АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1093/14 Справа №2-3495/11
й інстанції - Бібік М.М.
Доповідач - Каратаєва Л.О
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року
Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Козлова С.П.,
Прозорової М.Л.

при секретарі - Кочержинській А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 05 грудня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
треті особи - приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
Комунальне підприємство
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації»
Дніпропетровської обласної ради, про
визнання заповіту недійсним,-

в с т а н о в и л а:

05 грудня 2013 року Бабушкінським
районним судом м. Дніпропетровська
ухвалено рішення, яким задоволено
позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті
особи - Приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, КП
«ДМБТІ» Дніпропетровської обласної
ради про визнання заповіту недійсним.

Визнано недійсним заповіт від
05 березня 2010 року посвідчений
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрований в реєстрі за № 224, від
імені ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім'я
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вирішено питання
щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним
рішенням суду, ОСОБА_4 подала
апеляційну скаргу.

В скарзі апелянт просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити
з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивач звернувся до суду з
позовом про визнання заповіту
недійсним, в обгрунтування якого
посилається на те, що він мешкав однією
сім'єю з ОСОБА_7 з 2004 р. ІНФОРМАЦІЯ_3 р.
ОСОБА_7 померла. Останні роки свого
життя ОСОБА_7 хворіла на рак шлунку та
приймала ліки, які впливали на її
розумову діяльність та психічний стан
та на здатність усвідомлювати значення
своїх дій. В цей період ОСОБА_7, під
впливом ОСОБА_8, яка здійснювала догляд
на нею, склала заповіт на ОСОБА_4, в
якому розпорядилася майном, що є їх
спільною власністю. Вважає заповіт
недійсним, через те, що він був
складений людиною, яка не
усвідомлювала значення своїх дій.

Суд першої інстанції, встановивши
обставини справи та правовідносини, що
склалися між сторонами, правильно
застосував до них норми матеріального
права та ухвалив обґрунтоване рішення
про задоволення позовних вимог.

Рішення суду відповідає ст.. 30 ЦК,
відповідно до якої цивільну
дієздатність має фізична особа, яка
усвідомлює значення своїх дій та може
керувати ними.

Статтею 202 ЦК визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Згідно до ст.203 особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Підставою недійсності правочину
є недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу (ст.215 ЦК).

Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Таким чином, лише за таких умов,
коли фізична особа, яка є дієздатною у
момент вчинення правочину, перебувала
у такому стані, що не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, суд може визнати такий
правочин недійсним.

Мається на увазі про тимчасовий
стан, при якому особа внаслідок
функціональних розладів психіки,
порушення фізіологічних процесів в
організмі або інших хворобливих явищ
не може розуміти значення своїх дій або
керувати ними, тому правочин, укладений
в такому стані, не відображає
справжньої волі особи щодо
встановлення, припинення тощо
цивільних прав і обов'язків.

Відповідно правове значення для
визнання угоди недійсною має бути
неспроможність через нервове
потрясіння, фізичну травму, глибоке
алкогольне або наркотичне сп'яніння,
тощо, дієздатного громадянина розуміти
значення своїх дій або керувати ним
саме в момент укладення угоди.

Відповідно до ст..1216 ЦК
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом (ст.1217 ЦК). Спадкоємці за
законом одержують право на спадкування
почергово. Кожна наступна черга
спадкоємців за законом одержує право
на спадкування у разі відсутності
спадкоємців попередньої черги,
усунення їх від права на спадкування,
неприйняття ними спадщини або відмови
від її прийняття, крім випадків,
встановлених ст. 1259 цього Кодексу (ст.1258
ЦК).

Також висновки суду ґрунтуються
на доказах, наявних в матеріалах
справи, а саме акту № 854 від 10.09.2012 р.
додаткової посмертної комісійної
судово-психіатричної експертизи,
відповідно до якого у період складання
заповіту 05.03.2010 р. ОСОБА_7 страждала
психічним розладом, що впливало на її
здатність у зазначений період часу
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними (т.1, а.с.200-207); акту № 572 від
25.09.2013 р. додаткової комплексної
посмертної судово-психіатричної
експертизи, відповідно до якого ОСОБА_7
на момент складання і підписання
заповіту 05 березня 2010 р., хронічними
психічними захворюваннями не
страждала, а виявляла психічний розлад
у вигляді помірно - вираженого
астенічного синдрому та обмежено могла
розуміти значення своїх дій та
керувати ними (т.2 а.с.14-30).

Суд надав оцінку вказаним
доказам. Відповідно до ст.. 212 ЦПК оцінка
доказів є виключним правом суду, їх
переоцінка є неприпустимою.

Відповідно до ст..ст. 10, 60 ЦПК кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається в
обгрунтування вимог або їх
заперечення.

Відповідачкою а ні в суді першої
інстанції, а ні в апеляційній скарзі не
наведено жодних доказів на
спростування висновків суду першої
інстанції та доказів, наданих
позивачем. Доводи апеляції зводяться
до незгоди з висновками суду першої
інстанції по оцінки доказів та не
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення суду першої
інстанції, відповідно до вимог ст.. 309
ЦПК.

На підставі викладеного. Колегія
суддів дійшла висновку про
відповідність рішення ст.ст. 213, 214 ЦПК
та залишення його без змін і відхилення
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
відхилити.

Рішення Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
05 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
з моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді