СІМФЕРОПОЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Справа № 116/7530/13-ц

Провадження № 6/116/7/14

15.01.2014 року
м. Сімферополь

Сімферопольський районний суд
Автономної Республіки Крим у складі :

Головуючого
судді - Хіневич А.М.,

при
секретарі - Блінніковій К.Г.

за участю
заявника - ОСОБА_1

представника заінтересованої
особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Сімферополі
заяву ОСОБА_1, за участі
заінтересованої особи - ОСОБА_3, ВДВС
Сімферопольського РУЮ про розстрочку
виконання рішення Сімферопольського
районного суду АР Крим від 29.11.2012 р. по
цивільній справі №118/4418/12 за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальної шкоди,

встановив:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із
заявою, в якій просила розстрочити
виконання рішення Сімферопольського
районного суду від 29.11.2012 р. на 36
місяців, мотивуючи свою заяву тим, що
вона має на утриманні трьох
неповнолітніх дітей, також на її
утриманні знаходиться мати, яка за
станом здоров'я потребує медичного
лікування і є непрацездатною, та
неповнолітній брат.

У судовому засіданні заявник
підтримала свою заяву, просила її
задовольнити, розстрочити виконання
рішення суду на 36 місяців. Зазначила, що
має намір добровільно відшкодувати
спричинену шкоду, але не згодна з тим,
що саме вона винна у
дорожньо-транспортній пригоді,
внаслідок якої було пошкоджено
транспортний засіб ОСОБА_3. На даний час
державним виконавцем описане
домоволодіння, в якому проживає
заявник, нерухоме майно оцінено і
готується для продажу. Жодних дій з
виконання рішення суду нею не
здійснено.

Представник заінтересованої особи -
ОСОБА_2, який діє на підставі
довіреності від 07.08.2012 р., проти
задоволення заяви заперечував, вказав
на те, що заявник протягом більше ніж
рік ухиляється від виконання рішення
суду, здійснила заходи щодо реалізації
належного їй майна, щоб уникнути
звернення на нього стягнення в рахунок
погашення заборгованості перед
стягувачем, до теперішнього часу
жодних заходів для погашення
заборгованості не прийнято боржником,
місце знаходження транспортного
засобу, якій перебував у заявника,
заявник приховує, отже у задоволенні
заяви вважав необхідним відмовити.

Заслухавши пояснення учасників,
вивчивши матеріали заяви та матеріали
цивільної справи №118/4418/12, надавши
оцінки доказам по справі в їх
сукупності, суд приходить до
наступного.

По справі судом встановлені такі факти
та відповідні їм відносини.

Рішенням Сімферопольського районного
суду АР Крим від 29.11.2012 р. з ОСОБА_1 було
стягнуто на користь ОСОБА_3 на
відшкодування матеріальної шкоди
внаслідок ДТП 42120 грн., на відшкодування
моральної шкоди 2000 грн. та на
відшкодування судових витрат 441, 20 грн.,
а всього 44561,64 грн..

Рішення суду залишено без змін ухвалою
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду АР
Крим від 23.01.2013 р. та Ухвалою колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21.06.2013 р.

Рішення Сімферопольського районного
суду від 29.11.2012 р. набрало чинності
23.01.2013 р.

02.02.2013 р. заявник ОСОБА_1 на підставі
договору купівлі - продажу здійснила
відчуження належного їй на праві
власності нерухомого майна -
нежитлових приміщень, що розташовані в
АДРЕСА_1, що вбачається з Інформаційної
довідки з державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

13.02.2013 р. Сімферопольським районним
судом АР Крим було видано виконавчий
лист на примусове виконання рішення
суду.

13.05.2013 р. на підставі Ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ виконання рішення
Сімферопольського районного суду від
29.11.2012 р. було зупинено до закінчення
касаційного провадження.

18.11.2013 р. в рамках виконавчого
провадження було проведено оцінку
нерухомого майна - домоволодіння,
розташованого по вул. Полігонна, 72 в м.
Сімферополі, яке належить на праві
власності ОСОБА_1, а 27.11.2013 р. про
результати оцінки було повідомлено
сторони виконавчого провадження. (а.с.4)

09.12.2013 р. ОСОБА_1 звернулася до суду із
заявою про розстрочення виконання
рішення суду на 36 місяців.

Відповідно до 373 ЦПК України за
наявності обставин, що утруднюють
виконання рішення (хвороба боржника
або членів його сім'ї, відсутність
присудженого майна в натурі, стихійне
лихо тощо), за заявою державного
виконавця або за заявою сторони суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає питання
про відстрочку або розстрочку
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання рішення в
судовому засіданні з викликом сторін і
у виняткових випадках може відстрочити
або розстрочити виконання, змінити чи
встановити спосіб і порядок виконання
рішення.

Згідно п.10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 26
грудня 2003 року "Про практику розгляду
судами скарг на рішення, дії або
бездіяльність органів і посадових осіб
державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження" заява сторони про
відстрочку (розстрочку) виконання
рішення підлягає до задоволення у
виняткових випадках, які суд визначає
виходячи з особливого характеру
обставин, що ускладнюють або
виключають виконання рішення (хвороба
боржника або членів його сім'ї,
відсутність у нього майна, яке за
рішенням суду має бути передане
стягувачу, стихійне лихо, інші
надзвичайні події тощо).

З представлених до суду матеріалів, а
також з пояснень у судовому засіданні
заявника та представника
заінтересованої особи судом
встановлено, що основною причиною
звернення до суду із заявою про
розстрочення виконання рішення є
відтягування боржником виконання
рішення суду. З представлених доказів
судом також встановлено, що заявником
відбулося відчуження нерухомого майна,
з пояснень у судовому засіданні
заявник зазначила, що фактично майно не
відчужувалося, а за договором купівлі -
продажу було передано матері заявника.

Той факт, що на утриманні заявника
знаходяться троє малолітніх дітей,
дійсно має значення для виконання
судового рішення, але зазначені вище
обставини, які об'єктивно вказують, що
заявник не бажає добровільно
виконувати рішення суду, не дозволяє
суду дійти висновку про наявність
таких виключних обставин, які суттєво
перешкоджають виконанню рішення суду і
потребуються розстрочки його
виконання.

Відповідно до Основного Закону України
держава забезпечує захист прав усіх
суб'єктів права власності і
господарювання; усі суб'єкти права
власності рівні перед законом; права і
свободи людини і громадянина
захищаються судом; судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій її
території; обов'язковість рішень суду є
однією з основних засад судочинства (ч.
4 ст.13, ч.1 ст.55, ч.5 ст.124, п.9 ч.3 ст. 129
Конституції України).

Згідно з частиною другою статті 13
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» від 7 липня 2010 року
судові рішення, що набрали законної
сили, є обов'язковими до виконання
усіма органами державної влади,
органами місцевого самоврядування, їх
посадовими та службовими особами,
фізичними і юридичними особами та їх
об'єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України
неодноразово зазначав, що виконання
судового рішення є невід'ємною
складовою права кожного на судовий
захист і охоплює, зокрема, законодавчо
визначений комплекс дій, спрямованих
на захист і відновлення порушених прав,
свобод, законних інтересів фізичних та
юридичних осіб, суспільства, держави
(пункт 2 мотивувальної частини Рішення
від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012);
невиконання судового рішення загрожує
сутності права на справедливий розгляд
судом (пункт 3 мотивувальної частини
Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

В рішенні Європейського суду з прав
людини у справі «Шмалько проти
України» від 20 липня 2004 року зазначено,
що право на виконання судового рішення
є складовою права на судовий захист,
передбаченого статтею 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, для цілей якої виконання
рішення, ухваленого будь-яким судом,
має розцінюватися як складова частина
судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є
конституційною гарантією прав і свобод
людини і громадянина, а обов'язкове
виконання судових рішень - складовою
права на справедливий судовий захист.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження - це сукупність дій органів
і посадових осіб, визначених у ньому,
спрямованих на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до законів
України, а також рішеннями, що
підлягають примусовому виконанню. У
Законі визначено загальний порядок
примусового виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), до
якого, зокрема, віднесено пошук майна
боржника, арешт коштів на рахунках в
банківських установах, оцінка майна та
його реалізація на прилюдних торгах
(статті 40, 57, 58, 62).

Примусове виконання рішень судів
України відбувається на основі
виконавчих документів, які є підставою
для відкриття державним виконавцем
виконавчого провадження і проведення
виконавчих дій.

Підставою для застосування статті 36
Закону України «Про виконавче
провадження» є наявність об'єктивних
обставин, що ускладнюють або роблять
неможливим застосування загального
порядку примусового виконання рішень.

За судовою практикою до обставин, що
ускладнюють виконання судового
рішення та які є підставою для
розстрочки його виконання, належать
хвороба боржника або членів його сім'ї,
скрутне матеріальне становище
боржника, наявність загрози
банкрутства юридичної особи-боржника,
стихійне лихо, інші надзвичайні події
тощо.

У Рішенні Конституційного Суду України
від 26.06.2013 р. по справі № 5-рп/2013
Конституційний суд України зауважив,
що розстрочка виконання рішення має
базуватися на принципах співмірності і
пропорційності з метою забезпечення
балансу прав і законних інтересів
стягувачів і боржників.

З урахуванням сукупності всього
вищенаведеного, суд приходить до
висновку, що задоволення заяви ОСОБА_1,
з огляду на обставини, за яких
відбувається виконання рішення суду,
буде порушувати права і законні
інтереси стягувача на виконання
рішення суду і на судовий захист
порушеного права в цілому.

Більш того, представник
заінтересованої особи зазначив, що в
разі, якщо заявник має намір частково
здійснювати відшкодування шкоди, і
почне таке відшкодування, між ними може
бути досягнуто угоди щодо порядку
такого відшкодування, але до
теперішнього часу заявник жодних дій з
цього приводу не здійснила.

З урахуванням зазначеного, виходячи з
приписів ст.ст.10, 11, 60, 61 ЦПК України, у
суду відсутні достатні, об'єктивні та
законні підстави для задоволенні
заяви.

На підставі викладеного, керуючись
ст.373 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, за участю
заінтересованої особи - ОСОБА_3, ВДВС
Сімферопольського РУЮ, про розстрочку
виконання рішення Сімферопольського
районного суду АР Крим від 29.11.2012 р. по
цивільній справі №118/4418/12 за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальної шкоди залишити без
задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим через
Сімферопольський районний суд
Автономної Республіки Крим шляхом
подачі апеляційної скарги в 5-денний
строк з дня проголошення ухвали. У разі,
якщо ухвала була постановлена без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії цієї
ухвали

Суддя
Хіневич А.М.