Справа № 304/1854/13-ц
Провадження № 4-с/304/2/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2014 року м. Перечин

Перечинський районний суд
Закарпатської області в складі:

головуючого- судді Шешені М.О.,

при
секретарі- Готра І.В.,

за участю
представника Перечинської міської
ради -

Гуранич М.І.,

представника відділу ДВС- Вогар В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за скаргою Перечинської міської ради
Закарпатської області про скасування
постанови про повернення виконавчого
документа,-

В С Т А Н О В И В:

До Перечинського районного суду
надійшла скарга Перечинської міської
ради Закарпатської області про
скасування постанови про повернення
виконавчого документа. Скарга
мотивована тим, що 28.11.2013 року на адресу
Перечинської міської ради
Закарпатської області з відділу ДВС
Перечинського управління юстиції в
Закарпатській області надійшла
постанова про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 25.11.2013 року,
винесена у виконавчому провадження
ВП№35352823 з виконання виконавчого листа
№2-10/11, виданого 15.03.2012 року
Перечинським районним судом про
зобов"язання ОСОБА_3 усунути перешкоди
у користуванні земельною ділянкою
шляхом демонтажу будівлі металевого
гаражу, який розташований на земельній
ділянці, що знаходиться в АДРЕСА_1. Дана
постанова винесена на підставі п.4 ч.1
ст.47 Закону України " Про виконавче
провадження". Однак вважають, що дану
постанову винесено незаконно. Зокрема,
державний виконавець неодноразово
звертався до Перечинської міської ради
із вимогами про авансування проведення
виконавчих дій, однак оскільки в
кошторисі видатків Перечинської
міської ради відсутнє призначення на
фінансування витрат з проведення
державною виконавчою службою
виконавчих дій з виконання рішень
судів, винесених на користь міської
ради, а внесення змін у міський бюджет
можливий тільки на сесії, а тому міська
ради не мала змоги проводити таке
фінансування, про що повідомляла
належним чином відділ ДВС. Крім цього,
з аналізу ст. 42 Закону України "Про
виконавче провадження" у стягувача
виникає саме право, а не обов"язок на
авансування витрат на організацію та
проведення виконавчих дій. Свідченням
того, що державним виконавцем не
належним чином забезпечується
виконання даного рішення суду є також
наявність ухвали Перечинського
районного суду від 06.09.2013 року. Тому
просили скасувати постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 25.11.2013 року та
зобов"язати відділ державної
виконавчої служби Перечинського
районного управління юстиції
забезпечити виконання виконавчого
листа №2-10/11 від 15 березня 2012 року,
виданого на підставі рішення
Перечинського районного суду
Закарпатської області від 03 листопада
2011 року у справі №2-10/11 про усунення
перешкод в землекористуванні та
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки в межах строків та у
спосіб, передбачений Законом України
"Про виконавче провадження"

У судовому засіданні представник
Перечинської міської ради - міський
голова Гуранич М.І. просила скаргу
задовольнити, посилаючись на обставини
викладені в скарзі, а також просила
винести окрему ухвалу на бездіяльність
державного виконавця відділу ДВС
Перечинського районного управління
юстиції, який здійснював виконання.

У судовому засіданні представник
відділу ДВС - Вогар В.В. подані ними
письмові заперечення проти скарги
підтримала і просила суд відмовити у
скарзі, оскільки ними було вжито всіх,
передбачених Законом України "Про
виконавче провадження" заходів щодо
виконання вищевказаного виконавчого
листа.

Суд, заслухавши учасників процесу,
дослідивши надані сторонами матеріали,
прийшов до наступного висновку.

Так, у судовому засіданні встановлено,
що на виконанні у відділі державної
виконавчої служби Перечинського
районного управління юстиції (старший
державний виконавець Клецко І.О.)
перебувало виконавче провадження по
примусовому виконанню виконавчого
листа №2-10/11, виданого Перечинським
районним судом 15.03.2012 року, згідно
якого: "Визнано незаконним
користування ОСОБА_3 земельною
ділянкою в АДРЕСА_1, на якій
розташований металевий гараж.
Зобов"язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою
шляхом демонтажу будівлі металевого
гаражу, який розташований на земельній
ділянці, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Також встановлено, що 25.11.2013 року
старшим державним виконавцем Клецко
І.О. винесено оскаржувану постанову,
згідно якої вказаний виконавчий
документ повернуто стягувачу -
Перечинській міській раді.

Як убачається з даної постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачеві, то таку було винесено на
підставі п.4ч.1 ст. 47 Закону України " Про
виконавче провадження".

Разом з цим встановлено, що ухвалою
Перечинського районного суду
Закарпатської області від 06 вересня 2013
року раніше вже було зобов"язано відділ
державної виконавчої служби
Перечинського районного управління
юстиції забезпечити виконання
виконавчого листа №2-10/11 від 15 березня
2012 року, виданого на підставі рішення
Перечинського районного суду
Закарпатської області від 03 листопада
2011 року у справі №2-10/11 про усунення
перешкод в землекористуванні та
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки в межах строків та у
спосіб, передбачений Законом України
"Про виконавче провадження".

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов"язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст.55 Конституції України,
кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.383 ЦПК України
учасники виконавчого провадження та
особи, які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутися
до суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідного до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

Згідно ст.1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів (
посадових осіб ) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 даного
Закону примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи
органів Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу
службу".

Згідно ст.6 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Державний виконавець
роз'яснює особам, які беруть участь у
виконавчому провадженні або
залучаються до проведення виконавчих
дій, їхні права згідно з вимогами цього
Закону. Рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця можуть бути
оскаржені в порядку, встановленому цим
Законом.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець: здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;
надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження; розглядає
заяви сторін та інших учасників
виконавчого провадження і їхні
клопотання; заявляє в установленому
порядку про самовідвід за наявності
обставин, передбачених цим Законом;
роз'яснює сторонам їхні права і
обов'язки.

Згідно ст. 75 Закону України «Про
виконавче провадження» після
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим документом, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для
самостійного виконання рішення. Якщо
рішення підлягає негайному виконанню,
його виконання перевіряється не
пізніше наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження. У
разі невиконання зазначених вимог без
поважних причин державний виконавець
накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення. Якщо рішення не
виконано і виконання може бути
проведено без участі боржника,
державний виконавець організовує
виконання відповідно до повноважень,
наданих йому законом, та вносить
подання (повідомлення) правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.
При цьому на боржника повторно
накладається штраф у порядку,
встановленому статтею 89 цього Закону. У
разі якщо виконати рішення без
участі боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника
штраф відповідно до статті 89 цього
Закону та вносить подання
(повідомлення) правоохоронним органам
для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до
суду чи іншого органу (посадової особи),
що його видав. Державний виконавець
під час виконання рішення про
заборону вчиняти певні дії або про
утримання від вчинення певних дій
доводить до відома боржника
резолютивну частину такого рішення,
про що складає відповідний акт. Після
складення акта виноситься постанова
про закінчення виконавчого
провадження.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про
виконавче провадження» з метою
забезпечення провадження виконавчих
дій стягувач може за погодженням з
державним виконавцем внести на
відповідний рахунок органу державної
виконавчої служби певну грошову суму
для здійснення необхідних витрат або
покриття їх частини, якщо інше не
передбачено цим Законом. Після
завершення виконавчого провадження
авансовий внесок повністю
повертається стягувачу, якщо інше не
передбачено цим Законом.

Згідно п.4 ч.1 ст. 47 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавчий
документ, на підставі якого відкрито
виконавче провадження, за яким
виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо стягувач
перешкоджає провадженню виконавчих
дій або не здійснив авансування витрат
на організацію та проведення
виконавчих дій, авансування яких
передбачено цим Законом, незважаючи
на попередження державного виконавця
про повернення йому виконавчого
документа.

Таким чином, згідно цієї статті
повернення виконавчого документа
стягувачу можливе у двох випадках, або
стягувач перешкоджає провадженню
виконавчих дій, або такий не здійснив
авансування витрат на організацію та
проведення виконавчих дій, авансування
яких передбачено цим Законом,
незважаючи на попередження державного
виконавця про повернення йому
виконавчого документа.

З урахуванням того, що виконавчий лист
№2-10/11, виданий Перечинським районним
судом уже тривалий час ( більше півтора
року) знаходиться на виконанні у
відділі ДВС Перечинського районного
управління юстиції, а також того, що
представником ДВС взагалі не надано
суду жодних належних доказів про те, що
Перечинська міська рада, як стягувач,
перешкоджала провадженню виконавчих
дій або не здійснила авансування
витрат на організацію та проведення
виконавчих дій, авансування яких
передбачено цим Законом, незважаючи на
попередження державного виконавця про
повернення їм виконавчого документа,
тому суд вважає, що постанова про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 25.11.2013 року є не
обгрунтованою і такою, що підлягає
скасуванню.

Що стосується зобов"язання відділу
державної виконавчої служби
Перечинського районного управління
юстиції забезпечити виконання
виконавчого листа №2-10/11 від 15 березня
2012 року, виданого на підставі рішення
Перечинського районного суду
Закарпатської області від 03 листопада
2011 року у справі №2-10/11 про усунення
перешкод в землекористуванні та
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки в межах строків та у
спосіб, передбачений Законом України
"Про виконавче провадження", то з
урахуванням вищевикладених обставин
суд вважає, що і така вимога підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст.19,55 Конституції
України, Законом України «Про
виконавче провадження», ст.387 ЦПК
України,суд,-

У Х В А Л И В :

Скаргу Перечинської міської ради
Закарпатської області - задовольнити.

Постанову про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 25.11.2013 року
-скасувати.

Зобов"язати відділ державної
виконавчої служби Перечинського
районного управління юстиції
забезпечити виконання виконавчого
листа №2-10/11 від 15 березня 2012 року,
виданого на підставі рішення
Перечинського районного суду
Закарпатської області від 03 листопада
2011 року у справі №2-10/11 про усунення
перешкод в землекористуванні та
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки в межах строків та у
спосіб, передбачений Законом України "
Про виконавче провадження".

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Закарпатської області через суд
першої інстанції протягом п"яти днів з
дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п"яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий: Шешеня М. О.