Справа № 513/2138/13-ц
Провадження № 2/513/34/14
Саратський районний суд Одеської
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року Саратський районний суд
Одеської області у складі: судді
Бучацької А.І., при секретарі Златіній
О.І., за участю: представника позивачки
ОСОБА_1, представника відділу ДВС
Саратського РУЮ Тарасюк О.П.,
представників відповідача ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
с.м.т.Сарата Одеської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
третя особа - державна виконавча служба
Саратського районного управління
юстиції в Одеській області, про
стягнення заборгованості та неустойки
по аліментам,

В С Т
А Н О В И В:

позивачка звернулася до суду з позовом
до відповідача, в якому зазначила, що
рішенням Саратського районного суду
Одеської області від 18 січня 2011 року з
відповідача на її користь стягнуто
аліменти в сумі 300 гривень щомісячно на
утримання їхнього сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення дитиною
повноліття. Внаслідок несплати
відповідачем аліментів утворилася
заборгованість, яка станом на 01
листопада 2013 року, за розрахунком
позивачки, склала 1650 гривень. Сума
неустойки за прострочення сплати
аліментів за її розрахунком склала 6975
гривень.

Посилаючись на ці обставини, позивачка
просила стягнути з відповідача на свою
користь за боргованість та неустойку
по аліментам у загальній сумі 8625
гривень, 600 гривень за надання
юридичної допомоги та судові витрати.

Під час розгляду справи представник
позивачки ОСОБА_1, діючий від її імені
на підставі довіреності у межах
наданих йому повноважень, в своїй
заяві від 23 січня 2014 року(а.с.77-78)
уточнив позовні вимоги і просив
стягнути з відповідача на користь
позивачки неустойку за прострочення
сплати аліментів у сумі 3939 гривень, а
також судові витрати, оскільки
заборгованість за аліментами
відповідач сплатив позивачці повністю.

Представник позивачки підтримав позов
та просив його задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не
визнали, посилаючись на те, що
заборгованість за аліментами
утворилась не з вини відповідача, який
не має постійної оплачуваної роботи,
перебивається тимчасовими
заробітками; на його утриманні
знаходяться його нова дружина та двоє
її дітей від першого шлюбу. Відповідач
не був належним чином повідомлений
державним виконавцем про наявність
конкретної суми заборгованості і
державним виконавцем йому не було
встановлено конкретний строк
погашення заборгованості. На думку
представників відповідача, саме з цієї
дати належить нараховувати пеню за
кожний день прострочення виплати
заборгованості

Представник відділу ДВС Саратського
РУЮ Тарасюк О.П. проти задоволення
позову не заперечувала.

Заслухавши представника позивачки,
заперечення представників
відповідача, свідка ОСОБА_8, вивчивши
надані сторонами письмові докази та
матеріали виконавчого провадження,
суд приходить до висновку про часткове
задоволення позову , з таких підстав.

Рішенням Саратського районного суду
Одеської області від 18 січня 2011 року з
відповідача ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5
стягнуто аліменти в сумі 300 гривень
щомісячно на утримання їхнього сина
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 16
грудня 2010 року і до досягнення дитиною
повноліття. Рішення набрало законної
сили 29 січня 2011 року і 02 лютого 2011 року
Саратським районним судом видано
виконавчий лист (а.с.59).

Як видно, з виконавчого провадження ВП
№ 2563382, постановою державного
виконавця від 28 березня 2011 року за
заявою позивачки було відкрито
виконавче провадження і копія
постанови надіслана відповідачу
(а.с.60-62). 06 травня 2011 року відповідача
було попереджено про кримінальну
відповідальність за ст.164 КК України
(злісне ухилення від сплати аліментів
на утримання дітей) (а.с.63).

Після реєстрації шлюбу 18 квітня 2012
року з ОСОБА_10, ОСОБА_5 обрала прізвище
свого чоловіка - ОСОБА_5, що
підтверджено свідоцтвом про шлюб (
а.с.18).

Відповідач належним чином не
виконував рішення суду та не
перераховував позивачці щомісячно
аліменти на утримання дитини, у зв'язку
з чим вона звернулась до відділу
державної виконавчої служби
Саратського районного управління
юстиції Одеської області за
проведенням розрахунку
заборгованості. 11 листопада 2013 року
державним виконавцем було проведено
розрахунок та встановлений розмір
заборгованості за аліментами боржника
ОСОБА_6 станом на 30 листопада 2013 року -
1350 гривен (а.с. 64).

06 грудня 2013 року під час знаходження
справи в провадженні суду відповідач
виплатив позивачці заборгованість за
аліментами у повному обсязі. 11 грудня
2013 року державним виконавцем був
проведений новий розрахунок
заборгованості, згідно якого станом на
31 грудня 2013 року заборгованість за
аліментами у боржника ОСОБА_6 відсутня
(а.с. 25-26, 66).

Відповідно до ч. 4 ст. 195 Сімейного
кодексу України розмір заборгованості
за аліментами обчислюється державним
виконавцем, а у разі спору - судом.

Статтею 196 Сімейного кодексу України
встановлено, що при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення. Розмір неустойки може
бути зменшений судом з урахуванням
матеріального та сімейного стану
платника аліментів.

Пунктом 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів" від 15.05.2006 року № 3
роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів.

Відповідно до ст. 191 СК України
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову. Згідно статті 14 ЦПК України
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.
Невиконання судового рішення є
підставою для відповідальності,
встановленої законом.

У зв'язку з чим, право одержувача
аліментів на стягнення неустойки
(пені), передбачене ст. 196 СК України, у
випадках несвоєчасної виплати
присуджених за рішенням суду аліментів
виникає з часу набрання рішенням
законної сили і не пов'язується з
дотриманням державним виконавцем норм
Закону України «Про виконавче
провадження» щодо повідомлення
належним чином державним виконавцем
відповідача про суму заборгованості та
про строк її погашення. Тому суд вважає
необґрунтованими твердження
представників відповідача про те, що
пеню за кожний день прострочення
виплати заборгованості за аліментами
належить нараховувати з дня
встановлення державним виконавцем
конкретного строку погашення
заборгованості.

Суд також не приймає до уваги доводи
представників відповідача про те, що
заборгованість утворилась за
незалежних від відповідача причин,
оскільки він не має постійної
оплачуваної роботи, перебивається
тимчасовими заробітками; на його
утриманні знаходиться його нова
дружина та двоє її дітей від першого
шлюбу. Відповідач знав про винесення
рішення про стягнення з нього
аліментів, і про обов'язок сплачувати
аліменти щомісячно. Судом не
встановлено обставин, які б свідчили
про те, що заборгованість утворилася з
незалежних від відповідача причин. Як
вбачається з розрахунку
заборгованості, відповідач сплачував
аліменти нерегулярно і не в повному
обсязі, а починаючи з квітня 2013 року не
сплачував аліменти взагалі.

У зв'язку з чим, відповідно до ст.196 СК
України, позивачка має право на
стягнення з відповідача неустойки
(пені) у розмірі одного відсотка від
суми несплачених аліментів за кожен
день прострочення, починаючи з дня
набрання рішенням суду законної сили -
з 29 січня 2011 року.

Розраховуючи розмір пені суд виходить
з того, що аліменти призначаються та
виплачуються (стягуються) щомісяця,
тому пеня нараховується не на всю суму
заборгованості, а її нарахування
обмежується лише сумою несплачених
аліментів за той місяць, в якому не
проводилось стягнення аліментів. Сума
заборгованості зі сплати аліментів за
попередні місяці не додається до суми
заборгованості за наступні місяці, а
кількість днів прострочення
обчислюється виходячи з того, скільки
днів прострочено до фактичної сплати
певної суми заборгованості.

Суд не погоджується з розрахунком,
наданим представником позивачки в
тій частині, що пеню належить
нараховувати, починаючи з березня 2011
року, тому що з розрахунку державного
виконавця вбачається, що за грудень 2010
року відповідач повинен був сплатити
150 гривень, а сплатив 600 гривень і на
протязі 2011 року відповідач сплачував
аліменти наперед за 2-3 місяці.

Таким чином, суд розраховує неустойку,
починаючи з дня набрання законної сили
рішення суду про стягнення аліментів -
з 29 січня 2010 року і по день фактичного
погашення заборгованості за
відповідний місяць :

за лютий 2012 р. з 01.02.2012 р. по 20.04.2012 р. - 300
грн.: 100 х 1% х 80 днів = 240 грн.

за березень 2012 р. з 01.03.2012 р. по 20.04.2012 р.-300
грн.: 100 х 1% х 51 день =153 грн.

за липень 2012 р. з 01.07.2012 р. по 17. 08. 2012 р. - 300
грн: 100. х 1% х 48 днів = 144 грн.

за жовтень 2012 р. з 01.10.2012 р.по 15.01.2013 р. - 300
грн.: 100 х 1% х 107 днів = 321 грн.

за листопад 2012 р. з 01.11.2012 р. по 15.01.2013 р.-300
грн.:100х1%х 76 днів=228 грн.

за грудень 2012 р. з 01.12.2012 .по 12.03.2013 р.-300
грн.:100х1%х 102 дні=306 грн.

за січень 2013 р. з 01.01.2013 р. по 12.03.2013 р. - 300
грн.:100х1%х 71 день= 213 грн.

за лютий 2013 р. з 01.02.2013 р. по 12.03.2013 р. - 300
грн.:100х1%х 40 днів = 120 грн.

березень 2013 року з 01.03.2013 р. по 08.11.2013 р.-300
грн.:100х1%х 253 дні = 759 грн.

за квітень 2013 р. з 01.04.2013 р. по 08.11.2013 р. - 300
грн.:100х1%х 222 дні = 666 грн.

за травень 2013 р. з 01.05.2013 р. по 08.11.2013 р.-300
грн.:100х1%х 192 дні = 576 грн.

за червень 2013 р. з 01.06.2013 р. по 08.11.2013 р.300
грн.:100х1%х 161 день = 483 грн.

за липень 2013 р. з 01.07.2013 р. по 06.12.2013 р 300
грн..100х1%х 159 днів = 477 грн.

за серпень 2013 р. з 01.08.2013 р. по 06.12.2013 р.300
грн..100х1%х 128 днів = 384 грн.

за вересень 2013 р.з 01.09.2013 р. по 06.12.2013 р. 300
грн.х100х1%х 97 днів = 291 грн.

за жовтень 2013 р. з 01.10.2013 р. по 06.12.2013 р.300
грн.х100х1%х 67 днів = 201грн.

за листопад 2013 р. з 01.11.2013р.по 06.12.2013 р. 300
грн.х100х1%х 36 днів = 108 грн.

Таким чином, загальна сума неустойки
за прострочення відповідачем сплати
аліментів на користь позивачки на
утримання їхньої дитини складає 5670
гривень.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог
і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Згідно
заяви про уточнення позовних вимог
від 23 січня 2013 року, представник
позивачки просить стягнути з
відповідача неустойку за прострочення
сплати аліментів у сумі 3939 гривень.
Тому суд розглядає даний цивільний
позов в межах заявлених
представником позивачки вимог.

Відповідно до ч.2 ст. 196 СК України
розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Відповідач постійної роботи не має,
щоб погасити заборгованість за
аліментами він позичив гроші (а.с.31); на
його утриманні знаходяться двоє
дітей його нової дружини від першого
шлюбу: неповнолітній ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3,
яка є повнолітньою, але навчається на 1
курсі фізичного факультету Одеського
національного університету
ім.І.І.Мечнікова за денною формою
навчання ( а.с.51-55). Заборгованість
батька цих дітей - ОСОБА_10 по сплаті
аліментів на їх утримання станом на 10
грудня 2013 року складала 15187 гривень
(а.с.49). Дані обставини підтвердила
також свідок ОСОБА_8

Враховуючи матеріальний та сімейний
стан відповідача, суд вважає за
можливе відповідно до ч.2 ст. 196 СК
України зменшити розмір неустойки до 2
000 гривень.

Таким чином, з відповідача на користь
позивачки належить стягнути
неустойку за прострочення сплати
аліментів в сумі 2000 гривень. В решті
позову належить відмовити.

На підставі ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивачки слід
також стягнути документально
підтверджені витрати на оплату
юридичної допомоги - 600 гривень та на
оплату судового збору в сумі двісті 229,40
гривень.

Загальна сума судових витрат, що
підлягає стягненню на користь
позивачки складає 829 гривень 40 копійок
(600 грн.+229,40 грн.)

Керуючись ст.ст.3-8, 10, 11, ч.1, 2 ст.209,
ст.ст.212-215 ЦПК України, ст.196 СК України,
суд

В И Р
І Ш И В:

Позов задовольнити частково. Стягнути
з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця і
жителя АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_3, виданий
11 жовтня 2002 року Саратським РВ УМВС
України в Одеській області 11 жовтня 2002
року ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на
користь ОСОБА_5 неустойку за
прострочення сплати аліментів у сумі
дві тисячі гривень.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5
судові витрати в загальній сумі
вісімсот двадцять дев'ять гривень 40
копійок.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
через Саратський районний суд Одеської
області шляхом подання апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особами. які не
були присутніми під час проголошення
рішення - протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя
А. І. Бучацька