Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/312/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Петрова О.Ф.
Доповідач Чорнобривець О. С.
УХВАЛА

Іменем України

18.02.2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого судді -
Чорнобривець О.С.

суддів - Кодрула М.А.

Черненка
В.В.

за участю секретаря - Кечкіна
А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 29 листопада 2013 року за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
боргу за договором позики, -

встановила:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_3 про стягненя
боргу за договором позики, посилаючись
на невиконання ним боргових
зобов'язань, також виплат передбачених
ст.625 ЦК України, витрат на правову
допомогу.

Рішенням Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 29 листопада 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 120 000 грн.
заборгованості за договором позики,
інфляційні втрати у розмірі 9614 грн. 40
коп., 3% річних від простроченої суми за
весь час прострочення виконання у
розмірі 5049 грн. 31 коп., судові витрати
на суму 1 346 грн. 64 коп., а всього - 136 010
грн. 35 коп. У стягнені витрат на
правову допомогу відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду в частині
задоволених позовних вимог і ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.
Зазначає, що суд неправильно
визначився з характером спірних
правовідносин, які виникли між
сторонами по справі, дійшов
безпідставного висновку про укладення
договору позики, що не відповідає
дійсності. Справу розглянуто
однобічно, без урахування наданих ним
доказів щодо безгрошовості укладеного
договору позики.

У судовому засіданні суду апеляційної
інстанції відповідач та його
представник ОСОБА_5 підтримали доводи
апеляційної скарги. Позивач та його
представник ОСОБА_6 заперечували проти
доводів апеляційної скарги, просили
рішення залишити без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Установлено, що 17 вересня 2011року
ОСОБА_3 надав ОСОБА_4 розписку про
отримання ним у борг 120000грн. за умовою
їх повернення до 1 січня 2012року.

Заперечуючи проти позову,
відповідач, вказував про безгрошовость
позики та зазначав, що насправді
грошових коштів в сумі 120000грн. від
ОСОБА_4 він не отримував, а фактично між
ним та ОСОБА_4 існувала домовленість
про оренду автогрейдера. На
підтвердження їх домовленості він,
відповідач, написав боргову розписку
про отримання 120000грн., а ОСОБА_4 надав
йому розписку про те, що одержана ним
від ОСОБА_3 розписка про позику на суму
120000грн. є гарантією оціночної вартості
переданого в оренду автогрейдера.
Тобто, насправді сторони вчинили
договір оренди.

На підтвердження цього
відповідачем надана розписка
ОСОБА_4.(оригінал) та пояснення, що
автогрейдер був необхідним для
виконання договірних зобов'язань
підприємством ТОВ „Алексагротранс",
де відповідач ОСОБА_3 працює
директором.

Задовольняючи позов, суд виходив
з доведеності того, що між позивачем та
відповідачем виникли зобов'язання, що
випливають з укладеного договору
позики, підтвердженням чого є наданий
позивачем оригінал письмової розписки,
виконаної власноруч відповідачем
ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з
висновком суду.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України
на підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Статтею 1051 ЦК України
передбачено право позичальника
оспорити договір позики на тій
підставі, що грошові кошти або речи
насправді не були одержані ним від
позикодавця або були одержані у менший
кількості, ниж встановлено договором.

Відповідно до ст. 10, ст.ст.58,58,60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
допустимими та належними доказами ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Як убачається, надана позивачем
розписка за змістом містить всі
істотні умови договору позики,
визначені ст.1046 ЦК України, а саме
отримання відповідачем коштів, їх
кількість та строк повернення.

Письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Колегія суддів погоджується, що
доводи відповідача ОСОБА_3 не є
переконливими і не спростовують факту
отримання ним коштів у борг.

Оцінюючи розписки
ОСОБА_3(а.с.34об.) та ОСОБА_4.(а.с.37), інші
встановлені обставини справи у їх
сукупності, колегія суддів вважає не
доведеним, що зазначені у розписках
обставини взаємопов'язані між собою та
свідчать про наявність правовідносин
між сторонами, що випливають з договору
оренди.

На вимогу суду апеляційної
інстанції сторони надали особисті
пояснення.

Так, позивачем не
заперечувалось, що написана ним
розписка ОСОБА_4 про передачу в оренду
автогрейдера та отримання від ОСОБА_3
боргової розписки на 120000грн. дійсно
написана ним, оскільки між ним та
ОСОБА_3 раніше таким чином вирішувались
питання передачі в оренду
автогрейдера, який знаходиться у
володінні позивача. Проте стверджував,
що у вересні 2011року автогрейдер через
неналежний технічний стан не
передавався в оренду відповідачу, що
також підтверджено відповідачем, а
тому написана ОСОБА_3 розписка про
отримання ним коштів у борг від
17.09.2011року з цими обставинами не
пов'язана.

Наявні у розписці ОСОБА_4
незастережні виправлення дати її
складання, сторони суду не пояснили.
Також у розписці ОСОБА_4 не зазначена
дата написання розписки про позику
коштів.

Крім того, як убачається,
розписка про отримання коштів у борг
надана ОСОБА_3 як фізичною особою, а не
директором підприємства.

Пояснення свідків ОСОБА_8 та
ОСОБА_9, допитаних у суді апеляційної
інстанції за клопотанням відповідача
ОСОБА_3, у порядку ч.2 ст. 303 ЦПК України,
щодо одночасного написання сторонами
вказаних розписок та, таким чином,
оформлення ними домовленості про
оренду автогрейдера, свідками чого
вони були, не можуть бути прийняті як
беззаперечний доказ, оскільки ці особи
співпрацювали з відповідачем, мають
спільні інтереси, що викликає у суду
сумнів щодо правдивості та
об'єктивності наданих ними пояснень.

Таким чином, наявність розписки у
кредитора доводить невиконання
зобов'язань позичальником. Доказів, які
б могли свідчити про повне чи часткове
виконання останнім своїх зобов'язань
за договором, чи інших доказів на
спростування факту укладення договору
позики між сторонами на суму 120 000 грн.,
в матеріалах справи немає, що
доводить правильність висновку суду.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції повно і всебічно з'ясував
обставини справи, правильно застосував
норми матеріального права, і ухвалив
законне і обґрунтоване рішення. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду. Підстав для скасування
немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 29 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: