Справа № 748/3290/13-ц Провадження №
22-ц/795/576/2014 Головуючий у I інстанції
-Меженнікова С. П. Доповідач - Хромець Н.
С.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіХромець
Н.С.суддів:Горобець Т.В., Острянського
В.І. при секретарі:Рудик І.І.за
участю:прокурора Курило Я.М.,
представника третьої особи Ленька М.М.,
представника відповідача ОСОБА_6 -
ОСОБА_7

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Чернігові апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 28 січня 2014
року у справі за позовом прокурора
Чернігівського району до ОСОБА_6,
ОСОБА_8 про визнання недійсним
договору міни та визнання незаконним
державного акту на право власності на
земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

Рішенням Чернігівського районного
суду м. Чернігова від 28 січня 2014 року
позов прокурора задоволений, визнаний
недійсним договір міни земельними
ділянками від 29 грудня 2007 року,
укладений між ОСОБА_8, від імені якого
за довіреністю діяла ОСОБА_9, і ОСОБА_6,
та визнаний незаконним державний акт
на право власності на земельну ділянку
серії ЯЛ № 790463, виданий ОСОБА_6 Третьою
особою на боці позивача є Державна
фінансова інспекція в Чернігівській
області, третіми особами на боці
відповідачів - ОСОБА_9 і ОСОБА_10

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_6 просить рішення місцевого суду
скасувати і ухвалити нове рішення про
відмову у позові. Відповідач вважає, що
рішення суду першої інстанції є
незаконним, необґрунтованим та таким,
що ухвалене всупереч нормам
матеріального і процесуального права.
На думку відповідача, судом
неправильно застосовані норми
матеріального права, а саме п.15
Перехідних положень Земельного
кодексу України і Закон України «Про
порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних часток (паїв)».
ОСОБА_6 також вважає, що на
правовідносини, які виникли при
укладенні договору міни земельних
ділянок від 29.12.2007 р. не поширюється дія
Закону України «Про порядок виділення
в натурі (на місцевості) земельних
часток (паїв)» і Рекомендацій щодо
обміну земельними ділянками,
одержаними власниками земельних
часток (паїв) в натурі (на місцевості),
затверджених Наказом Державного
комітету по земельних ресурсах від 17
листопада 2003 р. № 288. Крім того,
відповідач посилається на порушення
судом норм процесуального права, а саме
на відсутність у прокурора права на
звернення до суду з даним позовом в
інтересах держави та відсутність
порушення інтересів держави у зв'язку з
укладенням договору міни, відсутність
правових підстав для поновлення
прокурору пропущеного строку позовної
давності і безпідставне поновлення
цього строку судом. На думку
відповідача, позов прокурора та
рішення суду першої інстанції
порушують законні права та інтереси
фізичних осіб - сторін договору міни,
укладення якого відповідало інтересам
сторін, та позбавленням ОСОБА_6 права
власності на землю, яке гарантується
Конституцією України.

У судовому засіданні представник
відповідача підтримав апеляційну
скаргу. Прокурор та представник
третьої особи Державної фінансової
інспекції в Чернігівській області
апеляційну скаргу не визнали.

Вислухавши доповідь судді,
пояснення учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що рішення суду
першої інстанції постановлене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а підстави для
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Задовольняючи позов прокурора про
визнання недійсним договору міни
земельними ділянками з підстав
порушення сторонами договору
мораторію на заборону відчуження
земельних ділянок
сільськогосподарського призначення,
тобто п. 15 Перехідних положень
Земельного кодексу України (а.с. 42-43),
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи, застосував
норми матеріального права, які
регулюють спірні правовідносини,
обґрунтовано прийшов до висновку про
необхідність задоволення позову і не
порушив норми процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_8, як
член КСП «Авангард», отримав право на
земельну частку (пай) і на підставі
розпорядження голови Чернігівської
районної державної адміністрації від 26
грудня 2007 р. № 599, реалізував своє право
на земельну частку (пай) та отримав у
власність земельну ділянку площею 1,43
га (рілля) в межах Іванівської
сільської ради Чернігівського району,
що було посвідчено державним актом на
право власності на земельну ділянку
від 11 грудня 207 р. серії ЯГ № 889708.
Цільове призначення земельної ділянки
для ведення особистого селянського
господарства. 29 грудня 2007 р. між ОСОБА_8,
від імені якого за довіреністю діяла
ОСОБА_9, і ОСОБА_6 укладений договір міни
за яким ОСОБА_8 передає у власність
ОСОБА_6 земельну ділянку площею 1.43 га в
обмін на земельну ділянку площею 0,01 га,
розташовану на території Киїнської
сільської ради Чернігівського району в
АДРЕСА_1. Пунктом 4 цього договору
встановлено, що враховуючи вартість
майна, сторони здійснили доплату за
нерівноцінну площу земельних ділянок і
сума в розмірі 10084 грн. 12 коп. в повному
обсязі була виплачена стороною 2
(ОСОБА_6) стороні 1 (ОСОБА_8). Відповідно
до п. 15 Розділу Х «Перехідні положення»
Земельного кодексу України (в редакції
Закону України від 19 грудня 2006 р. № 490-V)
не допускається купівля-продаж або
іншим способом відчуження земельних
ділянок, виділених в натурі (на
місцевості) власникам земельних часток
(паїв) для ведення особистого
селянського господарства, крім
передачі їх у спадщину, обміну
земельної ділянки на іншу земельну
ділянку відповідно до вимог закону та
вилучення (викупу) для суспільних
потреб.

Земельна ділянка ОСОБА_8 була
виділена на місцевості як власнику
майнової частки (паю), а тому відчуження
ї будь-яким способом зазначеною вище
нормою закону на час укладення
договору міни заборонене. Обмін
земельними ділянками, виділеними в
натурі (на місцевості) власникам
земельних часток (паїв) можливий лише у
випадках, визначених ст. 14 Закону
України « Про порядок виділення в
натурі (на місцевості) земельних
ділянок власникам земельних часток
(паїв). Названа норма Закону дозволяє
обмін лише земельними ділянками,
виділеними власникам земельних часток
(паїв) між собою. Земельна ділянка
площею 0,01 га, яка надана відповідачкою
ОСОБА_6 в обмін на земельну ділянку
ОСОБА_8, не є такою, що отримана в
порядку Закону України « Про порядок
виділення в натурі (на місцевості)
земельних ділянок власникам земельних
часток (паїв), а є частиною придбаних
ОСОБА_6 у ОСОБА_12 за договором
купівлі-продажу земельних ділянок, які
за заявою власника були розбиті на
частини по 0.01 га, що встановлено
ревізією фінансово-господарської
діяльності Управління Держкомзему в
Чернігівському районі, проведеною
Чернігівською міжрайонною Державною
фінансовою інспекцією (а.с. 4-12).
Виходячи з наведеного, висновок суду
про укладення договору міни між
сторонами в порушення вимог п.15 Розділу
Х «Перехідні положення» Земельного
кодексу України є цілком обґрунтованим
і законним.

Доводи апеляційної скарги про те,
що укладення договору міни земельними
ділянками відповідно до ЦК України не
суперечить чинному земельному
законодавству не ґрунтуються на
законі. Як зазначалось вище, ЗК України
заборонено відчуження будь-яким
способом земельних ділянок, виділених
в натурі (на місцевості) власникам
земельних часток (паїв) для ведення
особистого селянського господарства.
Відповідно ч.1 ст. 715 ЦК України, за
договором міни кожна із сторін
зобов'язується передати другій стороні
у власність один товар в обмін на інший
товар. Частиною 2 цієї ж статті
визначено, що кожна із сторін договору
міни є продавцем того товару, кий він
передає в обмін, і покупцем товару, який
він одержує взамін. Договором може бути
встановлена доплата за товар більшої
вартості, що обмінюється на товар
меншої вартості (ч.3 ст. 715 ЦК України).
Частина 4 вказаної статті визначає
порядок переходу прав власності на
обмінювані товари. Зміст вказаної
норми матеріального закону свідчить
про те, що договір міни є договором про
відчуження майна, оскільки
передбачено, що сторони діють як
продавець і покупець і внаслідок дій
сторін такого договору передається
право власності від одного до іншого.

Посилання відповідача на
неможливість застосування до
правовідносин між сторонами договору
міни ст. 14 Закону України « Про порядок
виділення в натурі (на місцевості)
земельних ділянок власникам земельних
часток (паїв) і Рекомендацій щодо
обміну земельними ділянками,
одержаними власниками земельних
часток (паїв) в натурі (на місцевості),
затверджених Наказом Державного
комітету по земельних ресурсах від 17
листопада 2003 р. № 288 є безпідставним.
Зазначеною нормою Закону надане право
обміну саме земельними ділянками,
виділеними в натурі власникам
земельних часток (паїв). Та обставина,
що земельна ділянка ОСОБА_6, яку вона
обміняла на земельну ділянку ОСОБА_8, не
є такою, що отримана в порядку Закону
України « Про порядок виділення в
натурі (на місцевості) земельних
ділянок власникам земельних часток
(паїв) не означає, що вимоги цього
Закону не поширюються на сторін даного
договору міни, оскільки земельна
ділянка ОСОБА_8 отримана саме з підстав,
передбачених цим Законом, і не може
бути відчужена будь-яким способом.

Державний акт про право власності
на земельну ділянку, виданий на ім'я
ОСОБА_6 на підставі недійсного
договору, не може бути визнаний
законним, а тому рішення суду в цій
частині також є законним і
обґрунтованим.

Посилання відповідача ОСОБА_6 на
відсутність у прокурора права на
звернення до суду з даним позовом не
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства. Право звернення до суду
для представництва у судах надане
прокурору ч.5 ст. 36-1 Закону України «Про
прокуратуру», згідно якої прокурор
самостійно визначає підстави
представництва у судах, форму його
здійснення і може здійснювати
представництво в будь-якій стадії
судочинства в порядку, передбаченому
процесуальним законом. Позов прокурора
є цілком обґрунтованим, порушення
державних інтересів відбулося
внаслідок ігнорування сторонами
договору встановленого на
законодавчому рівні порядку
розпорядження земельною ділянкою,
виділеною в натурі власнику земельної
частки (паю), та заборони відчуження
таких земельних ділянок, метою якого
насамперед є збереження земель
сільськогосподарського призначення і
захист прав власників таких земельних
ділянок.

Відсутні підстави для висновку
про порушення прокурором та судом прав
фізичних осіб-сторін договору та права
власності ОСОБА_6 на землю, оскільки
право власності на земельну ділянку
набуте у спосіб прямо заборонений
законом.

Суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про додержання
прокурором строку позовної давності,
який відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
починається від дня, коли особа
довідалась або могла довідатись про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила. Прокурору стало
відомо про порушення інтересів держави
з повідомлення компетентного
державного органу від 27 липня 2012 р. (а.с.
4-8) про результати ревізії діяльності
Управління Держкомзему в
Чернігівському районі, яка відбулась у
червні-липні 2012 р. (а.с. 9-18). Отже, доводи
апеляційної скарги щодо
безпідставного поновлення строку
позовної давності не ґрунтуються на
матеріалах справи і вимогах закону і не
можуть бути підставою для задоволення
апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Чернігівського районного
суду Чернігівської області від 28 січня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: