Справа № 2/489/674/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

26 лютого 2014 року

Ленінський районний суд м. Миколаєва в
складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участі:

відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщені суду цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2013 р. ПАТ КБ "Приват Банк"
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором. Свої вимоги
мотивували тим, що відповідно до
договору від 28.09.2007 р. відповідач
отримав від позивача кредит в розмірі 3
426 грн. 50 коп. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом.

Оскільки ОСОБА_1 взяті на себе
зобов'язання за договором не виконав,
просили стягнути з нього
заборгованість за кредитним договором
станом на 19.09.2013 р. в розмірі 33 226 грн. 52
коп. та судові витрати.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, повідомлявся
судом про розгляд справи належним
чином. Відповідно до заяви просив про
розгляд справи без його участі,
підтримав позовні вимоги та не
заперечував проти заочного розгляду
справи.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав.
Просив суд зменшити розмір нарахованої
позивачем пені, оскільки він перебуває
в тяжкому матеріальному стані в зв'язку
з тим, що отримав тяжку травму та в
зв'язку з цим втратив працездатність,
відтак не має можливості працювати, а
витрачає значні кошти на лікування та
застосувати строк позовної давності до
заявлених вимог.

Вислухавши пояснення відповідача,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

28.09.2007 р. між ЗАТ КБ «Приват-Банк» (в
подальшому назву було змінено на ПАТ КБ
«ПриватБанк») та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір, який складався з
Заяви позичальника від 28.09.2007 р. за №
NKXRRC11730007, Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам «Розстрочка»
(стандарт), згідно якого Банк надав
відповідачу кредит в розмірі 3 426 грн. 50
коп., з виплатою 1 % на місяць на суму
залишку заборгованості за кредитом за
його використання. Крім того,
відповідно до умов Заяви позичальник
ОСОБА_1 зобов'язався сплачувати
комісію за надання фінансового
інструмента.

Даний кредитний договір є строковим.
Як вбачається з Заяви позичальника,
Банк надає позичальнику строковий
кредит на строк 28.09.2007 року по 28.09.2010
року.

Відповідно до частини першої статті 251
ЦК України строком є певний період у
часі, зі спливом якого пов'язана дія
чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами (частина
перша статті 252 ЦК України).

Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Проте відповідно до п. 5.5 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
«Розстрочка» (стандарт) термін
позовної давності встановлено
сторонами тривалістю в 5 років.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно положень ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання) (ст.
610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання
є прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві
визначаються різні поняття як «строк
дії договору», так і «строк (термін)
виконання зобов'язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК
України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи,
сторонами визначено як строк дії
договору, так і строк виконання
зобов'язання - зі щомісячним
здійсненням погашення заборгованості.

Отже, поряд зі встановленням строку
дії договору, сторони встановили і
строки виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору.

Як вбачається з наданого позивачем
розрахунку заборгованості,
прострочена заборгованість за
кредитом виникла у відповідача
починаючи з жовтня 2007 р.

Разом з тим позовна давність - це строк,
у межах якого особа може звернутись до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення) договору, як з
певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення отриманого кредиту
повинно було здійснюватись
відповідачем частинами щомісячно,
початок позовної давності для
стягнення цих платежів обчислюється з
моменту невиконання позичальником
такого зобов'язання.

За таких обставин у позивача виникло
право пред'явити вимогу до відповідача
після настання вищевказаного строку
(починаючи з жовтня 2007 р.).

Проте таку вимогу до відповідача банк
пред'явив лише в жовтні 2013 р. (після
сплину більш ніж п'яти років) шляхом
подачі даного позову до суду.

Відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України, якщо
суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Поте, позивач не робив заяв та
клопотань щодо поважності причин
пропущення позовної давності, а також
не встановлені такі поважні причини
при розгляді справи.

Відповідачем у судовому засіданні
заявлено про застосування строків
позовної давності до позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене суд прийшов
до висновку, що заявлені позивачем
вимоги про стягнення з відповідача
заборгованості за кредитним договором
задоволенню не підлягають через
пропуск строку позовної давності.

На підставі ст. ст. 526, 530, 549, 550, 551, 610, 611,
1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 14,
30, 60, 62, 88, 212-214 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається апеляційному суду
Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя