньої
допомоги. В період з 2003 по 2006 рік ОСОБА_4
була офіційно зареєстрована в УПСЗН
Слов'янської міської ради, як особа, яка
надає допомогу інваліду, за це вона
отримувала гроші від держави. Єдиний
його родич - дядько ОСОБА_9, який
проживає у м. Донецьк. Однак, він
змушений проживати саме у м. Слов'янськ,
оскільки щорічно проходить лікування у
одній зі спеціалізованих здравниць
Слов'янського курорту. До 2007 року він
сплачував ОСОБА_4 щомісячну плату за
проживання. Всі гроші на придбання
будинку у 2004 році йому позичив дядька
ОСОБА_9 Дійсно до 2007 року він дозволив
проживати у будинку доньці ОСОБА_4,
оскільки в нього з дівчиною добрі
стосунки і він її виховував з трьох
років.

Ухвалою суду від 16 вересня 2014 року до
участі у справі у якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору залучена співвласник
будинку АДРЕСА_2 м. Слов'янськ
ОСОБА_5.(а.с. 103,109).

Третя особа ОСОБА_5, допитана в судовому
засіданні, зазначила наступне. З 1986
року їй на праві власності належить 1/4
частка житлового будинку АДРЕСА_2 м.
Слов'янськ. Це, так званий, будинок на
два господаря, який являє собою дві
окремі, незалежні, з різними входами
частини, а тому розподіл будинку між
подружжям ОСОБА_4 не порушує її право
власності, а тому просила вирішити спір
на розсуд суду. Додатково зазначила, що
будинок по АДРЕСА_4 вона використовує
лише влітку для проживання. Подружжя
ОСОБА_4 є її сусідами приблизно останні
5 років. Про те, що ОСОБА_4 не перебувають
у зареєстрованому шлюбі до цього часу
їй не було відомо, вона сприймала
ОСОБА_4 та ОСОБА_2, як дружину і чоловіка,
оскільки вони проживають разом, і
поводять себе як подружжя.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, третьої особи,
допитавши свідків позивача та
відповідача, дослідивши надані докази
і вивчивши матеріали справи, суд у
межах заявлених позовних вимог (стаття
11 ЦПК України) установив наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України
суд вправі розглядати справи про
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

У випадку наявності спору про право,
згідно ч. 6 ст. 235 ЦПК України справа про
встановлення факту, що має юридичне
значення вирішується в порядку
позовного провадження.

Відповідно до ст. 3 СК України, сім'я є
первинним та основним осередком
суспільства.

Сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.
Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли
дружина та чоловік у зв'язку з
навчанням, роботою, лікуванням,
необхідністю догляду за батьками,
дітьми та з інших поважних причин не
проживають спільно. Дитина належить до
сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно
з ними не проживає.

Права члена сім'ї має одинока особа.

Сім'я створюється на підставі шлюбу,
кровного споріднення, усиновлення, а
також на інших підставах, не
заборонених законом і таких, що не
суперечать моральним засадам
суспільства.

Статтею 8 Європейської конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод встановлено право кожного на
повагу до свого приватного і сімейного
життя, до свого житла і кореспонденції.
При цьому органи державної влади не
можуть втручатись у здійснення цього
права, за винятком випадків, коли
втручання здійснюється згідно із
законом і є необхідним у
демократичному суспільстві в
інтересах національної та громадської
безпеки чи економічного добробуту
країни, для запобігання заворушенням
чи злочинам, для захисту здоров'я чи
моралі або для захисту прав і свобод
інших осіб. Також ст. 12 Конвенції
встановлено і право на шлюб.

Виходячи з наведених норм кожна людина
має право на сімейне життя при цьому,
укладання шлюбу між чоловіком та
жінкою не є обов'язковою умовою для
створення їхньої сім'ї. Сім'я може бути
створена на будь-яких підставах, не
заборонених законом і таких, що не
суперечать моральним засадам
суспільства.

Нормою ст. 74 СК України встановлено, що
майно, набуте жінкою та чоловіком, які
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними. На майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 цього Кодексу.

Верховний Суд України у Віснику ВСУ № 8
(144) за 2012 рік зазначив, що доводити факт
спільного проживання чоловіка та жінки
однією сім'єю без шлюбу необхідно
документами та доказами того, що між
заявником та іншою особою (померлим)
мали місце фактичні шлюбні відносини -
свідоцтва про народження дітей,
довідки з місця проживання, свідчення
свідків, листи ділового та особистого
характеру тощо. Також, це можуть бути:
свідоцтво про смерть одного з подружжя,
свідоцтва про народження дітей, в яких
чоловік у добровільному порядку
записаний як батько, виписки з
погосподарських домових книг про
реєстрацію чи вселення, докази про
спільне придбання майна як рухомого
так і нерухомого (чеки, квитанції,
свідоцтва про право власності), заяви,
анкети, квитанції, заповіти, ділова та
особиста переписка, з яких вбачається,
що подружжя вважали себе чоловіком та
дружиною, піклувалися один про одного,
довідки житлових організацій,
сільських рад про спільне проживання
та ведення господарства.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
докази, надані сторонами в ході
судового розгляду, дають достатні
підстави вважати встановленим спільне
проживання позивача та відповідача,
ведення ними спільного господарства й
піклування одне про одного.

Так, свідок ОСОБА_6, допитана в судовому
засіданні, показала, що ОСОБА_4 є її
матір'ю. Події, яки мали місце до 2002 року
вона не пам'ятає, оскільки була
маленькою. З 2002 року її мати постійно
проживала з ОСОБА_2, який є їй, як батько.
В період з 2004 по 2007 року вона проживала
в АДРЕСА_6. В 2007 році вона перейшла жити
у будинок матері, оскільки ОСОБА_2, як
інвалід, отримав машину, і її було
зручніше розміщувати у дворі будинку
АДРЕСА_3. До того, як у 2013 році ОСОБА_2
потрапив у лікарню, у них були добрі
нормальні відносини,однак у травні 2013
року ОСОБА_2 різко змінив своє
ставлення до ОСОБА_4 і вони почали
проживати окремо.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
показала, що з 1985 року вона працює
фельдшером КЛПЗ «Станція швидкої
медичної допомоги». Родину ОСОБА_2 вона
знає з 2002-2003 років. Приблизно два рази
на рік вона буває вдома у подружжя
ОСОБА_2. Виклик бригади здійснювала
ОСОБА_4 у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 хворів
на алкоголізм і не міг самостійно
припинити вживання алкоголю. Інколи
вона приходила в будинок подружжя
ОСОБА_2 просто за проханням ОСОБА_4, щоб
встановити крапельницю ОСОБА_2, який
потребував медичної допомоги. Також
ОСОБА_4 часто зверталась до неї за
порадою, висловлюючи занепокоєння
станом здоров'я ОСОБА_2 В останнє її
викликали до ОСОБА_2 у 2012 році, його
огляд вона здійснювала в одній з кімнат
будинку.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні
показала, що ОСОБА_4 є її подругою з 2000
року, з цього ж часу вона знає і ОСОБА_2
Після того, як подружжя ОСОБА_2 купили
будинок у 2004 році, вона допомагала
проводити їм ремонт у цьому будинку.
Всі питання з приводу проведення
ремонту ОСОБА_2 вирішували разом,
обидва вони давали їй різні вказівки та
висловлювали свої побажання.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні
показала, що ОСОБА_4 є прийомною донькою
її сестри. В будинку АДРЕСА_1 м.
Слов'янськ в неї знаходиться дача, в
іншій половині будинку до 2007 року
мешкало подружжя ОСОБА_4. Наполягала, що
до 2013 року родина ОСОБА_4 жили, як
звичайна родина. У 2013 році між
подружжям ОСОБА_4 відбувся конфлікт і
вони почали проживати окремо в одному
подвір'ї.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні
показала, що з 2000 року вона мешкає у
будинку АДРЕСА_7. Це саме вона
запропонувала купити родині ОСОБА_4
сусідній з нею будинок №36, оскільки
ОСОБА_4 неодноразово розповідала їй, що
вони бажають купити новий будинок,
оскільки їм не зручно проживати двома
родинами в одному будинку. Весь час
знає родину ОСОБА_4, як нормальну дружню
сім'ю, такою родина є і зараз. Після
отримання травми ОСОБА_2 почав
проживати у флігелі, це викликано його
фізичними вадами.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні
показав, що з 2007 року він працює
заступником головного лікаря з
експертизи тимчасової
непрацездатності КЛПЗ «Слов'янська
міська центральна лікарня ім. Леніна».
Особові картки в лікарні заведено на
обох подружжя ОСОБА_2. Також він бував
вдома у родини ОСОБА_2 разом з
представником Фонду з нещасних
випадків, з'ясовувались умови
проживання інвалідів, наявність в них
особисто будь-яких претензій. Сприймав
ОСОБА_4 та ОСОБА_2, як подружжя, не
помічав між ними будь-яких
непорозумінь. В останній раз він
відвідував родину приблизно у 2011 році.
До 2013 року ОСОБА_4 щомісяця приходила
зі ліками для ОСОБА_2 Однак, останній
рік ОСОБА_2 приходить у лікарню сам.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні
показала, що з ОСОБА_4 вона є подругою з
дитинства. Приблизно з 2001-2002 року
ОСОБА_4 постійно проживає разом з
ОСОБА_2, як подружжя. Не пам'ятає в якому
році подружжя ОСОБА_2 придбало новий
будинок, і там почала мешкати донька
ОСОБА_4, а через 3-4 роки ОСОБА_4 та ОСОБА_2
помінялись з донькою будинками.
Приблизно 6-7 років тому вона була в
гостях у родини ОСОБА_2, і вони
відмічали день народження ОСОБА_4 Тоді
вона сприймала ОСОБА_4, як подружжя.
Зараз щодня вона ходить на роботу
дорогою біля будку подружжя ОСОБА_4, не
бачить, щоб там будь-хто сварився.

Таким чином, відповідно до наведених
свідчень свідків, які є сусідами сторін
- ОСОБА_16, ОСОБА_14, ОСОБА_5, так і медичні
працівники - ОСОБА_17, ОСОБА_25, які
стикались з родиною ОСОБА_4, донька
позивача - ОСОБА_6, та її найближче
оточення - ОСОБА_13, вважало ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 чоловіком та дружиною,
характеризувало їх відносини як
подружні.

Даючи пояснення, позивач
вказувала, що вона і відповідач самі
вважали себе чоловіком та дружиною,
незважаючи на розірвання між ними
офіційного шлюбу.

Також, на думку суду, існування та
тривалість стосунків між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 протягом 2004 - 2013 років
підтверджується наступними
матеріалами справи.

Приймаючи до уваги пояснення
свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_16 суд вважає за
можливе взяти до уваги складені з їх
слів акти №55 та №56, оригінали яких
зберігаються в матеріалах цивільної
справи №2-о/243/1/2014 в приміщенні
Слов'янського міськрайонного суду
Донецької області.

Так, зі змісту акту №55 вбачається, що
ОСОБА_4 дійсно по факту проживає в
будинку за адресою: АДРЕСА_2 з 2007 року по
теперішній час сумісно з ОСОБА_2 ЇЇ
донька ОСОБА_6 проживала з 2004 року по 2007
рік в домоволодінні АДРЕСА_2 м.
Слов'янськ (а.с.8).

