АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Ромазан В.В. Провадження №
22-ц/789/96/14 Доповідач - Щавурська
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючої - Щавурської Н.Б.

суддів - Ходоровського М. В., Гурзеля І.
В.,

при секретарі - Матусів Ю.Б.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1 і її

представника адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3 і його
представника

адвоката ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5,
третьої особи - приватного нотаріуса

Тернопільського міського
нотаріального округу

ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 22 жовтня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя
особа приватний нотаріус
Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 про
визнання заповіту нікчемним,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернулася до Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5,
третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог -
приватний нотаріус Тернопільського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
про визнання нікчемним заповіту від 06
червня 2013 року, складеного її батьком
ОСОБА_8 та посвідченого приватним
нотаріусом Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
відповідно до якого він заповів ОСОБА_3
належну йому 1/6 частку квартири
АДРЕСА_1, а також ОСОБА_5 - належну йому
1/18 частку зазначеної квартири,
посилаючись на те, що всупереч вимогам
ст.1247 ЦК України, заповіт підписаний
сторонніми особами, а не заповідачем, у
зв'язку з чим як такий, що складений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, а також такий, що
складений всупереч волі заповідача
особою, яка не мала на це права, згідно
ч.1 ст.1257 є нікчемним.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 22 жовтня 2013 року в позові
ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги, посилаючись на його
незаконність, неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального права.

У судовому засіданні апелянт
ОСОБА_1 і її представник адвокат ОСОБА_2
апеляційну скаргу підтримали, просили
її задовольнити. В обгрунтування своїх
доводів апелянт пояснила, що батькова
воля завжди була спрямована на те, щоб
його частка у квартирі після смерті
належала їй, а частка матері - її сестрі.
У зв'язку з цим, вважає, що батько не міг
заповісти свою частку у квартирі
сторонній особі, яким вона вважає
чоловіка своєї сестри ОСОБА_3 Також
стверджує, що жодних вад зору чи рук,
які б перешкоджали йому самостійно
підписати оспорюваний заповіт, її
батько не мав, у зв'язку з чим висновки
суду, які є протилежними в цій частині,
не відповідають обставинам справи. У
підтвердження цього посилається на
наявні у матеріалах справи заяви в
міліцію, написані у 2011 році від імені
батька, однак підписані ним
власноручно, які судом до уваги не
взято. Тому, факт підписання вказаного
заповіту іншою особою у присутності
свідків вважає таким, що суперечить
вимогам закону, а висновки суду про
відмову в позові - нормам матеріального
права.

Відповідач ОСОБА_3 і його
представник адвокат ОСОБА_4 у судовому
засіданні апеляційної скарги не
визнали. В обгрунтування заперечень
відповідач ОСОБА_3 пояснив, що у 2006 році
він одружився з донькою ОСОБА_8 - ОСОБА_5,
відносини з тестем у нього були хороші.
Протягом останнього року життя ОСОБА_8
він повністю здійснював догляд за ним,
оскільки батько його дружини практично
не ходив, з ліжка підводився зі
сторонньою допомогою, крім цього,
займався веденням господарства,
оскільки його дружина зламала ногу.
Останній за життя неодноразово
висловлював бажання скласти заповіт у
його користь. Повернувшись у день
складання заповіту з ринку додому, в
квартирі він застав нотаріуса, ОСОБА_12,
ОСОБА_9 і ОСОБА_10. Стверджує, що заповіту
тесть підписати особисто не міг,
оскільки страждав хворобою Паркінсона
(дуже тряслися руки). В останні місяці
перед смертю він його годував, оскільки
тесть у зв'язку з хворобою не міг
самостійно донести вміст ложки до рота.
Вважають рішення суду першої інстанції
законним і обгрунтованим, таким, що
скасуванню не підлягає.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому
засіданні апеляційної скарги не
визнала. В обгрунтування заперечень
пояснила, що її батько страждав вадами
зору: крім катаракти, мав захворювання
сітківки очей. Також, тривалий час
хворів хворобою Паркінсона, якою
уражені були лише руки, і яка в останні
місяці його життя мала сильні прояви. В
квітні 2012 року батько виявив бажання
скласти заповіт, попросив інших людей,
щоб засвідчили, оскільки сам підписати
вже не міг. Додатково пояснила, що
батько неодноразово просив згоди її
сестри ОСОБА_1 прописати у спірній
квартирі її чоловіка ОСОБА_3, однак
позивач категорично заперечувала.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення учасників
апеляційного розгляду, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, ознайомившись з
матеріалами справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає,
виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог про визнання заповіту
нікчемним, суд першої інстанції
виходив з недоведеності позовних
вимог.

З такими висновками суду слід
погодитись, оскільки вони достатньо
мотивовані, відповідають нормам
матеріального та процесуального права
та грунтуються на матеріалах справи.

Так, судом установлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер батько позивача
ОСОБА_1 - ОСОБА_8 (а.с. 9)

За життя, 06 червня 2012 року, ОСОБА_8,
склав заповіт, посвідчений приватним
нотаріусом Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, згідно
якого на випадок смерті заповів 1/6
частку квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, 1/18 частку квартири
АДРЕСА_1 - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.29).

Зі змісту заповіту вбачається, що
у зв'язку з неможливістю ОСОБА_8 через
фізичну ваду зору самостійно прочитати
та підписати заповіт, останній
посвідчено у присутності свідків
ОСОБА_12 та ОСОБА_9 і підписано на
особисте прохання та у присутності
заповідача ОСОБА_10

Крім цього, з пояснень нотаріуса
ОСОБА_6, даних в ході апеляційного
розгляду справи, встановлено, що
заповіт посвідчувався на дому,
оскільки заповідач хворів, сам не
ходив, з ліжка підводився зі сторонньою
допомогою. Присутніми при посвідченні
заповіту в кімнаті квартири було 5 осіб
- він (нотаріус), заповідач, двоє свідків
і особа, яка за дорученням заповідача
підписала заповіт від його імені. В
квартирі заповідача він був присутнім
декілька разів, оскільки з'ясовував
волевиявлення ОСОБА_8 (яке було
спрямовано на те, щоб його частку
квартири успадкував його зять ОСОБА_3, а
частку квартири, яку він успадкував
після смерті дружини - його донька
ОСОБА_5); готував проект заповіту, текст
якого узгоджував із заповідачем. При
цьому, заповідач ОСОБА_8 пояснив, що не
може особисто підписати заповіт та
прочитати його через свій хворобливий
стан. На його (нотаріуса) пропозиції
спробувати проставити свій підпис на
окремому аркуші паперу, жодна зі спроб
ОСОБА_8, не була успішною, оскільки у
заповідача дуже сильно тряслася рука
(хвороба Паркінсона була очевидною). У
зв'язку з тим, що заповідач не міг
особисто прочитати текст заповіту
через вади зору, що виникли внаслідок
похилого віку, текст заповіту було
складено з його слів та прочитано
уголос чотири рази (ним особисто,
особою, яка підписала заповіт від імені
заповідача, а також кожним із свідків) і
лише після цього на прохання ОСОБА_8 у
зв'язку з його хворобою, за його
дорученням та волевиявленням -
підписаний ОСОБА_10

Згідно змісту ст.ст.1233, 1234, 1235, 1236
ЦК України, заповітом є особисте
розпорядження фізичної особи на
випадок своєї смерті. Право на заповіт
має фізична особа з повною цивільною
дієздатністю. Право на заповіт
здійснюється особисто. Вчинення
заповіту через представника не
допускається. Заповідач може
призначити своїми спадкоємцями одну
або кілька фізичних осіб, незалежно від
наявності у нього з цими особами
сімейних, родинних відносин, а також
інших учасників цивільних відносин.
Чинність заповіту щодо складу спадщини
встановлюється на момент відкриття
спадщини.

У відповідності до ст.1247 ЦК
України, заповіт складається у
письмовій формі, із зазначенням місця
та часу його складення. Заповіт має
бути особисто підписаний заповідачем.
Якщо особа не може особисто підписати
заповіт, він підписується відповідно
до частини четвертої статті 207 цього
Кодексу. Заповіт має бути посвідчений
нотаріусом або іншими посадовими,
службовими особами, визначеними у
статтях 1251 - 1252 цього Кодексу, заповіти,
посвідчені особами, зазначеними у
частині третій цієї статті, підлягають
державній реєстрації у Спадковому
реєстрі в порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України.

В силу вимог ч.4 ст.207 ЦК України,
якщо фізична особа у зв'язку з хворобою
або фізичною вадою не може підписатися
власноручно, за її дорученням текст
правочину у її присутності підписує
інша особа. Підпис іншої особи на
тексті правочину, що посвідчується
нотаріально, засвідчується нотаріусом
або посадовою особою, яка має право на
вчинення такої нотаріальної дії, із
зазначенням причин, з яких текст
правочину не може бути підписаний
особою, яка його вчиняє.

Заповіт має бути посвідчений
нотаріусом або іншими посадовими,
службовими особами, визначеними у
статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Враховуючи зібрані у справі
докази, які підтверджують наявність у
ОСОБА_8 на момент підписання заповіту
хвороби Паркінсона та вад зору, що
перешкоджали йому особисто підписати
заповіт, факт підписання тексту
заповіту за дорученням заповідача у
присутності двох свідків іншою особою -
ОСОБА_10, а також те, що волевиявлення
заповідача нотаріусом було з'ясовано,
спірний заповіт складено у письмовій
формі та нотаріально посвідчений, суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про
відсутність передбачених законом
підстав для визнання заповіту,
складеного ОСОБА_8 в користь ОСОБА_3,
ОСОБА_5 06.06.2012 року нікчемним з підстав
порушення вимог щодо його форми та
посвідчення.

Доводи апелянта про можливість
підписання спірного заповіту особисто
заповідачем та невідповідність
вимогам закону підписання його іншою
особою (ОСОБА_10), на думку колегії
суддів, як такі, що спростовуються
зібраними у справі доказами, є
безпідставними.

Так, матеріалами справи -
диспансерною карткою амбулаторного
хворого ОСОБА_8, оглянутою судом першої
інстанції, підтверджено факт наявності
у ОСОБА_8 захворювання очей (початкова
катаракта, міопія очей, ангіосклероз,
центральна дегенерація сітківки) ще у
2000 році, які мали місце і в подальшому
(2001-2010 р.р.). Також, з 2006 року в нього
діагностовано хворобу Паркінсона, а
записи в картці від 12.07.2012 року містять
дані про скарги ОСОБА_8 на, зокрема,
тремор правої руки.

Крім цього, факт неможливості
ОСОБА_8 ще до того, як був складений
заповіт, прочитати текст, друкований
дрібним шрифтом, навіть за наявності
окулярів, підтверджено у судовому
засіданні показаннями свідків ОСОБА_17,
ОСОБА_16 (обох синів позивача).

Вищеперелічені докази в
сукупності з поясненнями відповідачів,
нотаріуса, яким посвідчувався заповіт
та показаннями інших свідків (ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_12), досліджених у
судовому засіданні, на думку колегії
суддів, дали суду першої інстанції
змогу дійти до обгрунтованого висновку
про відсутність правових підстав для
встановлення нікчемності заповіту.

При цьому, заява на адресу
міліції, складена у 2011 році та
підписана ОСОБА_8, на яку звертає увагу
апелянт ОСОБА_1, на думку колегії
суддів, сама по собі не спростовує
фактів наявності у заповідача вад зору
та хвороби, у зв'язку з якими він не
взмозі був особисто підписати заповіт
у момент його посвідчення (06.06.2012 року),
оскільки написана більш як за пів року
до того, як заповіт посвідчувався.

Твердження апелянта стосовно
невідповідності волевиявлення
заповідача його внутрішній волі при
складанні оспорюваного заповіту,
доказом чого, на її думку, є написаний у
2000 році батьком від руки заповіт
стосовно розподілу часток квартири
після його смерті та нотаріально
посвідчений у 2004 році заповіт від імені
батька у її користь, а також твердження
щодо наявності перед складанням
заповіту в батька ознак слабоумства, на
думку колегії суддів, як такі, що не
стосуються предмета судового розгляду,
на увагу не заслуговують. Визнання
заповіту недійсним (а не встановлення
його нікчемності) з підстав,
передбачених ст.ст.203, 1257 ч.2 ЦПК України,
виходить за межі судового розгляду
даної справи, а визнання правочину
нікчемним з підстав невідповідності
зовнішнього волевиявлення особи її
внутрішній волі не відповідає способу
захисту порушеного права,
встановленого законом.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги висновків суду першої інстанції
не спростовують; рішення
Тернопільського міськрайонного суду
від 22 жовтня 2013 року ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для
його скасування з мотивів, наведених в
апеляційній скарзі, немає.

У відповідності до ч.1 ст.308
Цивільного процесуального кодексу
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.1, 308 ч.1; 313
ч.1, 314 ч.1 п.1, 315 ч.ч.1, 2; 317 ч.1, 319 ч.1; 324 ч.1 п.1;
325 ч.1 Цивільного процесуального
кодексу України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 22 жовтня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Н.Б. Щавурська