Справа № 396/3036/13-ц
Провадження № 2/396/26/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2014 року Новоукраїнський районний
суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Музика О.В.

при секретарі - Ганічкіній К.Ю.

розглянувши у судовому засіданні в
залі судових засідань
Новоукраїнського районного суду в м.
Новоукраїнка позовну заяву ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення
грошових коштів за договором позики,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачка в звернулася до суду з
позовом до відповідачів про стягнення
боргу посилаючись на те, що між
позивачкою та відповідачкою ОСОБА_2
було укладено усний договір позики.

Згідно якого 02 червня 2011 року позивачка
передала відповідачці грошові кошти в
розмірі 5500,00 грн., суму 2500,00 грн.
зобов"язалась повернути до грудня 2011
року та 3000,00 грн. по поверненню за
першою вимогою позивачки. Пізніше 16
червня 2011 року позивачкою було
передано відповідачці ще 5000,00 грн. з
терміном повернення до кінця серпня 2011
року, про що відповідачка написала
розписку.

В результаті укладеного договору у
відповідачки виник обов"язок у термін
до кінця серпня 2011 року повернути
грошові кошти позивачці у розмірі 5000,00
грн., до грудня 2011 року 2500,00 грн. та 3000,00
грн. повернути за першою вимогою
позивачки, однак у зазначені терміни,
відповідачі грошові кошти не
повернули.

Позивачка з метою захисту та
відновлення порушеного права 16 грудня
2011 року звернулась до Новоукраїнського
РВ УМВС України в Кіровоградській
області. Згідно заяви було проведено
перевірку та винесено постанову про
відмову в порушенні кримінальної
справи, якою підтверджено наявність
зобов"язань між позивачкою та
відповідачкою.

Тому позивачка просить суд стягнути з
відповідачів на її користь борг за
договором позики у сумі 12931 грн. 00 коп.
та відшкодування судових витрат в сумі
1607,00 грн.

В судових засіданнях позивачка та її
представник позовні вимоги підтримали
в повному обсязі, посилаючись на
обставини викладені в позовній заяві.
Повідомили, що до теперішнього часу
зобов'язання, згідно договору позики,
відповідачами не виконано.

Відповідачі в судовому засіданні
позовні вимоги визнали частково, а саме
в частині позики в сумі 5000,00 грн.
Пояснюючи тим, що частково віддали борг
позивачці та надали до матеріалів
справи відповідні розписки написані
позивачкою по справі, також додали, що
розписка, яку ОСОБА_2 писала на 5000,00 грн.
при свідках мала дублюючий характер
першої розписки, тобто була написана
повторно на підтвердження першої,
оскільки першого разу розписку було
написано без свідків.

З приводу доданих до справи
відповідачами розписок про повернення
боргу позивачці, остання заперечила та
пояснила, що позивачі дійсно їй
повертали частину коштів, але данні
кошти були повернуті для погашення
кредиту за комп"ютер, який вона
придбала в кредит для дітей
відповідачів, на їхнє прохання,
оскільки вони являються
малозабезпеченою сім"єю, а тому в
наданні кредиту їм відмовляють.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона
являється сусідкою позивачки та їй
відомо, що позивачка давала в позику
відповідачам гроші. ОСОБА_1 попросила
покликати ОСОБА_2 щоб остання написала
розписку про борг в сумі 5000,00 грн. В її
присутності відповідачкою було
написано розписку в якій вона
зазначила, що взяла в позивачки в борг
5000,00 грн. Також додала, що їй відомо, що
позивачка отримала кредит на придбання
комп"ютера для сім"ї відповідачів.

Заслухавши пояснення сторін,
представника позивачки, свідка,
дослідивши матеріали справи і оцінив
докази в їх сукупності, суд встановив,
що між позивачкою та відповідачкою
ОСОБА_2 було укладено договір позики.

Згідно якого 02 червня 2011 року позивачка
передала відповідачці грошові кошти в
розмірі 5000,00 грн., з терміном повернення
до кінця серпня 2011 року, про що
відповідачка написала розписку (а.с. 7).

В результаті укладеного договору у
відповідачки виник обов"язок у термін
до кінця серпня 2011 року повернути
грошові кошти позивачці у розмірі 5000,00
грн., однак у зазначені терміни,
відповідачі грошові кошти не були
повернуті та на численні усні вимоги
відповідачі відмовлялися від
виконання зобов"язань.

Позивачка з метою захисту та
відновлення порушеного права 16 грудня
2011 року звернулась до Новоукраїнського
РВ УМВС України в Кіровоградській
області. Згідно заяви було проведено
перевірку та винесено постанову про
відмову в порушенні кримінальної
справи (а.с. 8-9), якою підтверджено
наявність зобов"язань між позивачкою
та відповідачкою.

Дослідивши відмовний матеріал №2601
Новоукраїнського РВ УМВС України в
Кіровоградській області по заяві
ОСОБА_1 в якому маються письмові
пояснення відповідачки ОСОБА_2
позивачки, свідка ОСОБА_4 та її сина
ОСОБА_5, судом було встановлено, що
відповідачка брала в борг грошові
кошти в позивачки ОСОБА_1, а також факт
придбання в кредит комп"ютера для дітей
відповідачів, на їхнє прохання.

