Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/655/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

Головуючого судді -
Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М.,
Шумської Н.Л.

при секретарі:
Олексів О.А.

за участю:
представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Галицького районного суду м.Львова від
04 листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»,
третя особа ОСОБА_6 про визнання
недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», третя
особа ОСОБА_6, в якому просить визнати
недійсним кредитний договір
№014/08-3/3775/МК в редакції від 28.09.2011 року,
укладений між ОСОБА_3 та ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» з моменту його
укладення. В обґрунтування позову
покликається на те, що 18.06.2008 року між
ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було
укладено кредитний договір, згідно
умов якого ОСОБА_3 отримав кредит у сумі
520 000 гривень, строком на 84 місяці зі
сплатою 22,75% річних до 17 червня 2015 року.
Згідно п.2.1 договору, кредитні кошти
призначені для використання на
споживчі потреби. В подальшому
укладались додаткові угоди про зміну
розміру процентної ставки та
встановлення пільгової процентної
ставки на період з 01.08.2011 року по 29.02.2012
року. Вважає, що вказаний договір
споживчого кредиту підлягає визнанню
недійсним, оскільки такий порушує
права позивача, передбачені Законом
України «Про захист прав споживачів», а
також вважає, що оспорюваний договір
містить істотний дисбаланс договірних
прав та обовязків, що обмежує права
позивача. Просить позов задоволити.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 04 листопада 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Дане рішення оскаржив представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подавши апеляційну
скаргу, у якій зазначає, що оспорюваний
договір порушує вимоги ст. 626 та ч.2 ст. 627
ЦК України, оскільки передбачає
наявність прав тільки у відповідача,
мінімізуючи їх для позивача і навпаки,
договором встановлено
відповідальність за невиконання умов
договору тільки для позивача, при
відсутності відповідальності за
порушення (невиконання) умов договору з
боку відповідача, що є несправедливим,
у тому числі в розумінні Закону України
«Про захист прав споживачів», адже
порушує права позивача, а тому
зазначений договір підлягає визнанню
недійсним.

Просить рішення Галицького районного
суду м. Львова від 04 листопада 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов ОСОБА_3 задоволити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явився, хоча про розгляд
справи був повідомлений належним
чином, про що свідчить повідомлення про
вручення поштового відправлення (а.с.
98), про причини неявки суд не
повідомлено та з клопотанням про
відкладення розгляду справи не
звертався, тому розгляд справи
відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України
здійснюється колегією суддів за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника ОСОБА_2, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги та заявлених вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому кожна із сторін
зобов'язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, а обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що 18.06.2008 року між
ОСОБА_3 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»,
правонаступником всіх прав та
обов'язків якого є ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль», було укладено кредитний
договір №014/08-3/3775/МК, згідно умов якого
ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 520 000
гривень, строком на 84 місяці зі сплатою
22,75% річних до 17 червня 2015 року. В
подальшому укладались додаткові угоди
про зміну розміру процентної ставки та
встановлення пільгової процентної
ставки на період з 01.08.2011 року по 29.02.2012
року (а.с.8-14).

Матеріалами справи встановлено, що
згідно анкети-заяви ОСОБА_3 на
отримання кредиту, мета отримання
кредиту є розвиток бізнесу (а.с. 27).

Згідно п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до ст. 1054
Цивільного кодексу України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення закону щодо
договору позики, якщо інше не випливає
із суті кредитного договору.

У відповідності ч.1
ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та
порядок їх сплати за договором
визначаються в договорі залежно від
кредитного ризику, наданого
забезпечення, попиту і пропозицій, які
склалися на кредитному ринку, строку
користування кредитом, розміру
облікової ставки та інших факторів.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про
захист прав споживачів» договір про
надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» №5 від 30.03.2012р. при
вирішенні спорів про визнання
кредитного договору недійсним суди
мають враховувати вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052,
1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про
захист прав споживачів".

Згідно п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» наявність
умислу в діях відповідача, істотність
значення обставин, щодо яких особу
введено в оману, і сам факт обману
повинна довести особа, яка діяла під
впливом обману

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_3 суд першої інстанції прийшов до
обгрунтованого висновку про те, що
наданий позивачу кредит, є споживчим
кредитом, оскільки метою отримання є
розвиток бізнесу. Окрім того, права
його при укладенні та виконанні
договірних зобов'язань не порушені та
оспорюваний кредитний договір
укладено відповідно до вимог
законодавства України.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком районного суду, оскільки
такий є обґрунтованим та відповідає
матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення колегія суддів не
вбачає.

Рішення суду першої інстанції ухвалене
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права у відповідності
до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 04 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Струс Л.Б.

Судді Шандра М.М.

Шумська Н.Л