Зі змісту акту №56 вбачається, що ОСОБА_4
дійсно по факту проживає у
домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1
сумісно з ОСОБА_2 з 2002 року по 2007 рік. З
2007 року по теперішній час проживає її
донька ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Зі змісту договору позики від 15 травня
2004 року вбачається, що він був
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_19, при
цьому свідками в цьому договорі з боку
ОСОБА_17 - виступає його дружина, а з боку
ОСОБА_2 - ОСОБА_4 Суд ставиться критично
до пояснень відповідача, що ОСОБА_4 лише
супроводжувала його до міста Донецьк
для отримання грошей та приймає до
уваги пояснення позивача, яка в
судовому засіданні наполягала, що
договір позики вона підписувала не
лише, як свідок, а як дружина,
засвідчуючи таким чином свою згоду на
укладання договору (а.с.152).

Крім того, допитаний в судовому
засіданні свідок ОСОБА_20 в судовому
засіданні показав, що він мешкає у м.
Донецьк, з ОСОБА_2 вони є друзями
приблизно 15-16 років. У 2004 році ОСОБА_2
придбав будинок, гроші на який позичав.
Він сам надавав ОСОБА_2 1000 грн. Основну
суму позичив рідний дядько ОСОБА_2 З
ОСОБА_4 він знайомий з 2002 року. В ті рази,
коли ОСОБА_2 відвідував дядька у
Донецьку, то він з ОСОБА_4 приїздив і до
нього. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ночували в
нього разом в одній кімнаті.

Також показав, що після придбання
будинку відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_7
погіршились, а останні 7 років вони
живуть просто як сусіди. Наполягав, що в
період 2002-2004 рік відносини між подружжя
ОСОБА_4 були нормальними.

Зі змісту доручення від 21.04.2003р.
вбачається, що ОСОБА_2 уповноважив
ОСОБА_4 бути його представником для
оформлення його спадкових прав після
смерті матері ОСОБА_21 (а.с. 140).

Згідно довідок УПСЗН Слов'янської
міської ради №04-57/469, №04-57/470 від 13.08.2013р.
ОСОБА_7 період з 22.04.2003р. по 31.08.2004р. та з
01.09.2004р. по 30.09.2006р. включно отримувала
компенсаційну виплату по догляду за
ОСОБА_2, інвалідом І групи (а.с.126-127).

Зі змісту постанови Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області
від 18 січня 2010 року у справі про
адміністративне правопорушення
вбачається, що в судовому засіданні
ОСОБА_2 пояснив, що 23.12.2009р. він віз свою
дружину у лікарню та був зупинений
працівниками ДАІ (а.с.123).

З пояснень, наданих відповідачем в
судовому засіданні в ході розгляду
даної цивільної справи, вбачається, що
дійсно коли у час, зазначений у
постанові, він був зупинений
працівниками міліції, з ним в машині
знаходилась ОСОБА_4 і саме її він віз до
лікарні.

Відповідно до анкети від 21 вересня 2009
року, заповненої власноручно ОСОБА_2,
останній у розділ «Близькі родичі»
зазначив єдиного родича - цивільну
дружину ОСОБА_4. Вказав, що вони
проживають разом у АДРЕСА_2 (а.с.121).

З громадської характеристики, наданій
ОСОБА_2 29.06.2010р. Керівником мікрорайону
Словкурорт, вбачається, що за час
проживання у АДРЕСА_2 ОСОБА_2 показав
себе з позитивного боку,
зарекомендував себе, як добрий сім'янин
(а.с.122).

Із оглянутих у суді - фото та - відео
матеріалів вбачається, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 разом у домашній обстановці, на
відпочинку та на святкуванні днів
народжень, що у свою чергу свідчить по
фактичне спільне сумісне життя як
подружжя (а.с. 129-132).

З пояснень позивача та свідків, наданих
в судовому засіданні вбачається, що
різке погіршення відносин між
подружжям ОСОБА_4 відбулось у 2013 році,
після того, як ОСОБА_2 пройшов курс
лікування у м. Донецьк. Зі змісту
виписки з історії хвороби пацієнта
ОСОБА_2 вбачається, що в період з 04.01.2013р.
по 25.02.2013р. він перебував на
стаціонарному лікуванні у КЛПУ ім.
Леніна (а.с.60). У зв'язку з цим
погоджується з доводами позивача, що
фактичні шлюбні відносини між нею та
ОСОБА_2 мали місце до 31 травня 2013 року
включно.

Аналізуючи надані по справі докази, у
їх сукупності, суд приходить до
переконання, що позовні вимоги ОСОБА_7
частині встановлення факту проживання
її однією сім'єю з ОСОБА_2 без
реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004
року по 31 травня 2013 року підлягають
задоволенню, оскільки в судовому
засіданні достовірно встановлено та
підтверджено як наданими суду
письмовими доказами так і поясненнями
свідків, що в зазначений період часу
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживала разом,
однією сім'єю, вони були пов'язані
спільним побутом, мали взаємні права та
обов'язки, разом вирішували усі питання
життя сім'єю, піклувалися один про
одного, відповідно до ст. 74 СК України,
між ними існували фактичні шлюбні
відносини чоловіка та жінки. При
цьому, ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_2 не перебули
в зареєстрованому шлюбі із будь-якими
іншими особами в даний період.

З пояснень допитаних в судовому
засіданні свідків відповідача
вбачається наступне.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні
показав, що ОСОБА_2 він знає з 1998 року.
Йому відомо, що у 2004 році ОСОБА_2 купив
будинок. Він ніколи не був у будинку.
Коли відвідував ОСОБА_2, то був лише на
території подвір'я або літньої кухні.
Йому не відомо в яких стосунках
перебуває ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні
показав, що все життя, з 1973 року, він
мешкає у будинку АДРЕСА_5. Йому взагалі
не відомо, що ОСОБА_4 перебували у
зареєстрованому шлюбі. До 2001 року
ОСОБА_2 дійсно жив з ОСОБА_4, але потім
кудись виїхав. Повернувшись у 2004 році
ОСОБА_2 одразу придбав собі будинок. На
час проведення ремонту у будинку він,
як квартирант, мешкав у флігелі будинку
ОСОБА_4 Однак, переїхавши до свого
будинку ОСОБА_2 знов почав проживати у
флігелі, а в будинку мешкала ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні
показав, що він є сусідом ОСОБА_2, вони
знайомі з 2004 року. Приблизно 1-2 рази на
місяць він відвідує ОСОБА_2, оскільки
той є інвалідом і потребує сторонньої
допомоги. ОСОБА_4 та ОСОБА_2 просто
мешкають у одному дворі, вони не є
родиною і навіть не спілкуються один з
одним.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
показав, що ОСОБА_2 є його племінником і
сином його рідної сестри. У 2003 році мати
ОСОБА_2 померла, і він вирішив допомогти
племіннику купити будинок у м.
Слов'янськ. В цьому у ОСОБА_2 була
нагальна потреба, оскільки отримавши
виробничу травму він став інвалідом і
щорічно проходив лікування у м.
Слов'янськ. Для того, щоб ОСОБА_2
отримував пенсію ОСОБА_4 прописала його
в себе. Спільного господарства родина
не вела. Дійсно ОСОБА_2 приїздив до
нього у м. Донецьк разом зі ОСОБА_4,
однак вона просто супроводжувала його.
Як родина подружжя ОСОБА_4 проживало
лише до 1997 року. Всі гроші за будинок
йому були повернуті частинами, за два
роки, гроші привозив ОСОБА_2, якого
супроводжувала ОСОБА_4

Суд критично ставиться до
наведених показань свідків зі сторони
відповідача щодо відсутності шлюбних
відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 оскільки,
здебільшого, їх свідчення ґрунтуються
на словах відповідача та не
підтверджуються фактичними
обставинами. Не приймаючи до уваги
пояснення свідка ОСОБА_23, як такі, що
суперечать іншим матеріалам справи,
суд також не може взяти до уваги акти,
складені зі слів цього свідка.

