АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/9470/14
Головуючий 1 інст. - Полєхін А.Ю.
Справа №635/5064/14-ц
Категорія : право власності
Доповідач - Черкасов
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Черкасова В.В.

суддів - Кукліної Н.О.,
Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою прокурора
Харківського району Харківської
області

на рішення Харківського районного суду
Харківської області від 20 червня 2014
року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до Мереф'янської міської ради
Харківського району Харківської
області про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Мереф'янської міської
ради Харківського району Харківської
області про визнання права власності.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1
вказувала, що в 2013 році нею було
здійснено будівництво нежитлових
будівель літ. ««Б-1»» та літ. ««В-2»» по
АДРЕСА_1, в результаті чого збудовано
виробничий будинок - цех
металоконструкцій літ. ««Б-1»» площею
849,5 кв.м. та виробничий будинок літ.
««В-2»», площею 170,4 кв.м. Після
завершення будівництва за власний
рахунок вона виготовила технічний
висновок спеціалізованої проектної
організації щодо відповідності стану
будівельних конструкцій виробничого
будинку та цеху металоконструкцій по
АДРЕСА_1, згідно якого нежитлові
будівлі відповідають умовам міцності
на стійкості, знаходяться в
задовільному технічному стані та
придатні для подальшої експлуатації.
Вважає, що здійснене будівництво не
порушує права інших осіб.

Тому, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею
право власності на виробничий будинок -
цех металоконструкцій літ. ««Б-1»»
площею 849,5 кв.м. та виробничий будинок
літ. ««В-2»», площею 170,4 кв.м.,
розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 20 червня 2014
року позовні вимоги задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на
виробничий будинок - цех
металоконструкцій літ. ««Б-1»» площею
849,5 кв.м. та виробничий будинок літ.
««В-2»», площею 170,4 кв.м., розташовані за
адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі прокурор
Харківської області ставить питання
про скасування рішення суду першої
інстанції з ухваленням нового рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити.

В обгрунтуання доводів апеляційної
скарги заявник посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Позивачка про час та місце розгляду
справи в апеляційному суді
повідомлялася належним чином причин
неявки до суду не надала., звернулася до
суду із заявою про відкладення
розглядом справи у зв'язку з
неотриманням апеляційної скарги та
через хворобу.

Однак, як свідчить зворотне поштове
повідомлення 25 грудня 2014 року
представником ОСОБА_1 була отримана
повістка з апеляційною скаргою за
місцем проживання позивачки. Крім того
ОСОБА_1 не надано до суду апеляційної
інстанції підтверджуючих документів
стосовно її хвороби

Неявка позивачки, належно
повідомлених про час та місце розгляду
справи відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України не перешкоджає розгляду справи
судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи, заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
приймали участь у справі, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
районного суду у відповідності до ст. 303
ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, знаходить
апеляційну скаргу підлягаючою
задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути визнано за рішенням суду за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку під уже
збудоване нерухоме майно.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погодитись не
може.

Відповідно до ст. 331 ЦК України
встановлено, що право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації. До
завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Згідно вимог ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту,або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього. Право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за
рішенням суду визнане за особою, яка
здійснила самочинне будівництво на
земельній ділянці, що не була їй
відведена для цієї мети, за умови
надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно.

Судом встановлено та підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами,
що ОСОБА_1 здійснила самочинне
будівництво нежитлових будівель літ.
««Б-1»» та літ. ««В-2»» по АДРЕСА_1, в
результаті чого збудовано виробничий
будинок - цех металоконструкцій літ.
««Б-1»» площею 849,5 кв.м. та виробничий
будинок літ. ««В-2»», площею 170,4 кв.м.
(а.с.7-12).

Згідно технічного висновку ТОВ
««Харківреконструкція»», як
спеціалізованої проектної
організації, щодо відповідності стану
будівельних конструкцій виробничого
будинку та цеху металоконструкцій по
АДРЕСА_1, нежитлові будівлі
відповідають умовам міцності на
стійкості, знаходяться в задовільному
технічному стані та придатні для
подальшої експлуатації (а.с.27-38).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Даною нормою законодавець встановив
презумпцію правомірності набуття
особою права власності на майно. Отже, у
справах про оспорення правомірності
набуття стороною такого права саме на
позивача покладається обов'язок з
доведення цієї обставини.

Задовольняючи позовні вимоги про
визнання права власності на нерухоме
майно суд першої інстанції не врахував
порядок оформлення права власності на
нерухоме майно.

Як передбачено статтею 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності

Тобто, за змістом зазначених норм
вбачається, що порушення права чи
законного інтересу або спір щодо них
повинні існувати на момент звернення
до суду.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, з боку відповідача відсутнє
порушення прав позивача.

З поданої позовної заяви вбачається, що
між сторонами фактично не існувало
спору про право власності на спірні
нежитлові приміщення.

Крім того, позивачем не надано суду
доказів правомірного користування
земельною ділянкою, на якій
розташовано нежитлові будівлі.

Судом не наведено будь-яких
матеріально-правових норм на
підтвердження висновку про визнання за
позивачем права власності на спірне
майно та не встановлено за допомогою
належних засобів доказування чи
прийняті вони в експлуатацію державною
технічною комісією, тощо.

Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу
України, землі, які належать на праві
власності територіальним громадам сіл,
селищ, міст, є комунальною власністю. У
комунальній власності перебуває уся
земля в межах населених пунктів, крім
земель приватної та державної
власності, а також земельні ділянки за
її межами, на яких розташовані об'єкти
комунальної власності.

Статтею 12 ЗК України встановлено, що до
повноважень, зокрема міських рад на
території міст, належить розпорядження
землями територіальних громад,
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб, а також
надання земельних ділянок у
користування із земель комунальної
власності.

Згідно ст. 116 ЗК України, громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рушенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень. Набуття права на
землю громадянами та юридичними
особами здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем не оформлено
землекористування земельної ділянки
на котрій розташовано об'єкти
нерухомості у встановленому законом
порядку, та не надано відповідних
рішень державних органів про
відведення земельної ділянки для
будівництва спірних обєктів
нерухомості.

Судовий захист порушеного права
позивача може бути здійснений лише в
разі звернення з позовом до особи, яка
це право порушує, не визнає або оспорює;
тобто саме особа, що порушує право, яке
підлягає захисту, має бути
відповідачем у такій справі; і
задоволенню підлягає лише той позов, що
заявлений до особи, яка порушує
відповідне право.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України
передбачено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності,
згідно з яким кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, а суд розглядає справу
в межах заявлених вимог і вирішує
справу на підставі наданих доказів.

Надані позивачем до суду першої
інстанції документи не є підставою для
виникнення права власності у позивача.

Доводи апеляційної скарги
підтверджуються матеріалами справи та
вимогами чинного законодавства.

За таких обставин судова колегія
відповідно до вимог ст.. 309 ЦПК України
вважає за необхідне рішення суду
першої інстанції скасувати і в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Керуючись ст. ст. 303 304, п.2ч.1ст.307, ст.309,
313,314,316,317,319,324 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора
Харківського району Харківської
області - задовольнити.

Рішення Харківського районного суду
Харківської області від 20 червня 2014
року - скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до Мереф'янської міської
ради Харківського району Харківської
області про визнання права власності.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: