Справа №489/9796/13-ц 27.01.2014 27.01.2014 27.01.2014
Провадження № 22ц/784/281/14
Головуючий у І інстанції
Доповідач апеляційної інстанції
У Х В А Л А

іменем України

27 січня 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Серебрякової Т.В. та Самчишиної
Н.В.,

із секретарем судового засідання -
Яценко Л.В.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника публічного акціонерного
товариства «Державний Ощадний банк
України» - Михайленко Т.Ю., переглянувши
у відкритому судовому засіданні за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Державний
Ощадний банк України» на рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 02 грудня 2013 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
«Державний Ощадний банк України» про
припинення договору іпотеки, -

у с т а н о в и л а :

12 листопада 2013 року ОСОБА_2 пред'явила
до публічного акціонерного товариства
«Державний Ощадний банк України»
зазначений позов, який обґрунтовувала
наступним.

05 лютого 2009 року Банк, в простій
письмовій формі, уклав з ОСОБА_5
кредитний договір № 290-1, за умовами
якого надав, а позичальник взяв і
використав за цільовим призначенням,
грошові кошти у розмірі 200 000 гривень
під зворотне зобов'язання останнього
повернути їх частинами не пізніше 04
березня 2019 року і сплачувати проценти
за користування ними в розмірі 23 %
річних, на умовах та в строки, визначені
цим договором.

На забезпечення виконання названого
кредитного договору, 05 березня 2009 року
Банк та ОСОБА_2 уклали договір іпотеки,
за яким остання передала в іпотеку
Банку належну їй на праві приватної
власності чотирьохкімнатну квартиру
АДРЕСА_1, оціночною вартістю 402 780
гривень.

Не дивлячись на належну договірну
поведінку Банку, позичальник взятого
на себе обов'язку не виконував, у
зв'язку з чим, рішенням Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 31
березня 2011 року, з нього на користь
Банку стягнуто заборговані за названим
кредитним договором грошові кошти.

Рішення набуло законної сили і
перейшло у стадію примусового
виконання, яке здійснюється Ленінським
відділом державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, у зв'язку з
чим відкрилася спадщина, яку прийняв
син померлого - ОСОБА_6

За заявою останнього, ухвалою
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 28 березня 2013 року було
проведено заміну боржника у
виконавчому провадженні, замість
ОСОБА_5 боржником у виконавчому
провадженні притягнуто ОСОБА_6.

Посилаючись на виписані обставини і на
те, що у зв'язку зі смертю боржника за
кредитним договором і заміною його
правонаступником, зобов'язання якого
забезпечувати вона не бажає, просила
припинити дію договору іпотеки, який
вона уклала з банком.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 02 грудня 2013 року позов
задоволено у повному обсязі.

Публічне акціонерне товариство
«Державний Ощадний банк України»
подало на це рішення апеляційну скаргу,
в якій просить його скасувати і
ухвалити нове, про відмову ОСОБА_2 у
позові.

Скаргу обґрунтовувала невідповідністю
висновків суду нормам чинного
цивільного законодавства.

Апеляційну скаргу слід відхилити,
оскаржене рішення суду 1 інстанції
залишити без змін, оскільки суд
постановив його з додержанням норм
матеріального й процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив із того, що договір
іпотеки припинено на підставі частини
першої статті 523 ЦК України, оскільки
іпотекодавець не погодилась
забезпечувати виконання зобов'язання
новим боржником.

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області, в межах доводів
апеляційної скарги, погоджується з
обставинами та правовідносинами,
встановленими судом І інстанції,
вважає їх вірними, обґрунтовими й
законними.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене
рішення суду 1 інстанції відповідає у
повній мірі.

Так, відповідно до статті 1 та ч. 5 статті
3 Закону України від 5 червня 2003 року №
898-ІV «Про іпотеку» іпотекою визнається
вид забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в
разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому
названим Законом. Іпотека має похідний
характер від основного зобов'язання і є
дійсною до припинення основного
зобов'язання або до закінчення строку
дії іпотечного договору.

Згідно із ст. 608 ЦК України зобов'язання
припиняються смертю боржника, якщо
воно є нерозривно пов'язано з його
особою і у зв'язку з цим не може бути
виконане іншою особою.

Відповідно до пункту 5 статті 1219 та
статті 1282 ЦК України, у випадку смерті
боржника за кредитним договором його
права і обов'язки за цим договором
переходять до спадкоємців, які
зобов'язані задовольнити вимоги
кредитора повністю, як правило, шляхом
одноразового платежу, якщо
домовленістю між спадкоємцями і
кредитором інше не встановлено, але в
межах вартості майна, одержаного у
спадщину.

У разі відмови від одноразового
платежу суд за позовом кредитора
накладає стягнення на майно, яке було
передано спадкоємцям у натурі.

Системно-логічний аналіз наведених
норм дає підстави для висновку про те,
що у разі смерті боржника за кредитним
договором за наявності спадкоємців
відбувається заміна боржника в
зобов'язанні, який несе
відповідальність у межах вартості
майна, одержаного у спадщину.

Відповідно до частини першої статті 523
ЦК України порука або застава,
встановлена іншою особою, припиняється
після заміни боржника, якщо поручитель
або заставодавець не погодився
забезпечувати виконання зобов'язання
новим боржником.

Надаючи судового тлумачення виписаній
правовій ситуації, Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 32 своєї постанови від 30
березня 2012 року № 5 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", зазначив, що
вирішуючи спори щодо виконання
зобов'язань за кредитним договором у
випадку смерті боржника, який є
позичальником, за наявності поручителя
чи спадкоємців суди мають враховувати
наступне.

З урахуванням положення статті 1282 ЦК
України спадкоємці боржника за умови
прийняття спадщини є боржниками перед
кредитором у межах вартості майна,
одержаного у спадщину. Вони несуть
зобов'язання погасити нараховані
відсотки і неустойку тільки в тому
випадку, якщо вони вчинені
позичальникові за життя. Інші
нараховані зобов'язання фактично не
пов'язані з особою позичальника і не
можуть присуджуватися до сплати
спадкоємцями.

Поручитель, в тому числі і майновий,
приймає на себе зобов'язання
відповідати за виконання кредитного
договору за боржника, а також за
будь-якого боржника в разі переводу
боргу чи смерті боржника, якщо таке
зазначено у договорі поруки (іпотеки).
Відповідно до статті 523 ЦК України
порука або застава, встановлена іншою
особою, припиняється після заміни
боржника, якщо поручитель або
заставодавець не погодився
забезпечувати виконання зобов'язання
новим боржником, а згідно зі статтею 607
ЦК України зобов'язання припиняється
неможливістю його виконання у зв'язку з
обставиною, за яку жодна зі сторін не
відповідає. Таким чином на поручителів,
в тому числі і майнових, може бути
покладено відповідальність за
порушення боржником обов'язку щодо
виконання зобов'язання за кредитним
договором у випадку смерті
позичальника лише за наявності у
позичальника правонаступника, який
прийняв спадщину, та згоди поручителя
(майнового поручителя) відповідати за
будь-якого нового боржника,
зафіксоване в тому числі у договорі
іпотеки.

Як вбачається з матеріалів справи, і це
ж встановлено судом 1 інстанції,
позивач є майновим поручителем по
кредитному зобов'язанню ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, у зв'язку з
чим відкрилася спадщина, яку прийняв
син померлого - ОСОБА_6

В межах спадкового майна, він взяв на
себе борг спадкодавця за кредитним
зобов'язанням.

Проте, ОСОБА_2 не дала своєї згоди
відповідати по такому зобов'язанню, а
тому на неї не може бути покладено
обов'язок щодо виконання зобов'язання
за кредитним договором, який
ґрунтувався на укладеному нею договорі
іпотеки.

За такого, її позов з наведених вище
підстав підлягає задоволенню.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів
дійшов і районний суд, то підстав для
задоволення апеляційної скарги немає.

Що ж до тверджень особи, яка подала
апеляційну скаргу, про наявність
процесуальних порушень при розгляді
судом цивільної справи, то вони не
можуть слугувати скасуванню
оскарженого рішення, оскільки більша
частина з них не має підтвердження, а ті
ж, що мали місце, носили формальний
характер і не вплинули на вирішення
справи.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Державний
Ощадний банк України» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 02 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий Судді: