АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД міста КИЄВА
У Х В А Л А

Іменем України

12 червня 2014 року Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі
:

головуючого - судді
Кулікової С.В.

суддів - Білич
І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі -
Клінчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Печерського
районного суду міста Києва від 26
березня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Державного підприємства
«Донецька залізниця» про
відшкодування шкоди в порядку Закону
України «Про захист прав споживачів»,

перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/6608/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Кирилюк І.В.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Кулікова
С.В.В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся з позовом про
відшкодування за рахунок відповідача
спричиненої матеріальної шкоди в
розмірі 13,42 грн. та моральну шкоду
шляхом вибачення, в обґрунтування
вимог зазначає, що 01.02.2012 він повертався
з м. Луганська до Києва поїздом № 134,
вагон № 3, місце 21 та в результаті
подорожі зазнав матеріальної та
моральної шкоди через порушення норм
перевезення та низьку якість
обслуговування. Так, під час подорожі
температура у вагоні не піднімалась
вище 7 градусів за Цельсієм, всю подорож
в вагоні та купе було дуже холодно.
Відтак, позивач вважає, що порушення
норм якості надання послуг завдало
йому матеріальної шкоди, яку він оцінює
в розмірі 10% від вартості квитка, що
становить 13,42 грн., та моральної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду
міста Києва від 26 березня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до
Державного підприємства «Донецька
залізниця» про відшкодування шкоди в
порядку Закону України «Про захист
прав споживачів» відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулась з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове,
яким задовольнити всі позовні вимоги.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що
необґрунтованість рішення полягає в
тому, що суд першої інстанції
недостатньо повно дослідив обставини
справи та безпідставно не прийняв до
уваги показання свідка ОСОБА_5, а також
відеозапис, не задовольнив клопотання
про повторний допит свідка, чим порушив
принцип змагальності сторін та
обов'язок суду сприяти всебічному
з'ясуванню обставини справи.

Крім того, апелянт зазначає, що
Артемівський районний суд міста
Луганська допитуючи свідків
(провідника, начальника поїзда,
електромеханіка) жодному не поставив
питання «чи була температура... нижча за
вимоги діючої інструкції», не
дивлячись на те, що воно визначено в
ухвалі суду, а питання «чи була
температура... нижча за вимоги діючої
інструкції» не дає уявлення про
ступінь порушення температурних умов.

Апелянт вважає, що суд недоречно
зазначив в оскаржуваному рішенні про
передачу вугілля у вагон, що на думку
апелянта не спростовує твердження про
низьку температуру, адже його потрібно
принаймні спалити в необхідному
обсязі, а його якість має бути
достатньою для обігріву.

Також апелянт вказує, що судом має бути
досліджено новий доказ по справі -
рейсовий журнал та акт ПДК
(постійнодіючої комісії) з 01.02.2012 по
02.02.2012 поїзду № 134. Даний доказ не міг
бути поданий, так як позивач не володів
ним під час судового розгляду, відомо
про цей доказ стало 3 квітня 2014 року,
свідку ОСОБА_5, в результаті його
зустрічі із працівником
Мінінфрастурктури України (за
ініціативою цього працівника), який
повідомив, що в цих документах
міститься інформація про температуру у
вагоні, що становила не більше 8
градусів Цельсія і що інформацію
приховували від суду та від позивача.

В судове засідання сторони не
з'явились, повідомлені належним чином,
представник позивача надіслала до суду
заяву з проханням розглядати справу у
її відсутність та направити справу для
подальшого розгляду до Обухівського
районного суду Київської області, інші
учасники розгляду справи причини своєї
неявки суду не повідомили, тому в силу
ч.2 ст.305 ЦПК України, колегія суддів
вважає за можливе розглядати справу у
їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Кулікової
С.В., розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленого судом рішення, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з правильно
встановлених в судовому засіданні
обставин та дійшов правильного
висновку, що позивачем не надано
належних та допустимих доказів в
розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України на
підтвердження заподіяння йому
матеріальної та моральної шкоди, а
також на підтвердження протиправності
діяння відповідача та вини останнього.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком районного суду, так як він в
повній мірі відповідає встановленим
обставинам справи та вимогам Закону.

Так, 01.02.2012 позивач ОСОБА_2 подорожував
із міста Луганськ до міста Київ потягом
№ 134, вагон № 3, місце № 21, при цьому,
позивач зазначає, що під час подорожі
температура у вагоні та купе не
піднімалась вище 7 градусів за
Цельсієм, отже, йому було надано
послуги неналежної якості, що завдало
йому матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України
«Про захист прав споживачів» за
наявності у роботі (послузі) істотних
недоліків споживач має право вимагати
розірвання договору та відшкодування
збитків.

Згідно п. 37.1 Правил перевезення
пасажирів, багажу, вантажобагажу та
пошти залізничним транспортом України,
затверджених наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України від 27.12.2006
року № 1196 (далі - Правила), пасажир має
право на належне обслуговування під
час перевезення.

Судом першої інстанції було
встановлено, що згідно інформації з
інформаційно-довідкової системи про
пасажирські вагони, капітальний ремонт
(КР-1) вагону 04813465, у якому подорожував
позивач, було проведено 31.08.2010 року.
Згідно чинного законодавства, термін
експлуатації опалювального приладу
після проходження капітального
ремонту складає п'ять років.

Відповідно до Акту від 04.02.2012 року, по
прибуттю поїзда № 134 Луганськ-Львів
було оглянуто вагон № 13465 та
встановлено, що рами утеплені та
засклені, температурний режим складає
18 градусів за Цельсієм.

Згідно пояснювальних записок
провідника вагону № 3 потягу № 134
Луганськ-Львів ОСОБА_6, яка
обслуговувала вагон під час поїздки
позивача, температура у вагоні
складала біля 19 градусів за Цельсієм,
пасажири з проханням перевести їх у
більш теплий вагон не звертались,
запросити начальника поїзда не
просили.

Електромеханік поїзда № 134
Луганськ-Львів ОСОБА_7 у пояснювальній
записки також зазначив, що скарг з
приводу незадовільного температурного
режиму від пасажирів не надходило.

Згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_6
від 17.01.2014 року, остання пояснила, що
скарг від пасажирів вагону № 3 на
недостатній рівень обслуговування в
частині опалення не було, з проханням
перевести у іншій вагон пасажири цього
вагону не звертались, порушень з боку
провідників вагону № 3 в частині
недостатнього опалення вагону не було,
за медичною допомогою пасажири не
звертались, книгу запису скарг не
просили.

З урахуванням положень ст. 57 ЦПК
України, за якими доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи, які встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, посилання апелянта
на неповне судом першої інстанції
дослідження обставин справи, не
спростовують правильного висновку
суду.

Також колегія суддів погоджується з
оцінкою, що надана судом першої
інстанції показам свідка ОСОБА_5, про
що зазначено в оскаржуваному рішенні.

Новий доказ по справі - рейсовий журнал
та акт ПДК (постійнодіючої комісії) з
01.02.2012 по 02.02.2012 поїзду № 134 не є належним
обґрунтуванням апеляційної скарги,
оскільки в силу ст. 59 ЦПК України,
передача даного журналу свідку ОСОБА_5
в результаті його зустрічі з невідомим
працівником Мінінфрастурктури
України, не є фактом одержання даного
доказу з дотриманням порядку,
встановленого законом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції зробив правильний
висновок в частині відмови в стягненні
моральної шкоди, виходячи з наступного.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру, яких
споживач зазнав унаслідок моральних чи
фізичних страждань або інших
негативних явищ, що настали через
незаконні винні дії продавця,
виготівника, виконавця або через їх
бездіяльність.

Крім того, відповідно до положень ст. 4
Закону України «Про захист прав
споживачів» право споживача на
відшкодування моральної шкоди настає
тільки в разі її заподіяння
небезпечною для життя і здоров'я людей
продукцією у випадках, передбачених
законодавством.

Проте, позивачем не надано жодного
доказу, на підтвердження моральних чи
фізичних страждань або інших
негативних явищ, що настали через
незаконні винні дії продавця,
виготівника, виконавця або через їх
бездіяльність.

Крім того, за змістом частини 3 статті 10
Цивільного процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень. Положення ст.60 ЦПК України
покладає обов'язок доказування на
сторін, суд не може збирати докази за
власною ініціативою, що спростовує
доводи апеляційної скарги про
порушення принципу змагальності з боку
суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції в повному обсязі
дослідив, проаналізував та дав належну
оцінку, поданим сторонами доказам, що
мають значення в конкретній справі,
доводять існування відповідних
юридичних обставин, застосував норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин,
та дійшов обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позову.

За таких підстав доводи апеляційної
скарги законності рішення суду першої
інстанції не спростовують, правові
підстави для скасування рішення,
відсутні, а наведені в апеляційній
скарзі недоліки у розгляді справи не
вплинули на суть ухваленого рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Печерського
районного суду міста Києва від 26
березня 2014 року відхилити.

Рішення Печерського районного суду
міста Києва від 26 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена протягом 20-ти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: