Справа № 206/5936/14-ц
Провадження № 2/206/1418/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська

у складі:

головуючого судді:
Маштак К.С.

при секретарі:
Віткалові А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Гаражного
кооперативу «Придніпровець», третя
особа: Восьма Дніпропетровська
державна нотаріальна контора про
скасування рішення загальних зборів, -

ВСТАНОВИВ:

09 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська з позовною заявою до
ОСОБА_3 та Гаражного кооперативу
«Придніпровець» про припинення дії,
яка порушує право. В обґрунтування
позову позивач зазначила, що у 1987 році
її батько - ОСОБА_4 вступив у члени
Гаражного кооперативу
«Придніпровець». В 1990 роках її батько
побудував гараж НОМЕР_1 у гаражному
кооперативі. Після чого ним був
сплачений пайовий внесок за гараж у
повному обсязі. 22 грудня 2007 року ОСОБА_4
було складено заповіт, згідно якого все
його майно, де б воно не знаходилось,
всі майнові права та обов'язки, які
належать йому на день посвідчення
заповіту, а також всі майнові права та
обов'язки, які будуть належати йому на
день смерті, заповів ОСОБА_1 Після
смерті батька, її мати, ОСОБА_2
залишилась проживати разом з її
родиною за адресою: АДРЕСА_1. Крім неї у
її матері є ще одна донька від першого
шлюбу, яка проживає окремо. Після
смерті батька мати попросила позивачку
надати у тимчасове користування гараж
другій доньці, тобто сестрі позивачки.
На що вона дала згоду та незабаром вона
дізналась, що її мати сховала від неї
паспорт на гараж. На прохання повернути
ключі від гаражу та паспорт на гараж
вона отримали відмову. Згодом їй стало
відомо, що користувачем гаражу НОМЕР_1 є
ОСОБА_2 після смерті її чоловіка, ОСОБА_4
Позивач, згідно останніх уточнених
позовних вимог просить скасувати
рішення загальних зборів членів
гаражного кооперативу «Придніпровець»
від 09.09.2010 року про передачу у
користування гаражу НОМЕР_1 ОСОБА_2
після смерті її чоловіка, ОСОБА_4 та
стягнути судові витрати з
відповідачів.

Позивач та її представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали,
просили задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
уточненій позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнала, вважала
такими, що не підлягають задоволенню,
посилаючись на обставини викладені в
письмових запереченнях (а.с. 35-36).

Представник відповідача ГК
«Придніпровець» Гусар О.Ф. в судовому
засіданні не заперечував проти
задоволення позову та пояснив, що
головою кооперативу він став у 2011 році,
щодо згаданого рішення прийнятого в 2010
році він пояснити нічого не може,
оскільки в 2010 році відбулась пожежа і
всі документи згоріли, однак йому
відомо, що таке рішення приймалось та
гараж було переоформлено на ОСОБА_2

Вислухавши доводи та пояснення
учасників судового процесу, допитавши
свідків, дослідивши письмові матеріали
справи в їх сукупності, суд вважає, що
позов підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 15 листопада 1974
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6
зареєстровано шлюб, про що зроблено
актовий запис № 224 (а.с. 39, 60).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_1,
батьками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_2
відповідно до свідоцтва про народження
виданого 16 вересня 1975 року (а.с. 61).

19 квітня 1979 року ОСОБА_4 звернувся із
заявою до голови Самарської районної
ради народних депутатів в якій просив
надати дозвіл на виділення ділянки для
будівництва гаражу, оскільки він має
автомобіль запорожець (а.с. 27).

08 жовтня 1979 року голова товариства
заводу ЖБК звернувся з заявою до голови
товариства автолюбителів Самарського
району з проханням виділити ділянку
для будівництва гаражу члену
товариства, працівнику заводу ОСОБА_4
(а.с. 26).

З відповіді на адвокатський запит
вбачається, що ОСОБА_4 вступив у члени
ГК «Придніпровець» у 1987 році. 29 січня 1988
року ним був сплачений до гаражного
кооперативу «Придніпровець» вступний
внесок у розмірі 300 рублів. У 1990 році
ОСОБА_4 повністю вніс пайовий внесок за
гараж у розмірі 470 рублів (а.с. 28).

08 жовтня 1994 року ОСОБА_9 та ОСОБА_1
уклали шлюб про що зроблено
відповідний актовий запис № 467 (а.с. 62).

22 грудня 2007 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
склав заповіт, яким все своє майно, де б
воно не знаходилось, всі майнові права
та обов'язки, які належать йому на день
посвідчення заповіту, а також всі
майнові права та обов'язки, які будуть
належати йому на день смерті заповів
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6, 56).

Як вбачається з відповіді на
адвокатський запит, ОСОБА_2 після
смерті чоловіка, ОСОБА_4 з 2008 року стала
користувачем гаражу НОМЕР_1 Гаражного
кооперативу «Придніпровець» (а.с. 5).

Відповідно до Статуту Гаражного
кооперативу «Придніпровець» п. 1.11
кооператив в своїй діяльності
керується Законом України «Про
кооперацію», Цивільним кодексом
України та іншими законодавчими актами
України.

Відповідно до п. 4.2 статуту передбачено,
що вищим органом управління
Кооперативу є загальні збори членів
кооперативу; п. 4.2.3 статуту до основної
і виняткової компетенції загальних
зборів членів відноситься - прийняття
рішень щодо володіння, користування та
розпорядження майном.

Як встановлено судом, рішенням
загальних зборів членів кооперативу
від 09 вересня 2010 року гараж НОМЕР_1 був
переданий у користування ОСОБА_2 після
смерті її чоловіка, ОСОБА_4

Відповідно до п. 4.3.4 правління
кооперативу вирішує питання щодо
вступу в члени Кооперативу і
виключення з його; п. 5.1 членами
кооперативу можуть бути громадяни, які
мають гараж, наданий ним в користування
Кооперативом, або побудований ними за
власні кошти, або успадкований ними від
померлих близьких, родичів або
внаслідок дарування та мають
автотранспортний засіб в ньому, якщо
він зареєстрований на його ім'я, і якщо
вони сплатили пайовий внесок.

Відповідно до п. 5.3 статуту прийом в
члени кооперативу здійснюється
правлінням Кооперативу і
затверджується рішенням загальних
зборів членів Кооперативу; п. 5.10
статуту, член кооперативу, який
повністю вніс свій пай за гараж,
наданий йому в користування, або який
побудував гараж за власні кошти,
набуває право власності на це майно і
вправі розпоряджатись ним на свій
розсуд - продавати, заповідати, здавати
в оренду, обміняти, вчиняти відносно
нього інші угоди, що не заборонені
законом.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
виданим 29 квітня 2008 року Самарським
відділом реєстрації актів цивільного
стану Дніпропетровського міського
управління юстиції, актовий запис № 438
(а.с. 19, 44).

28 вересня 2012 року ОСОБА_1 звернулась до
Восьмої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори із заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за заповітом (а.с. 43).

23 листопада 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1
звернулись до Восьмої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори із заявою та
повідомили про кількість спадкоємців
після померлого ОСОБА_4 (а.с. 53).

23 листопада 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1
звернулись до Восьмої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори із заявою про
видачу свідоцтв про право на спадщину
(а.с. 50).

14 грудня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1
звернулись до Восьмої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори із заявою про
видачу додаткових свідоцтв про право
на спадщину (а.с. 63).

Відповідно до свідоцтв про право на
спадщину за заповітом від 23.11.2012 року та
14.12.2012 року, спадкоємцем зазначеного в
заповіті майна ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_4, є його дочка ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 5/6 часток у
спадщині (а.с. 29, 66, 84).

Відповідно до свідоцтв про право на
спадщину за законом від 23.11.2012 року та
14.12.2012 року, спадкоємцем на 1/6 частку
зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_4 є
його дружина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 30,
65, 83).

Як вбачається з копії паспорту
виданого 01 вересня 1992 року, членом
кооперативу зазначено ОСОБА_4,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1. Також
в даному паспорті зазначено щодо зміни
власника гаражу, та зроблено запис від
09 вересня 2010 року щодо ОСОБА_2 (а.с. 38).

Відповідно до копії паспорту НОМЕР_1
Обслуговуючого ГК «Придніпровець»
підписаного 09.09.2010 року головою
правління, членом кооперативу та
власником зазначена ОСОБА_2, яка
проживає у АДРЕСА_1 (а.с. 37-38).

З відповіді на запит суду від 07 жовтня
2014 року № 12, підписаної головою
правління Гаражного кооперативу
«Придніпровець» Гусар О.Ф. вбачається,
що на підставі рішення правління, та
затвердження загальних зборів з 09.09.2010
року паспорт на гараж НОМЕР_1 був
переоформлений (на підстав довідки про
смерть ОСОБА_4.) на ОСОБА_2 Надати копію
рішення правління та затвердження
загальних зборів про прийом в члени
кооперативу ОСОБА_2 не має можливості, у
зв'язку з тим, що на початку 2011 року
документи були знищені під час пожежі
(а.с. 94).

З відповіді голови правління ГК
«Придніпровець» від 07.10.2014 року № 11
встановлено, що на підставі рішення
загальних зборів членів кооперативу
від 09.09.2010 року гараж НОМЕР_1 був
переданий у користування ОСОБА_2 після
смерті чоловіка ОСОБА_4, надати заяву
про прийом в члени кооперативу від
ОСОБА_2 та копію рішення загальних
зборів членів Кооперативу не має
можливості у зв'язку з тим, що у 2011 році
документи були знищені під час пожежі
(а.с. 96).

Дані правовідносини регулюються
Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 3 ЦК України
загальними засадами цивільного
законодавства є: неприпустимість
позбавлення права власності, крім
випадків, встановлених Конституцією
України та законом.

Відповідно до ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини, а також
особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені живими після
відкриття спадщини.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті. У разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі неохоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на
спадкування виникає у день відкриття
спадщини.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1235 ЦК України
заповідач може призначити своїми
спадкоємцями одну або кілька фізичних
осіб, незалежно від наявності у нього з
цими особами сімейних, родинних
відносин, а також інших учасників
цивільних відносин.

Статтею 1241 ЦК України передбачено, що
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка). Розмір
обов'язкової частки у спадщині може
бути зменшений судом з урахуванням
відносин між цими спадкоємцями та
спадкодавцем, а також інших обставин,
які мають істотне значення. До
обов'язкової частки у спадщині
зараховується вартість речей
звичайної домашньої обстановки та
вжитку, вартість заповідального
відказу, встановленого на користь
особи, яка має право на обов'язкову
частку, а також вартість інших речей та
майнових прав, які перейшли до неї як до
спадкоємця. Будь-які обмеження та
обтяження, встановлені у заповіті для
спадкоємця, який має право на
обов'язкову частку у спадщині, дійсні
лише щодо тієї частини спадщини, яка
перевищує його обов'язкову частку.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 1296 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину. Якщо спадщину прийняло
кілька спадкоємців, свідоцтво про
право на спадщину видається кожному з
них із визначенням імені та часток у
спадщині інших спадкоємців.
Відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину.

Відповідно до Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, а також ст. 1 Протоколу № 1 до неї
передбачено право кожної фізичної чи
юридичної особи безперешкодно
користуватись своїм майном, не
допускаючи позбавлення особи свого
майна, крім як в інтересах суспільної
необхідності.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції
України ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Прав
власності є непорушним.

В роз'ясненнях Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування» вказано, якщо
спадкодавець повністю вніс пайовий
внесок, то до складу спадщини
включається відповідно квартира, дача,
гараж, садовий будинок, інші будівлі та
споруди.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
кооперацію», вищим органом управління
кооперативу є загальні збори членів
кооперативу, які мають право приймати
рішення з усіх питань діяльності
кооперативу.

Згідно ст. 19-1 Закону України «Про
кооперацію» член гаражно-будівельного,
гаражного має право володіння,
користування, а за згодою кооперативу -
і розпоряджання квартирою, дачею,
гаражем, іншою будівлею, спорудою або
приміщенням кооперативу, якщо він не
викупив це майно. У разі викупу гаража
член гаражно-будівельного, гаражного
кооперативу стає власником цього
майна. Право власності на таке майно у
члена кооперативу виникає з моменту
державної реєстрації цього права
відповідно до закону.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна
особа вправі звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваний прав, свобод чи
інтересів, а в інтересах інших осіб, або
державних чи суспільних інтересах лише
у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог та
заперечень. Суд не приймає до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60
ЦПК України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом роз'яснювались учасникам процесу
положення ст.ст. 10, 11, 57-60, 61 ЦПК України
та наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій, а також те, що суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених ними вимог і на підставі
наданих доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь справі, при цьому суд
приймає до розгляду тільки ті докази,
які мають значення по справі.

Враховуючи встановленні в судовому
засіданні обставини справи та
приймаючи до уваги вищезазначені норми
матеріального права, суд приходить до
висновку, що твердження відповідача що
вона має першочергове право на гараж та
прийняття її в члени гаражного
кооперативу у зв'язку з тим, що
будівництво гаража здійснювалось на
спільні кошти з її чоловіком та те, що
саме будівництво спірного гаражу
здійснювалось її зятем ОСОБА_10 не
знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні.

Таким чином, рішення загальних зборів
членів гаражного кооперативу
«Придніпровець» від 09.09.2010 року про
передачу у користування гаражу НОМЕР_1
ОСОБА_2 після смерті її чоловіка, ОСОБА_4
було прийнято без врахування прав та
інтересів другого спадкоємця за
заповітом ОСОБА_1

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Перевіривши та з'ясувавши всі
необхідні обставини справи приймаючи
до уваги норми діючого матеріального
закону, з урахуванням загальних засад
цивільного судочинства відповідно до
п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а саме:
справедливості, добросовісності та
розумності, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Гаражного кооперативу
«Придніпровець», третя особа: Восьма
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора про скасування рішення
загальних зборів підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Крім того, суд вважає, що з відповідачів
необхідно стягнути на користь позивача
сплачений судовий збір у розмірі 243,60
грн.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 3, 11, 15, 16, 1216, 1217, 1218, 1223, 1233, 1235, 1241,
1268, 1296 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-64, 88, 209,
212, 214, 215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Скасувати рішення загальних зборів
членів гаражного кооперативу
«Придніпровець» від 09.09.2010 року про
передачу у користування гаражу НОМЕР_1
ОСОБА_2 після смерті її чоловіка,
ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_2 та Гаражного
кооперативу «Придніпровець» на
користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі
243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий суддя:
К.С. Маштак