Справа № 438/809/13
Головуючий у 1 інстанції: Посисень
Провадження № 22-ц/783/387/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

Головуючого судді:
Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М.,
Монастирецького Д.І.

при секретарі:
Івановій О.О.

за участю:
представника ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Львові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Бориславського
міського суду Львівської області від 01
жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5,
відділ державної виконавчої служби
Бориславського міського управління
юстиції Львівської області, Комунальне
підприємство Львівської обласної ради
«Дрогобицьке міжміське бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
про виселення з квартири, стягнення в
порядку регресу оплачених боргів за
житлово-комунальні послуги та
компенсацію матеріальних збитків і
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулась із даним позовом до
ОСОБА_3 Позовні вимоги обгрунтовує тим,
що не дивлячись на припинення права
власності на квартирну частку згідно
ухвали Бориславського міського суду
від 13.12.2006р. на втрату права на
користування житлом за рішенням
Бориславського міського суду від
25.01.2010р. у справі №2-70/2010 та зняття з
реєстрації місця проживання за
рішенням суду (15.06.2010р.), він самовільно
й протиправно користується АДРЕСА_1,
зокрема для тримання і зберігання
старого квартирного та іншого свого
майна, не допускаючи власників до
квартири, при цьому не оплачуючи
житлово-комунальні послуги, які
надаються в квартирі і якими він
користувався як споживач. Також
позивач вказує, що ОСОБА_3 своїми діями
заподіяв матеріальну шкоду у розмірі 19
тис. грн та моральну шкоду у розмірі 6
тис. грн.

Просить з урахуванням уточнень
виселити примусово в судовому порядку
ОСОБА_3 з АДРЕСА_1, стягнути з нього на
користь ОСОБА_4 в порядку регресу
оплачені житлово-комунальні борги за
період з 01.08.2010р. до 01.06.2013р .у сумі 3475, 15
грн. Стягнути з ОСОБА_3 матеріальні
збитки в сумі 19 тис. грн. та моральну
шкоду в сумі 6 тис. грн. і судові витрати
покласти на відповідача.

Рішенням Бориславського міського суду
Львівської області від 01 жовтня 2013 року
в задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_4 подавши
апеляційну скаргу, у якій з урахуванням
доповнення зазначає, що вважає рішення
таким, що не відповідає нормам
матеріального та процесуального права.
Вважає, що воно суперечить фактичним
обставинам справи, у ньому не
застосовані правильно статті і закони,
які мають безпосереднє відношення до
справи і повинні були бути правильно
застосованими, а ті що застосовані не
поширюються на конкретні обставини і
ці порушення призвели до неправильного
вирішення справи. Вказує, що судом не
застосовано ст.116 ЖК України, згідно
якої осіб, які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення. Окрім того,
не застосовано судом ст. 41 Конституції
України, ст. 391 ЦК України та ст. 150 ЖК
України із змінами, які захищають права
власності від порушень і повинні були
бути правильно застосовані при
вирішенні питання про виселення.

Просить скасувати рішення
Бориславського міського суду від 01
жовтня 2013 року та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити її позовні
вимоги.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явилися, хоча про розгляд справи
була повідомлена належним чином, про що
свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення (а.с. 143), про
причини неявки суд не повідомлено та з
клопотанням про відкладення розгляду
справи не зверталась, тому розгляд
справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК
України здійснюється колегією суддів
за відсутності осіб, які беруть участь
у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника ОСОБА_2, ОСОБА_3,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому кожна із сторін
зобов'язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, а обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та третій
особі ОСОБА_5 на праві спільної
часткової власності (позивачу ОСОБА_4 -
3/4, третій особі ОСОБА_5 - 1/4) належить
квартира АДРЕСА_1.

Рішенням Бориславського міського суду
Львівської області від 25.01.2010 року
ОСОБА_3 визнано таким, що втратив право
на користування житловим приміщенням у
спірній квартирі та 15.06.2010 року
відповідач знятий з реєстрації по
квартирі АДРЕСА_1 та в спірній квартирі
не проживає.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

У відповідності до п.17 Постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» №2 від 12.04.1985 року із
відповідними змінами, при вирішенні
справ про виселення на підставі ст.116 ЖК
осіб, які систематично порушують
правила співжиття і роблять неможливим
для інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід виходити з
того, що при триваючій антигромадській
поведінці виселення винного може
статися і при повторному порушенні,
якщо раніше вжиті заходи попередження
або громадського впливу не дали
позитивних результатів. Маються на
увазі, зокрема, заходи попередження, що
застосовуються судами, прокурорами,
органами внутрішніх справ,
адміністративними комісіями
виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача (незалежно від прямих
вказівок з приводу можливого
виселення).

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_4 суд першої інстанції прийшов до
висновку про те, що позовні вимоги щодо
виселення ОСОБА_3 з підстав
передбачених ст. 116 ЖК України не
підлягають до задоволення та позовні
вимоги про стягнення з відповідача в
порядку регресу оплачені
житлово-комунальні борги за період з
01.08.2010 року до 01.06.2013 року у сумі 3475 грн. 15
коп. не підлягає до задоволення,
оскільки ОСОБА_3 з 15.06.2010 року знятий з
реєстрації по квартирі АДРЕСА_1 та не
проживає у ній.

Окрім того, відмовляючи в позовних
вимогах щодо стягнення матеріальної та
моральної шкоди районний суд прийшов
до висновку, з яким погоджується
колегія суддів, що доказів щодо
заподіяння моральної шкоди та
матеріальних збитків, позивачем не
наведено.

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком районного суду,
оскільки такий є обгрунтованим та
відповідає обставинам справи, між тим,
представник ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та
відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
Апеляційного суду Львівської області
підтвердили непроживання ОСОБА_3 в
спірній квартирі з 2006 року.

Окрім того, покликання ОСОБА_4 в
апеляційній скарзі, що відповідач
самовільно і без жодних правових
підстав займає спірну квартиру для
зберігання свого майна, спростовується
матеріалами справи, поясненнями сторін
та рішенням Бориславського міського
суду Львівської області від 25 січня 2010
року, (яке набрало законної сили
25.05.2010р.), в якому зазначено, що з 13.12.2006 р.
ОСОБА_3 добровільно залишив спірну
квартиру і проживає по АДРЕСА_2.
Зазначеним рішенням визнано ОСОБА_3
таким, що втратив право на користування
житловим приміщенням у квартирі
АДРЕСА_1.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що районний суд повно та
всебічно дослідив та оцінив обставини
у справі, подані сторонами докази та
правильно визначив характер спірних
правовідносин.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і зібраним
по справі доказам, доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують,
а тому підстав для її задоволення
колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись
ст..ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст..ст.308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити

Рішення Бориславського міського суду
Львівської області від 01 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Струс Л.Б.

Судді Шандра М.М.

Монастирецький Д.І.