28 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого: Качана В.Я.
Суддів: Барановської Л.В.,
при секретарі: Мікітчак
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 01 квітня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору
позики та розписки недійсними та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про стягнення боргу за договором
У жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
недійсними договору позики та розписки
від 04.04.2007 року та від 28.05.2008 року,
укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
посилаючись на те, що грошові кошти він
не отримував та розписки не підписував.
Справа № 2-75/11 № апеляційного
провадження: 22-ц/796/1693/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Яровенко
Н.О.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Качан В.Я.Разом з тим, ОСОБА_3
звернулася до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу
за договорами позики від 04.04.2007 року в
сумі 150 000,00 дол. США та від 28.05.2008 року в
сумі 200 000,00 дол. США, посилаючись на те,
що між нею та ОСОБА_1 було укладено два
договори позики, за якими ОСОБА_1
отримав 350 000,00 дол. США, що
підтверджується розписками.
Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 01 квітня 2013 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання договору позики та
розписки недійсними відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
стягнення боргу за договором позики
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 2 797 550,00 грн. боргу за
договорами позики від 04.04.2007 року та від
28.05.2008 року, 1 820,00 грн. судових витрат.

У квітні 2013 року представник ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 звернулася до суду з
апеляційною скаргою на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 01 квітня 2013 року, в якій просила суд
скасувати рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 01 квітня 2013
року та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання договору позики та
розписки недійсними. В задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про стягнення боргу за договором
позики відмовити.

В обґрунтування своїх вимог апелянт
посилається на незаконність та
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, неправильне встановлення
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
17.07.2013 року рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 01 квітня 2013
року скасовано та ухвалено нове
рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання договору позики та
розписки недійсними задоволено
частково. Визнано недійсними договори
позики від 04.04.2007 року та від 28.05.2008 року.
Відмовлено в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення
боргу за договором позики.

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з касаційною скаргою, в якій
просила суд скасувати рішення суду
апеляційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ касаційну скаргу
задоволено частково. Рішення
Апеляційного суду м. Києва від 17.07.2013
року скасовано, справу направлено на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Заслухавши доповідь головуючого,
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
04.04.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було
укладено договір позики, відповідно до
умов якого ОСОБА_1 прийняв від ОСОБА_3
на умовах позики суму коштів в розмірі
150 000,00 дол. США та зобов'язався їх
повернути. Про отримання позики в сумі
150 000,00 дол. США ОСОБА_1 було надано
розписку.

28.05.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було
укладено договір позики, відповідно до
умов якого ОСОБА_1 прийняв від ОСОБА_3
на умовах позики суму коштів в розмірі
200 000,00 дол. США та зобов'язався їх
повернути. Про отримання позики в сумі
200 000,00 дол. США ОСОБА_1 було надано
розписку.

Згідно висновку судово-почеркознавчої
експертизи № 1360 від 05.05.2010 року підписи
від імені ОСОБА_1, що розміщені в графі
«Позичальник» в договорі позики від
04.04.2007 року; у рядку «ОСОБА_1» у розписці
про отримання позики від 04.04.2007 року; в
графі «Позичальник» у договорі позики
від 28.05.2008 року; у рядку «ОСОБА_1» у
розписці про отримання позики від
28.05.2008 року, виконані самим ОСОБА_1

З висновку судово-технічної експертизи
документів № 10771/10-13 від 12.07.2011 року
вбачається, що у договорі позики від
04.04.2007 року на суму 150 000,00 дол. США
спочатку виконаний підпис від імені
ОСОБА_1, поверх підпису надрукований
текст. У договорі позики від 28.05.2008 року
на суму 200 000,00 дол. США спочатку
виконаний підпис від імені ОСОБА_1,
поверх підпису надрукований текст.
Питання про послідовність виконання
друкованого тексту з підписами від
імені ОСОБА_1 у розписках про отримання
позики від 04.04.2007 року та від 28.05.2008 року
не вирішувалося, тому що штрихи цих
реквізитів не перетинаються між собою.
Дане дослідження проводилося за
допомогою лупи (10х), мікроскопу МБС-10 (до
16х), спектрального люмінесцентного
мікроскопу Regula 5001 M та методу вологого
копіювання (на желатиновий шар
фотопаперу, зволожений дистильованою
водою, та водо-спиртовим розчином (1:1), а
також полівінілхлориду плівку, змочену
циклогексаноном).