З письмових пояснень ОСОБА_5, які
знаходяться в відмовному матеріалі
№2601 Новоукраїнського РВ УМВС України
в Кіровоградській області вбачається,
що в червні місяці 2011 року до їхнього
домоволодіння прийшла позивачка та
попросила його матір ОСОБА_4 покликати
ОСОБА_2 яка б у їх присутності написала
розписку про те , що остання винна їй
5000,00 грн. ОСОБА_4 погодилася та
покликала ОСОБА_2 яка написала в їх
присутності розписку на підтвердження
боргу в сумі 5000,00 грн. Дану розписку
посвідчили підписами ОСОБА_2 та його
матір ОСОБА_4

Письмові пояснення, які знаходяться в
відмовному матеріалі №2601
Новоукраїнського РВ УМВС України в
Кіровоградській області надані
свідком ОСОБА_4 аналогічні поясненням
її сина ОСОБА_5

Отже судом встановлено, що розписка
написана ОСОБА_2 в червні 2011 року в
присутності свідків ОСОБА_4 та її сина
ОСОБА_5 є дублюючою попередній
розписці, яка була написана без
свідків.

Суд не бере до уваги як належний доказ
розписки (а.с. 38,39), які надали до
матеріалів справи відповідачі,
оскільки позивачка факт написання
даних розписок повністю заперечила а
свідок ОСОБА_4 дала суду пояснення, що
розписки, якщо і писалися ОСОБА_1 то
лише за факт передачі грошей за
комп"ютер. Також позивачка додала, що
деякі кошти їй відповідачі дійсно
повертали, але це були кошти в рахунок
погашення кредиту за комп"ютер, який
вона придбала для їхніх дітей на їхнє
прохання. Данні обставини
підтверджуються матеріалами
відмовного матеріалу №2601
Новоукраїнського РВ УМВС України в
Кіровоградській області.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України закріплено,
що позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Під час розгляду справи судом
встановлено, що позичені кошти ОСОБА_2
отримала на потреби сім"ї, про що
відповідач ОСОБА_3, який доводиться
чоловіком відповідачці в судовому
засіданні не заперечив.

Враховуючи те що відповідачка у
вказаний в розписці строк борг не
повернула, чим не виконала взяті на
себе зобов'язання, суд приходить до
висновку про можливість часткового
задоволення позовних вимог позивачки
та стягнення боргу з відповдачів
солідарно, оскільки вони перебувають в
зареєстрованому шлюбі та кошти ОСОБА_2
позичали на спільні потреби.

Відповідно до ч.4 ст. 55 СК України
дружина та чоловік повинні спільно
дбати про матеріальне забезпечення
сім"ї.

Згідно ч.3 ст.61 СК України, якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім"ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об"єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Згідно зі ст. 1050 ЦК позичальник
зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до ст. 625 цього Кодексу, якщо
ним несвоєчасно повернуто суму позики.

Так як ст. 625 ЦК України передбачає,
що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов"язання,
на вимогу кредитора повинен
сплатити суму боргу з
врахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних
від простроченої суми, то з
відповідачів на користь
позивача підлягає стягненню 3%
річних від суми боргу за в сумі 324 грн. 00
коп. за наступною формулою P=A*D*3%/C*100% де
А-основна сума боргу, С-кількість днів у
році, D-кількість днів прострочення
платежу, отже отримуємо розрахунок
(5000*790*3)/365*100=324 грн. 00 коп.

Частиною першою статті 1048 ЦК України
передбачено право позикодавця на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір процентів встановлюється
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Відповідно до п. 6 ст. 4 Закону України
"Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
надання коштів (грошових) у позику є
фінансовою послугою. Фінансова послуга
надається з метою отримання прибутку,
різновидом якого є проценти (п. 5 ч. 1 ст. 1
Закону).

Тому суд вважає за необхідне частково
задовольнити позовні вимоги щодо
стягнення процентів за користування
чужими грошовими коштами на суму 811,00
грн. згідно формули S=(N*H*L)/100%*T, де
N-кількість днів протягом яких
нараховувались проценти, Н-сума
переданих грошових коштів, L-розмір
діючої облікової ставки НБУ на період
нарахування відсотків, T-кількість днів
у році, маємо розрахунок
(5000*790*7,5)/(100*365)=811 грн. 00 коп.

Згідно п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України, до
витрат, пов»язаних з розглядом судової
справи належать витрати на правову
допомогу. Позивачкою з представником
ОСОБА_6 укладено договір про надання
юридичних послуг (а.с. 23-25), сума витрат
понесених на правову допомогу за
надання юридичних послуг складає 1500
грн., та суму витрат понесених на приїзд
представника до м.Новоукраїнка в
розмірі 107,00 грн., що підтверджується
(а.с. 19-20, 67, 68), які позивачка просить
стягнути з відповідачів солідарно,
тому суд вважає данні вимоги є
обгрунтованими та підлягають
стягненню з відповідачів на користь
позивачки.

Інші судові витрати по справі
відповідно до ст.88 ЦПК України
підлягають стягненню з відповідачів,
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст. 65 СК України, ст.ст.
119, 120 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 625, 1046-1050
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів
за договором позики задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1, солідарно, грошові кошти за
договором позики у сумі 6135 (шість тисяч
сто тридцять п»ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1, солідарно, судові витрати у
розмірі 1721 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Головуючий:
О. В. Музика