Справа №345/319/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2014 р.
м. Калуш

Калуський міськрайонний суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді
Онушканича В.В.

секретаря Танчук М.С.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору
купівлі-продажу квартири дійсним та
визнання права власності на квартиру, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду і, після
уточнення позовних вимог, просить
визнати договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений між нею та
відповідачем, дійсним та визнати права
власності на зазначену квартиру.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30
грудня 2011 року між нею та відповідачем
по справі було укладено Попередній
Договір про купівлю-продаж нерухомого
майна, а саме квартири АДРЕСА_1. Даний
Договір був укладений в письмовій
формі та нотаріально посвідчений
відповідно до вимог чинного
законодавства України.

Згідно з п. 1 укладеного між сторонами
Попереднього договору, відповідач
зобов'язується у строк не пізніше 01
лютого 2012 року передати у власність
(продати) позивачу з одночасним
укладенням Договору купівлі - продажу
квартиру АДРЕСА_1 у порядку та на
умовах, передбачених цим договором. У
відповідності до умов договору сторони
досягли згоди зі всіх істотних умов. На
підтвердження дійсних намірів про
наступне укладення основного договору
позивач передала, а відповідач отримав
гроші в сумі 169 323, 00 грн., що за
домовленістю між сторонами є
еквівалентом суми 21 000,00 доларів США.

Станом на момент звернення до суду
позивачем було повністю здійснено
розрахунок з відповідачем в термін,
визначений умовами даного договору, що
підтверджується розпискою про
отримання коштів. Проте, відповідач,
всупереч умовам укладеного
попереднього договору, маючи всі
необхідні правовстановлюючі
документи, як власник житла, фактично
передавши позивачу у володіння та
користування нерухоме майно
ухиляється від нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу
як основного договору щодо нерухомого
майна, чим порушує зазначений вище п. 1
Договору, що робить неможливим
проведення державної реєстрації
договору в реєстраційній службі, і є
перешкодою в оформленні права
власності на нерухоме майно.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримала з підстав, наведених в
самому позові, і просить його
задоволити. Додатково суду пояснила, що
на даний час, після фактичного повного
розрахунку між сторонами, відповідач
передав, а вона отримала ключі від
придбаної квартири та фактично
вступила у повне володіння та
користування житлом та використовує
його на власний розсуд за цільовим
призначенням. Окрім того, відповідач
передав їй всю документацію, що
стосується квартири. Проте, відповідач
безпідставно не виконує покладені на
нього зобов'язання щодо нотаріального
посвідчення договору купівлі - продажу.
Разом з тим, позивач визнала, шляхом
звернення до суду з даним позовом вона
бажає зекономити кошти, оскільки
процедура нотаріального посвідчення
договору купівлі-продажу є значно
дорожчою.

Представник відповідача не заперечив
щодо задоволення позову враховуючи, що
відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.
Оскільки, між сторонами на підставі
укладеного нотаріально посвідченого
попереднього Договору про
купівлю-продаж квартири було досягнуто
згоди щодо всіх істотних умов договору,
фактично виконані умови Договору щодо
передачі у власність житлового
приміщення та повний розрахунок за
його вартість, то договір
купівлі-продажу слід визнати дійсним.
Водночас представник відповідача
визнав, що жодних реальних перешкод для
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу немає, окрім як
небажання його довірителя нести
витрати, пов'язані з укладенням
договору.

Вислухавши пояснення позивача та
представника відповідача, на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які посилались сторони, як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, оцінивши їх
належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин,
та правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин, суд
дійшов до висновків про необхідність
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог виходячи із наступного.

Судом встановлено, що договір
купівлі-продажу квартири за адресою
АДРЕСА_1 який було укладено між
позивачем та відповідачем (а.с. 10-11) не
було посвідчено нотаріально.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо
сторони домовилися щодо істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання умов договору,
але одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України договір,
який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації, з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Відповідно до ст.210 ЦК України правочин,
що підлягає державній реєстрації є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

На думку суду позивач помилково
посилається на вимоги ст. 220 ЦК України,
оскільки ця норма закону не може бути
застосована до правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації.

Мотивуючи свою відмову у задоволенні
позову суд бере до уваги Постанову
Пленуму Верховного суду України № 9
«Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними» від 06
листопада 2009 року, відповідно до п. 14
якої, вирішуючи спір про визнання
правочину, який підлягає нотаріальному
посвідченню, дійсним, судам необхідно
врахувати, що норма частини другої ст.
220 ЦК України не застосовується щодо
правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до ст. 210 та
ст. 640 ЦК України пов'язується з
державною реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін.

Окрім того, суд звертає увагу, що
договір купівлі-продажу, який
підтверджує право власності
відповідача на квартиру по АДРЕСА_1 не
наданий суду. Витяг з Державного
реєстру правочинів, який долучений до
матеріалів справи, сформований станом
на 30.12.2005 року (а.с.7). Тобто, суду не
надано доказів на підтвердження факту
належності відповідачу на час розгляду
справи спірної квартири на праві
власності. Також до матеріалів справи
не долучено витягу з Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна про відсутність обтяження на
квартиру по АДРЕСА_1

Крім того, договір купівлі-продажу
квартири не відповідає загальним
вимогам, так як не містить дати його
укладення та підписання. Також
сторонами, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК
України, не надано суду акту
прийому-передачі квартири на
підтвердження факту виконання умов
договору купівлі-продажу.

Судом встановлено, що можливість
нотаріального посвідчення договору
сторонами не втрачена, і що за явки
відповідача до нотаріуса будь-яких
перешкод для укладання договору
купівлі-продажу квартири і його
нотаріального посвідчення не існує.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вимоги позивача є необґрунтованими,
обставини, викладені в позовній заяві,
не знайшли свого підтвердження в ході
розгляду справи, а тому, оцінюючи
зібрані у справі докази, суд вважає, що
позов не підлягає задоволенню.

На підставі ст. ст. 1-5, 8, 10, 11, 26, 27, 30, 60, 109,
118, 119, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про визнання договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 дійсним та визнання
права власності на квартиру -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Івано-Франківської
області шляхом подачі апеляційної
скарги через Калуський міськрайонний
суд Івано-Франківської області
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особами, які не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення, у
цей же строк з дня отримання копії
рішення.

Головуючий: