25 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого: Качана В.Я.
Суддів: Рейнарт І.М.,
при секретарі: Мікітчак
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
позивача ОСОБА_1 на рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 20 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за
участі третьої особи: Головного
управління юстиції у м. Києві про
визнання недійсними договорів
дарування та купівлі-продажу, визнання
права власності на половину квартири, -
У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про визнання недійсними договорів
дарування та купівлі-продажу, визнання
права власності на Ѕ частину квартири
Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 20 грудня 2013 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1
просить суд скасувати рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 20 грудня 2013 року та ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог апелянт
посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Справа № 758/5053/13-ц № апеляційного
провадження: 22-ц/796/3183/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Неганова
Н.Г.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Качан В.Я.Заслухавши
доповідь головуючого, пояснення осіб,
які з'явились в судове засідання,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з
24.12.2002 року по 13.08.2013 року ОСОБА_1 була
зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1,
про що свідчить довідка КП
«Куренівське» № 3009 від 10.04.2013 року та
копія талону зняття з реєстраційного
обліку за місцем проживання.

27.08.2009 року між ОСОБА_1 та її сином
ОСОБА_2 було укладено договір
дарування, посвідчений державним
нотаріусом Четвертої КДНК та
зареєстрованим в реєстрі № 1-1934, за
умовами якого ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2
Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи,
інша Ѕ частина квартири АДРЕСА_1
належала ОСОБА_4

Із договору купівлі-продажу квартири
від 29.08.2013 року, посвідченого приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_7,
зареєстрованого в реєстрі № 3221,
вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 продали
належні кожному з них по Ѕ частині
квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 купила
зазначену квартиру.

Відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.Зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
передбачено, що обставини, щодо яких
помилилася сторона правочину, мають
існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення. Помилка
внаслідок власного недбальства,
незнання закону чи неправильного його
тлумачення однією зі сторін не є
підставою для визнання правочину
недійсним.

Враховуючи викладене та обставини
справи, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови в задоволенні позовних вимог,
оскільки докази, які містяться в
матеріалах справи свідчать про те, що
як договір дарування так і договір
купівлі-продажу були укладені між
сторонами у відповідності до вимог
чинного законодавства та за вільним
волевиявленням сторін, які підписали
спірні договори, підстави, визначені
ст. ст. 215, 203 ЦК України, для визнання
зазначених договорів недійсними
відсутні.

Крім того, колегія суддів не бере до
уваги доводи апеляційної скарги з
посиланням на ст. 229 ЦК України,
оскільки факт помилки при укладенні
договору дарування є недоведеним, в
матеріалах справи відсутні будь-які
належні та допустимі докази наявності
такої помилки.

З огляду на те, що задоволенню не
підлягають позовні вимоги щодо
визнання недійсним договору дарування,
тому позовні вимоги про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири та визнання права власності
на Ѕ частину квартири, як похідні, також
задоволенню не підлягають.

За таких обставин, колегією суддів
встановлено, що рішення суду першої
інстанції постановлено з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, відповідає обставинам справи та
доказам у справі, підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 20 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, за участі третьої особи:
Головного управління юстиції у м. Києві
про визнання недійсними договорів
дарування та купівлі-продажу, визнання
права власності на половину квартири
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: