Провадження №: 6/752/577/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2014 року Голосіївський районний суд
м. Києва в складі:

головуючого судді - Пасинок
В.С.

за участю секретаря -
Тасенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні подання старшого державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції у м. Києві
Сатиренко І.О. про примусове
проникнення до житлового приміщення, -

в с т а н о в и в:

01 грудня 2014 року старший державний
виконавець ВДВС Голосіївського РУЮ у м.
Києві Сатиренко І.О. звернулась до суду
з поданням, в якому просить дозволити
примусове проникнення до квартири
АДРЕСА_1.

Свою вимогу старший державний
виконавець мотивувала тим, що на
примусовому виконанні у відділі
перебуває зведене виконавче
провадження № 45192759 з примусового
виконання виданих Голосіївським
районним судом м. Києва виконавчих
листів щодо стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 загалом 36 300,46 грн.

Зазначила про те, що в ході виконавчого
провадження нею у відповідності до
вимог Закону України «Про виконавче
провадження», Інструкції про порядок
проведення виконавчих дій були
здійсненні виходи за місцем
знаходження майна боржника, а саме - до
квартири АДРЕСА_1, однак, вказані заходи
належних результатів не дали.

Тому, враховуючи те, що боржник
ухиляється від виконання рішення суду,
вимоги державного виконавця не
виконує, не надає можливості оглянути
для опису та арешту майно для подальшої
його реалізації в рахунок погашення
заборгованості, просить дозволити
примусовий вхід до квартири АДРЕСА_1, з
приводу чого постановити відповідну
ухвалу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами. Невиконання судового
рішення є підставою для
відповідальності, встановленої
законом.

Обов'язковість виконання судових
рішень прямо передбачена ст. 124
Конституції України.

Згідно ст. 376 ЦПК України питання про
примусове проникнення до житла чи
іншого володіння боржника - фізичної
особи або особи, у якої знаходиться
майно боржника чи майно та кошти,
належні боржникові від інших осіб, або
дитина, щодо якої є виконавчий документ
про її відібрання, при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням житла чи іншого
володіння особи за поданням державного
виконавця. Суд негайно розглядає
подання, зазначене в частині першій
цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Дослідивши матеріали подання, суд
надійшов до висновку про те, що подання
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

В ході розгляду подання судом
встановлено, що у провадженні ВДВС
Голосіївського РУЮ у м. Києві перебуває
зведене виконавче провадження № 45192759 з
примусового виконання виданих
Голосіївським районним судом м. Києва
виконавчих листів щодо стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 загалом 36 300,46
грн.

Судом встановлено, що рішення суду
боржником не виконано.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» в постанові про
відкриття виконавчого провадження
державний виконавець вказує про
необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

З матеріалів зведеного виконавчого
провадження вбачається, що боржнику
було надано термін для виконання
судового рішення у добровільному
порядку, а також встановлено, що при
невиконанні рішення в наданий для
добровільного виконання строк
виконати його в примусовому порядку зі
стягненням з боржників виконавчого
збору та витрат, пов'язаних з
провадженням виконавчих дій.

Як встановлено в ході розгляду подання,
у добровільному порядку рішення суду
ОСОБА_2 не виконано.

Відповідно до положень ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
серед наданих державному виконавцю при
здійсненні виконавчого провадження
прав є, зокрема, право накладати арешт
на майно боржника, опечатувати,
вилучати, передавати таке майно на
зберігання та реалізовувати його в
порядку, встановленому законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону у разі ненадання
боржником у строки, встановлені ч. 2 ст.
25 цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Статтею 32 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
заходами примусового виконання рішень
є: звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника; вилучення в
боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; інші
заходи, передбачені рішенням.

Звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації (ч. 1 ст. 52 Закону).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 57 Закону України «Про
виконавче провадження» арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

З матеріалів подання вбачається, що в
межах вказаного виконавчого
провадження державним виконавцем
винесено постанову від 25 квітня 2012 про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, якою
накладено арешт на все майно, що
належить боржнику ОСОБА_2 (а.с. 19-20).

Також з матеріалів подання вбачається,
що майна та коштів, на які можливо
звернути стягнення з метою виконання
рішення суду, державним виконавцем не
виявлено.

Так, з відповіді Інспекції державного
технічного нагляду від 16 березня 2012
року № 078-1097 вбачається, що за ОСОБА_2
трактори, самохідні шасі, самохідних
сільськогосподарських,
дорожньо-будівельних і меліоративних
машин, сільськогосподарської техніки,
інших механізмів не зареєстровано.

Відповідно до листа Державної
податкової служби у м. Києві № 1084/9/18307
від 07 березня 2012 року ОСОБА_2 не
перебуває на податковому обліку в
органах державної податкової служби м.
Києва як фізична особа-підприємець.

17 та 24 листопада 2014 року державним
виконавцем було здійснено вихід до
квартири АДРЕСА_1, наймачем якої є
боржник ОСОБА_2, з метою опису та арешту
майна останнього для подальшої його
реалізації в рахунок погашення боргу,
однак допуску до житла боржника надано
не було, про що було складені
відповідні акти. З тієї ж причини
невиконаною залишилась й постанова
державного виконавця щодо здійснення
примусового приводу боржника від 24
травня 2012 року.

Також з матеріалів подання вбачається,
що боржнику надсилались вимоги про
необхідність з'явитись на прийом до
державного виконавця, які також були
проігноровані.

Отже, на думку суду, з наявних у справі
матеріалів вбачається, що дії боржника
призводять до тривалого невиконання
виконавчого документа, що тягне за
собою порушення строків виконання, а
також порушує вимоги чинного
законодавства щодо обов'язковості
судових рішень.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України питання
про примусове проникнення до житла чи
іншого володіння боржника фізичної
особи або особи, у якої знаходиться
майно боржника чи майно та кошти,
належні боржникові від інших осіб, або
дитина, щодо якої є виконавчий документ
про її відібрання, при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням житла чи іншого
володіння особи за поданням державного
виконавця.

Частиною 2 вказаної статті закріплено,
що суд негайно розглядає подання без
виклику чи повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

У відповідності до ст. 30 Конституції
України, кожному гарантується
недоторканість житла. Не допускається
проникнення до житла чи іншого
володіння особи, проведення в них
огляду чи обшуку інакше як за
вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія
недоторканності житла не поширюється
на випадки, коли суспільні інтереси
вимагають правомірного обмеження прав
людини, зокрема, для захисту прав і
законних інтересів інших членів
суспільства. Обмеження права особи на
недоторканність житла, яке визначено в
Конституції України й
міжнародно-правових актах, визнається
легітимним втручанням держави в права
людини з метою забезпечення загального
блага.

З огляду на викладене, приймаючи до
уваги те, що державний виконавець
звернувся до суду з поданням про
примусове проникнення до житла
боржника у порядку, визначеному
законом, суд приходить до висновку про
те, що в даному випадку, єдиним можливим
засобом виконання судового рішення є
примусове проникнення до житла
боржника для опису та арешту майна з
метою подальшої його реалізації в
рахунок погашення заборгованості.

Суд вважає, що з метою належного
виконання виконавчого документа про
стягнення з боржника боргу та
недопущення порушення прав стягувача,
є всі належні правові підстави для
надання державному виконавцю дозволу
на примусове проникнення до житла
боржника, через що останнє підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 5, 6, 52, 58 Закону України «Про
виконавче провадження», ст. ст. 212-215, 376
ЦПК України ,-

у х в а л и в:

подання старшого державного виконавця
відділу Державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві Сатиренко І.О. про
примусове проникнення до житлового
приміщення - задовольнити.

Дозволити старшому державному
виконавцю відділу Державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції у м. Києві
Сатиренко О.І. з метою виконання
судового рішення примусово проникнути
до квартири АДРЕСА_1, належної на праві
власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Ухвала може бути оскаржене
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подання через Голосіївський районний
суд м. Києва апеляційної скарги
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
В.С. Пасинок