Так, зі змісту акті №66 вбачається, що
ОСОБА_2, проживаючи за однією адресою з
ОСОБА_4 не проживає з нею однією родиною
ОСОБА_2 проживає у дворі у флігелі з 2007
року і по теперішній час - один.
Сумнівним та надуманим є зміст акту
№67, з якого вбачається, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 не перебувають у цивільному
шлюбі, сумісне господарство не вели,
сумісний бюджет не мали з 2002 по 2007 роки
(а.с.40).

За правилами статей 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставі
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Інших доказів, окрім наведених
пояснень свідків, на спростування
доводів та доказів позивача
відповідачем суду не надано. Так, з
копії заповіту складеного 09.02.2005 року
ОСОБА_2 вбачається, що він заповів усе
належне йому майно своєму дядьку
ОСОБА_9, який є єдиним кровним родичем
відповідача. Чисельні звернення ОСОБА_2
до органів внутрішніх справ (а.с. 41-59) з
приводу неправомірних дій ОСОБА_4 мали
місце вже після первісного звернення
ОСОБА_4 з заявою до суду про
встановлення факту сумісного
проживання у липні 2013 року.

Статтею 316 ЦК України
встановлено, що правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК
України право власності та інші речові
права на нерухомі речі, обтяження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації.

З урахуванням ч. 2 ст. 331 ЦК
України право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна).

Статтею 319 ЦК України
передбачено, що власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону. При
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства.

Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав.

Згідно ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Ст. 61 СК України передбачає,
що об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту. Об'єктом права
спільної сумісної власності є
заробітна плата, пенсія, стипендія,
інші доходи, одержані одним із
подружжя.

Враховуючи те, що позивач і
відповідач проживаючи як чоловік та
жінка без шлюбу в період з 2004 року по
травень 2013 року, разом набули право
власності на будинок, який є предметом
спору, суд вважає, що дане майно
належить їм обом на праві спільної
сумісної власності.

До суду не було надано
доказів укладення письмового договору
між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 щодо визначення
правового режиму майна, набутого ними
під час спільного проживання.

Таким чином, вимога позивача
про визнання спільною сумісною
власністю 3/4 частки спірного
домоволодіння є обґрунтованою, а, отже -
підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Таким чином, суд приходить до
переконання, що позовні вимоги ОСОБА_7
частині визнання за нею права
власності на 3/8 частки домоволодіння
АДРЕСА_2 м. Слов'янськ Донецької області
є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

У відповідності зі ст. 88 ЦПК України,
стороні на користь якої ухвалено
судове рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтвердженні судові витрати.
Відповідно до ст.79 ЦПК України судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. До витрат, пов'язаних з
розглядом судової справи, належать,
зокрема, витрати на правову допомогу.

Вимоги позивача щодо відшкодування
витрат на правову допомогу не
підлягають задоволенню, оскільки в
матеріалах справи взагалі відсутні
документальні підтвердження, що такі
витрати на правову допомогу були
понесені.

Відповідно до вимог статті 88 ЦПК
України понесені судові витрати у
розмірі 365 грн. 40 коп. підлягають
стягненню з відповідача на користь
позивача в повному обсязі.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 212,
213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, за
участі третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору
ОСОБА_5, про встановлення факту
сумісного проживання та поділ майна
подружжя - задовольнити повністю.

Встановити факт проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
реєстрації шлюбу - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в
період з 01 січня 2004 року по 31 травня 2013
року.

Визнати 3/4 частки домоволодіння
АДРЕСА_6 м. Слов'янськ спільною сумісною
власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 3/8
частки домоволодіння АДРЕСА_6 м.
Слов'янськ.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН:
НОМЕР_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_6
на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН:
НОМЕР_2, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_6
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1,
судовий збір в розмірі 365 (триста
шістдесят п'ять) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається в Апеляційний суд
Запорізької області через Слов'янський
міськрайонний суд протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст рішення
виготовлено « 20» жовтня 2014 року.

Суддя
Н.О. Чемодурова