Справа № 296/190/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2014 р.

м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира
в складі:

Головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участю секретаря Галіцької А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Житомира
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в
якому зазначив, що 18 липня 1992 року
Відділом реєстрації актів цивільного
стану Житомирського міського
управління юстиції було зареєстровано
між ним та ОСОБА_2 шлюб (актовий запис №
1140), від якого вони мають неповнолітню
дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Позивач просить суд розірвати вказаний
шлюб і в обґрунтування своїх позовних
вимог зазначає, що вони з відповідачем
мають різні характери, погляди на життя
та сімейні відносини. Це призвело до
того, що вони тривалий час як родина не
проживають, не ведуть спільного
господарства та не підтримують
подружніх стосунків. На думку позивача,
сім»я розпалася остаточно та
примирення є неможливим.

В судове засідання позивач не з'явився,
надіславши заяву про розгляд справи за
його відсутності, в якій зазначив, що
підтримує позовні вимоги повністю.

Відповідач до суду не з"явилася,
надавши заяву про розгляд справи за її
відсутності, в якій зазначила, що
позовні вимоги визнає повністю.

За таких обставин суд має можливість
ухвалити рішення на підставі наявних у
справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають до задоволення
виходячи з наступного.

Встановлено, що сторони не проживають
разом як родина, не підтримують
подружніх стосунків та не ведуть
спільного господарства, на протязі
тривалого часу подружжю не вдалося
відновити сімейні стосунки, а тому суд
приходить до висновку, що причини, які
спонукають позивача наполягати на
розірванні шлюбу, є обґрунтованими,
сім»я розпалася остаточно і її
збереження є неможливим.

Враховуючи викладене і відповідно до
вимог ч. 2 ст. 112 СК України, суд дійшов
висновку, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу є
неможливим, тому постановляє рішення
про розірвання шлюбу між сторонами.

Також, зі змісту копії свідоцтва про
народження (а. с. 11) вбачається, що
сторони є батьками ОСОБА_3 і враховуючи
її інтереси, суд залишає дитину на
подальше проживання з матір»ю, що,
відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 СК
України, не впливає на обсяг прав
батьків і не звільняє від обов'язків
щодо малолітньої.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 109, 110, 112, 141 СК України, ст.ст. 3, 10, 60,
208, 209, 212, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Зареєстрований 18 липня 1992 року
Відділом реєстрації актів цивільного
стану Житомирського міського
управління юстиції шлюб між ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
актовий запис № 1140 - розірвати.

Неповнолітню дочку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити на проживання з
матір»ю ОСОБА_2.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається Апеляційному суду
Житомирської області через
Корольовський районний суд м. Житомира
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
О. П. Сингаївський