Із висновку спеціаліста - головного
експерта відділу технічної експертизи
документів та почерку ДНДЕКЦ МВС
України підполковника міліції Пелюшок
В.Г. вбачається, що вирішити питання
відносно того, що виконано раніше
підписи від імені ОСОБА_1 чи друковані
тексти у договорах позики від 04.04.2007
року та від 28.05.2008 року не виявляється
можливим у зв'язку із малою шириною
штрихів друкованого тексту (тонеру) та
невеликими ділянками перетину штрихів,
невеликою щільністю тонеру, а також у
зв'язку з тим, що барвна речовина
кулькових ручок, в момент написання,
має властивість проникати крізь тонер.
Дане дослідження проводилося
візуально при природному та штучному
освітленні у косо спрямованих променях
за допомогою лупи 10х, в полі зору
мікроскопу «Zeiss» та
програмно-апаратному комплексі «ТЕД-34»
в ультрафіолетовій зоні спектру,
синьо-зеленій, жовтій, червоній видимих
областях спектру, а також із
застосуванням копіювальних методів та
механічного впливу на тонер. У зв'язку
із тим, що результати застосування
мікроскопічного методу можуть бути
оманливими, що пов'язано з зоровим
сприйняттям - більш темний завжди
виглядає верхнім, тому подальше
дослідження взаємних місць перетину
штрихів проводилося із застосуванням
механічного впливу на тонер з
послідуючою його адсорбцією, при цьому
встановлено, що у місцях їх перетину
штрихів електрографічних зображень
друкованого тексту зі штрихами
підписів, спостерігається наявність
штрихів підписів під штрихами
друкованого тексту, в деяких місцях
картина не визначена.

Відповідно до висновку № 940 від 20.06.2012
року друкарський текст у договорах
позики від 04.04.2007 року та від 28.05.2008 року
вірогідно був нанесений поверх
підписів від імені ОСОБА_1 Дане
дослідження проводилося за допомогою
лупи при природному та УФ освітленні.
Мікроскопічні дослідження і
вимірювання проводилися за допомогою
мікроскопа МБС-10. Вимірювання
проводилися за допомогою лінійки з
ціною ділення 1 мм. Встановлене в
результаті дослідження за своїм
обсягом та інформативністю не утворює
сукупності, якої вистачило б для
позитивного або негативного висновку,
але достатньо для вірогідного.

Таким чином, аналізуючи висновки
проведених експертиз, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що при проведенні
судово-технічної експертизи № 10771/10-13
від 12.07.2011 року та при проведенні
дослідження № 58 від 05.11.2011 року
експертом та спеціалістом
некваліфіковано застосовано метод
вологого копіювання та метод
механічного спливу на тонер, що
позбавило можливості в подальшому
надання повного і якісного висновку
експертизи. А висновком № 940 від 20.06.2012
року встановлено лише вірогідність,
разом з тим, даний висновок не містить
відбитків печатки відповідної
установи.

Враховуючи викладене, судом першої
інстанції вірно встановлено, що факт
використання чистих аркушів паперу з
підписом ОСОБА_1 є недоведеним.

Відповідно до ст. ст. 207, 1046, 1047 ЦК
України правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відмови в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 про визнання
договорів позики та розписок
недійсними, оскільки факт використання
чистих аркушів паперу з підписом
ОСОБА_1 є недоведеним, а розписки
підписані ОСОБА_1 свідчать про
отримання ним грошових коштів за
спірними договорами позики, тому
зазначені позовні вимоги є
недоведеними, безпідставними та не
спростовані доводами апеляційної
скарги.

Що стосується зустрічних позовних
вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення
боргу за договорами позики, слід
зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 526, 1049 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи те, що спірні договори
позики не визнані судом недійсними,
взяті на себе зобов'язання за даними
договорами щодо повернення грошових
коштів ОСОБА_1 не виконано, тому колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про необхідність
стягнення боргу за договорами позики з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в сумі 2 797 550,00
грн., оскільки спірними договорами
передбачено повернення суми позики в
гривневому еквіваленті.

Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вірно
стягнуто суму судового збору у розмірі
1 820,00 грн.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції постановлено з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, відповідає обставинам справи та
доказам у справі, підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 01 квітня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
договору позики та розписки недійсними
та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про стягнення боргу за
договором позики залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: