Справа № 192/995/14
Провадження № 2/192/358/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2014 року СОЛОНЯНСЬКИЙ
РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючої -
судді Омелюх В.М.,

при секретарі -
Короті Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в смт Солоне
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи - Солонянський
районний сектор Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області, Солонянська селищна рада
Солонянського району
Дніпропетровської області про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
позовом до відповідачки про визнання
особи такою, що втратила право на
користування жилим приміщенням,
посилаючись на те, що 03 квітня 1992 році
виконкомом Солонянської селищної ради
йому та його сім'ї: колишній дружині
ОСОБА_2 та сину ОСОБА_3, було виділено в
користування квартиру АДРЕСА_1, в якій
відповідно до ордеру вказані особи
були прописані.

30 травня 1996 року за рішенням
Солонянського районного суду
Дніпропетровської області за заявою
ОСОБА_1 шлюб з ОСОБА_2 було розірвано, а
їх син ОСОБА_3 помер у липні 2006 року.

В 2003 році відповідачка ОСОБА_2
забрала з квартири свої особисті речі
та виїхала за кордон України до Італії
м.Ріміні і з цього часу по 2014 рік вона
проживає і працює за кордоном
домробітницею згідно договору про
перебування та дозволу на роботу за
наймом, при цьому за характером роботи
її ніхто із підприємств, організацій
України у разі виробничої потреби за
кордон не направляв, а вона особисто
прийняла рішення працювати та
проживати за кордоном.

Відповідачка після розірвання
шлюбу не є членом його сім'ї, один раз на
рік приїздить до смт Солоне на могилу
сина, який похований на кладовищі в смт
Солоне.

Відповідачка має приватизовану
квартиру у м.Кривий Ріг, яка також була
надана позивачу, проте за позовом
матері відповідачки на підставі
рішення суду його було визнано
втратившим право користування даним
жилим приміщенням.

В квартирі АДРЕСА_1 проживає він
(позивач) зі своєю співмешканкою
ОСОБА_4, яка зареєстрована по АДРЕСА_2,
здійснює оплату за комунальні послуги
та проводить житлово-побутові роботи,
пов'язані з доглядом, прибиранням,
утриманням належного стану квартири,
яка не приватизована та знаходиться у
власності територіальної громади
Солонянської селищної ради та на
балансі КП «Солонянське житлове
комунальне управління».

З посиланням на ст.ст.61,71 ЖК
України прохав визнати відповідачку
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, оскільки вона
виїхала на роботу до Італії за власним
бажанням, з письмовою заявою до
власника квартири, яким є
територіальна громада Солонянської
селищної ради, на продовження терміну
тимчасово відсутньої не подавала,
поважні причини по збереженню
житлового приміщення за ОСОБА_2, як
тимчасово відсутньою, селищна рада не
розглядала, як і не направляла її на
роботу за кордон.

Позивач ОСОБА_1 в судовому
засіданні 10 листопада 2014 року позов
підтримав, в тому числі і з підстав,
викладених як в позовній заяві, так і в
наданих суду письмових поясненнях
(а.с.204-206), згідно яких зазначив, що
відповідно до ст.8 КЗпП України трудові
відносини громадян України, які
працюють за межами своєї держави,
регулюються законодавством сторони
працевлаштування та міжнародними
договорами про працю, а міжурядова
угода про взаємне працевлаштування
громадян та їх соціальний захист між
Україною та Італією не укладалася, а
тому згідно з п. 2 ст. 71 ЖК України
відповідачка не відноситься до
категорії працівників, яких за умовами
і характером роботи направили у
відрядження працювати за кордон.
Оскільки про таку роботу за кордоном
відповідачка прийняла самостійне
рішення, а не була направлена будь-яким
підприємством, тому вона не належить до
таких, що відсутні за місцем проживання
з поважних причин.

На підтвердження відсутності
відповідачки в спірній квартири понад 6
місяців посилався на договір про
перебування для роботи за наймом
домробітницею в Італії від 22 липня 2008
року і на договір від 03 квітня 2014 року
про припинення виконання хатньої
роботи в Італії, в яких не вказано, що
вона належить до категорії
працівників, яких тимчасово направили
до Італії за характером роботи. Те що
відповідачка періодично повертається
до України обумовлено тим, що
консульство України видає візу на 365
днів і по закінченні її строку
відповідачка вимушена оформляти нову
візу на території України.
Відповідачка одинадцять років не
турбується про стан квартири, не
сплачує комунальні платежі, а здійснює
оплату таких платежів періодично лише
при виникненні судових спорів з
приводу квартири, так як має намір
приватизувати її і продати. На даний
час відповідачка залякує свідків
позивача, звертається до органів
міліції з надуманими заявами відносно
того, що він перешкоджає їй
користуватися спірною квартирою. В той
же час, підтвердив, що з червня 2014 року і
по день розгляду справи судом
відповідачка ОСОБА_2 проживає в спірній
квартирі, так як повернулась до місця
проживання у зв'язку розглядом даного
позову.

В судовому засіданні 10 листопада
2014 року відповідачка ОСОБА_2 позов не
визнала та пояснила, надавши суду і
письмові заперечення на позовну заяву
(а.с.185-187), що в 1988 році приїхала з сином
та чоловіком в смт Солоне, де їм в 1992
році надали квартиру, в якій були
зареєстровані вона та син. В 1996 році
вони з позивачем розлучилися, після
чого останній зареєструвався в спірній
квартирі і став претендувати на неї.
Після її виїзду на роботу до Італії
позивач став неодноразово пред'являти
до неї позови про визнання її
втратившою право на житло, при цьому
вперше такий позов ним було подано у 2007
році. Вона з 2003 року працює в Італії, але
щорічно приїздить в смт Солоне, в тому
числі і по декілька разів на рік. В 2006
році вона зробила в квартирі ремонт,
встановила індивідуальне опалення, а в
2014 році проводила обслуговування
газового котла. Коли в 2003році вона
їхала на роботу до Італії, де працює за
строковими договорами, то залишила в
квартирі свої речі, які в послідуючому
кудись зникли, в зв'язку з чим вона
зверталася з заявою до міліції, де
зазначала також про те, що замок на
дверях квартири був на момент її
приїзду замінений. Коли вона щорічно
приїздить на Україну, то завжди
проживає в цей період в спірній
квартирі, в тому числі в 2014 році
проживає з 08 липня і по час розгляду
справи судом. Має діючий договір на
працевлаштування з 03 липня 2013 року,
який діє до сьогоднішнього дня. За
комунальні послуги, які надаються у
спірній квартирі, вона платить по мірі
можливості в період проживання на
Україні, а також залишає розрахункові
книжки знайомим, які здійснюють
платежі замість неї наперед без
зазначення фактичних показників, так
як на теперішній період всі договорі на
комунальні послуги позивач оформив на
себе, в той час як раніше вони були
оформлені на її ім'я. Позивач ОСОБА_1 та
ОСОБА_4, яка є співмешканкою позивача,
на протязі 11 років під час її приїзду в
смт Солоне ніколи не проживали в
спірній квартирі, своїх речей там не
залишали. На даний час позивач проживає
по АДРЕСА_3 в будинку, який успадкував
після своїх батьків, але збудували вони
його разом в період шлюбу. Зазначила, що
проживає в Італії періодично, при цьому
щорічно певний час проживає в Україні,
в тому числі 12 листопада 2013 року знову
поїхала до Італії, а повернулася на
Україну 08 липня 2014 року. На роботу в
Італію її ніхто не направляв, але в 2008
році вона подавала до селищної ради
письмову заяву про те, що поїхала на
роботу за кордон, в якій просила не
вчиняти будь-яких дій з квартирою за її
відсутності. Роботодавців за кордоном
знаходила самостійно, проживала за
місцем виконання роботи, свого місця
проживання не мала. З 2008 року
зареєстрована в префектурі, має дозвіл
на роботу в Італії. Змушена була
тимчасово виїхати з постійного місця
проживання саме за умовами та
характером роботи до Італії у зв'язку
зі скрутним матеріальним становищем,
що відповідно до п. 2 ст. 71 ЖК України є
підставою для збереження прав на жиле
приміщення за нею, оскільки вона
працювала за кордоном на підставі
укладених договорів на виконання
хатньої роботи. Вона не втратила
інтересу до квартири, в якій
зареєстрована, оскільки ця квартира є
єдиними місцем її постійного
проживання в Україні, в ній вона
проживає у вільний від роботи час,
здійснює необхідний ремонт та догляд,
що підтверджується рішенням
Солонянського районного суду
Дніпропетровської області від 25 травня
2007 року та від 04 вересня 2009 року, а
посилання позивача на те, що вона має
квартиру в м. Кривий Ріг не відповідає
дійсності, оскільки квартира в м.
Кривий Ріг належить ОСОБА_5, про що
зазначено і в рішенні Солонянського
районного суду Дніпропетровської
області від 11 серпня 2010 року. Крім того,
вона має намір приватизувати спірну
квартиру, для чого зверталася до органу
приватизації Солонянської селищної
ради, що підтверджується рішенням
Солонянського районного суду
Дніпропетровської області від 11 серпня
2010 року. Посилання позивача на те, що в
спірній квартирі він проживає разом зі
своєю співмешканкою ОСОБА_4
спростовуються актом обстеження від 07
серпня 2014 року, в зв'язку з чим вважає,
що посилання позивача на не проживання
її в спірній квартирі понад 6 місяців
без поважних причин, а також, що вона
втратила інтерес до цього житла, є
надуманими та необґрунтованими, в
зв'язку з чим в задоволенні позову
прохала відмовити.

Представник відповідача - ОСОБА_6
в судовому засіданні 10 листопада 2014
року позов не визнала, вважала його
необґрунтованим та прохала відмовити в
його задоволенні, оскільки обидві
сторони є наймачами спірної квартири,
яка належить селищній раді та яку
відповідач повідомляла про виїзд за
характером роботи за кордон, а поважні
причини її відсутності за місцем
проживання підтверджується договорами
на виконання робіт та рішеннями суду. В
період відпусток відповідачка щорічно
проживає в спірній квартирі, доглядає
за квартирою, сплачує комунальні
послуги, що свідчить про те, що вона не
втратила інтерес до квартири, оскільки
іншого житла на території України не
має. Оскільки відсутні визначені
законом підстави для визнання її
втратившою право на житло, прохала в
задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи -
Солонянський районний сектор
Державної міграційної служби України
в Дніпропетровській області, який
належним чином повідомлений про час та
місце розгляду справи в судове
засідання 10 листопада 2014 року не
з'явився, згідно поданої заяви (а.с.156)
прохали розглядати справу у
відсутність їх представника.

Представник третьої особи -
Солонянська селищна рада
Солонянського району
Дніпропетровської області, який
належним чином повідомлений про час та
місце розгляду справи в судове
засідання 10 листопада 2014 року не
з'явився, згідно поданого клопотання
(а.с.155) прохали розглядати справу у
відсутність їх представника, у зв'язку
з чим суд ухвалив розглядати справу за
відсутності представників третіх осіб.

Свідок ОСОБА_7 в судовому
засіданні показав, що перебуває у
дружніх стосунках з позивачем ОСОБА_1,
який проживає в АДРЕСА_1 з ОСОБА_4
останні 2 роки, про що йому відмово у
зв'язку з тим, що він спілкується з
позивачем 2-3 рази на тиждень, приходить
до нього в гості. Останній раз був в
гостях у ОСОБА_1 в червні 2014 року, а з
цього періоду в квартирі проживає
відповідачка ОСОБА_2 Про те що остання
перебуває на заробітках в Італії знає
від ОСОБА_1 та мешканців смт Солоне.
Також йому відомо, що відносини між
сторонами не дружні, оскільки ОСОБА_2
поїхала в Італію і хоче забрати
квартиру, про що повідомив йому
позивач, який був проти того щоб
відповідачка, яка раніше була його
дружиною, їхала до Італії. З 2013 року по
липень 2014 року він не бачив в спірній
квартирі відповідачку, яка особисто
питала його, чому він йде в якості
свідка у справі. В червні 2014 року він
останній раз бачив в квартирі ОСОБА_1,
оскільки йому треба було допомогти з
ремонтом котла, при цьому ОСОБА_4 в
квартирі не було. Раніше, коли він
проходив в гості до ОСОБА_1, то бачив в
квартирі ОСОБА_4, яка готувала їжу. Коли
в 2014 році з Італії повернулася ОСОБА_2
та стала проживати в квартирі, то
позивач став жити з ОСОБА_4 по вул.
Осінній, де у нього є будинок після
смерті матері. Зі слів позивача та його
співмешканки свідок знає, що вони не
проживають в квартирі під час приїзду
відповідачки з Італії.

Свідок ОСОБА_8 показала суду, що
відповідачку знає з 1989 року, коли
познайомилися за місцем спільної
роботи і з того часу підтримують дружні
стосунки. Їй відомо, що подружжя ОСОБА_2
розлучились в 1996 році, після чого
відповідачка залишилася проживати з
сином в квартирі АДРЕСА_1, яка була не
приватизована. В 2003 році відповідачка
поїхала в Італію на заробітки, де
працювала періодично і до даного року.
Їй відомо, що позивач проживав з ОСОБА_4
в квартирі останньої. До 2003 року, поки
відповідачка проживала в смт Солоне,
вона бувала в квартирі періодично, але
не рідше ніж один раз на місяць, а після
виїзду відповідачки була рази два в 2004
році. Відповідачка продовжує працювати
в Італії і на даний час, при цьому
щорічно приїздить та проживає в
квартирі. В 2006 році вона зробила ремонт
в квартирі, встановила індивідуальне
опалення, так як в цій квартирі жив син
позивача і відповідачки, а коли він
помер в 2006 році, то в цей рік
відповідачка приїздила тричі та
проживала в цей час в квартирі, куди
вона (свідок) приходила до неї гості. В
2014 році відповідачка приїхала в червні
і свідок була в неї у гостях разів 10,
проте позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в
квартирі не бачила. Відповідачка весь
час проживає одна та має намір знову
їхати на заробітки, але коли їй не
відомо.

Свідок ОСОБА_9 показав суду, що
ОСОБА_2 є його рідною сестрою та він
перебуває з нею в добрих стосунках.
Йому відомо, що позивач неодноразово
подавав заяви і намагається виписати
сестру зі спірної квартири, оскільки
також був представником відповідачки в
Солонянському районному суді
Дніпропетровської області під час
розгляду справи в 2008 році з приводу
позову ОСОБА_1 у зв'язку з не
проживанням сестри в спірній квартирі,
де вона постійно проживає з 1992 року,
оскільки вони були в шлюбі, а ОСОБА_1
працював в міліції, у зв'язку з чим його
сім'я і отримала квартиру. Пояснив, що
сторони розлучилися в 1996 році, після
чого його сестра залишилася проживати
в спірній квартирі, а ОСОБА_1 став
проживати з іншою жінкою чи у своїх
батьків. Сім?я ОСОБА_1 під час шлюбу
спільно будували будинок в смт Солоне,
в якому потім стали проживати батьки
позивача. Зазначив, що ОСОБА_1 в позові
посилається на те, що йому нема де жити,
проте він має батьківський будинок,
який дістався йому у спадок після
смерті матері в 2013 році, оскільки він
був їх єдиним сином. Йому відомо, що
його сестра ОСОБА_2 працює за кордоном з
2003 року та що вона приїздить в смт
Солоне 1-3 рази на рік. В липні 2014 року
свідок разом із сестрою приїхали до
спірної квартири, в якій був ОСОБА_1, при
цьому він вживав алкогольні напої з
іншим невідомим йому чоловіком. Речей
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в квартирі не було.
Свідок разом із сестрою ночують в цій
квартирі, наводять в ній порядок,
оскільки за її відсутності шпалери в
квартирі поцвіли, газовий котел
зламаний, гарячої води в квартирі не
має, скрізь брудно. Рішенням суду в 2008
році було відмовлено в задоволенні
позову ОСОБА_1, оскільки факти, які
зазначив ОСОБА_1 не підтвердилися, так
як сестра не проживала за кордоном, а
лише працювала. З червня 2014 року сестра
тричі приїздила до матері та до свідка
в м. Кривий Ріг.

Свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що
перебуває в дружніх стосунках з
позивачем та проживала з ним однією
сім'єю з 1995 по 2013 рік у її квартирі по
АДРЕСА_2, а з листопада 2013 року по
березень 2014 року позивач ОСОБА_1
проживав по АДРЕСА_1 у зв'язку зі
сварками між ними. Їй відомо, що ця
квартира належить позивачу, з яким з
листопада 2013 року по теперішній час
вони не проживають однією сім'єю.
ОСОБА_1 взимку 2013-2014 року проживав в
спірній квартирі, а потім зламався
котел, позивач його ремонтував та
проводив оплату комунальних послуг. З
березня 2014 року позивач періодично
став їздити на дачу в с. Олексіївка, а
також періодично проживав в спірній
квартирі. Де проживає ОСОБА_1 з липня 2014
року їй не відомо, але зі слів позивача
знає, що він живе в спірній квартирі.
ОСОБА_2 з 2003 року і до даного часу працює
в Італії, в зв'язку з чим до 2014 року
свідок особисто не бачила, щоб
відповідачка приїздила в смт Солоне,
але стверджувати, що вона не приїздила,
не може. Вона особисто ніколи у спірній
квартирі не жила, її речей там не має, а
чи є там речі позивача, який у 2014 році
двічі стаціонарно лікувався у
медичному закладі, їй не відомо.

Свідок ОСОБА_10 показала суду, що
перебуває в добрих відносинах з
відповідачкою ОСОБА_2, з якою є
сусідами, оскільки мають квартири в
одному житловому будинку. В спірній
квартирі була в кінці серпня 2014 року,
коли складали разом з депутатом та
іншою сусідкою акт обстеження
квартири, в якій проживає ОСОБА_2 Їй
відомо, що ОСОБА_2 проживає в квартирі
АДРЕСА_1 десь з 1990 року, а з 2002 - 2003
років вона поїхала до Італії на
заробітки. В рік, коли загинув син,
ОСОБА_2 робила ремонт в квартирі,
встановлювала опалення, при цьому в цей
рік вона приїздила в смт Солоне 2-3 рази,
а потім приїздить щорічно. В спірній
квартирі відповідачка спочатку жила з
сином, а потім сама. У її відсутність
періодично в квартирі ночує ОСОБА_1 з
друзями, з якими вживає алкогольні
напої, але постійно не проживає. Також
пояснила, що ОСОБА_4 в квартирі не
проживає, але вона (свідок) бачила її в
квартирі декілька разів разом в ОСОБА_1

Суд, заслухавши позивача,
відповідача, представника відповідача,
свідків, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку, що в задоволенні
позову необхідно відмовити з наступних
підстав.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.10, ст.60 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін, які мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості, при цьому кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом,
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, а
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі, і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, при цьому доказування не
може ґрунтуватись на припущеннях.

У судовому засіданні
встановлено, що сторони знаходились в
зареєстрованому шлюбі, який було
розірвано 30 травня 1996 року згідно
актового запису №54 по відділу
реєстрації актів цивільного стану
Солонянського районного управління
юстиції Дніпропетровської області
(а.с.9).

В період шлюбу у 1992 році
виконкомом Солонянської селищної ради
позивачу було надано в користування
для нього та його сім'ї: дружини ОСОБА_2
та сина ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.7),
яка згідно довідки Солонянської
селищної ради Солонянського району
Дніпропетровської області знаходиться
у власності територіальної громади
Солонянської селищної ради на балансі
КП «Солонянське ЖКУ» (а.с.18), де сторони
до припинення шлюбу проживали разом з
сином, який помер у 2006 році (а.с.8).

У зв'язку з розірванням шлюбу
відповідачка перестала бути членом
сім'ї позивача, але не втратила права
користування жилим приміщенням
відповідно до вимог ч.3 ст.64 Житлового
кодексу України, оскільки продовжувала
проживати та користуватися даною
квартирою (а.с.12), в якій зареєстроване
її місце проживання в установленому
законом порядку, після чого у 2003 році
відповідачка поїхала до Італії на
роботу, а вказані факти були
встановлені набравшими законної
чинності рішеннями Солонянського
районного суду Дніпропетровської
області від 25 травня 2007 року (а.с.167), 04
вересня 2009 року (а.с.168-169),11 серпня 2010
року (а.с.59-61), які було постановлено по
цивільним справам за позовами позивача
ОСОБА_1 до відповідачки ОСОБА_2 про
визнання її втратившою право
користування жилим приміщенням у
зв'язку з відсутністю понад шість
місяців без поважних причин та у
зв'язку з вибуттям на інше постійне
місце проживання, якими також
встановлено, що відповідачка з
зазначеного періоду часу щорічно
приїздила у відпустку та користувалась
спірною квартирою, де за свої кошти
здійснювала ремонт та провела
автономне опалення, а судом було
зроблено висновок про те, що
відповідачка не втратила інтерес до
спірної квартири та не мала наміру
припиняти користування нею.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з зазначених
рішень суду та встановлено при
розгляді даної справи показаннями
свідків та не оспорювали сторони,
відповідачка з 2003 року працює в Італії
і періодично щорічно приїздить в смт
Солоне у відпустку та користується
саме спірною квартирою, в якій проживає
в період перебування на Україні.

Згідно договорів про перебування
для роботи за наймом домробітницею від
22 липня 2008 року (а.с.15-17), від 04 липня 2013
року (а.с.162-163) та Дозволу на роботу за
наймом домробітницею від 03 липня 2013
року (а.с.161) з 2008 року між відповідачкою
та роботодавцем у Італії існують
трудові строкові відносини з надання
відповідачкою послуг домробітниці, які
припинені 31 березня 2014 року, про що
свідчить договір про припинення
договору №-52 (а.с.88).

Згідно акту обстеження житлових
умов ОСОБА_1 від 25 січня 2014 року та від 29
квітня 2014 року (а.с.11,10) в спірній
квартирі зареєстроване місце
проживання позивача та відповідачки,
але на час проведення обстежень в
квартирі проживав один позивач,
особисті речі відповідачки відсутні,
проте присутні речі позивача та ОСОБА_4

Суд критично оцінює надані акти
обстеження, оскільки відповідно до
пояснень, які були надані в судовому
засіданні 10 листопада 2014 року свідком
ОСОБА_4, вона ніколи не проживала в
квартирі АДРЕСА_1, а тому відомості,
зазначені в акті від 25 січня 2014 року про
її проживання в квартирі разом з ОСОБА_1
та знаходження там її речей
спростовуються її показаннями,
відповідно до яких вона припинила
проживати однією сім'єю з ОСОБА_1 з
листопада 2013 року та проживала з ним у
її квартирі по АДРЕСА_2, а у
квартирі ОСОБА_1 за цей період лише
бувала декілька разів разом з
позивачем, а тому в цій квартирі її
речей не було.

Також, згідно вказаних актів не
виявлено, що в спірній квартирі
відсутні особисті речі відповідачки,
що свідчить про те, що відповідачка
виїхавши на роботу до Італії із спірної
квартири не виїжджала і не має намірів
це робити в майбутньому.

Крім того, відповідачкою наданий
суду акт обстеження від 07 серпня 2014
року (а.с.164), відповідно до якого
позивач ОСОБА_1 не проживає в спірній
квартирі з 1995 року, а на даний час
мешкає разом з ОСОБА_4 за адресою: смт
Солоне, вул. Осіння, 38, а зазначені в
акті обставини підтвердила свідок
ОСОБА_10, за участю якої було складено
зазначений акт обстеження та яка є
сусідкою сторін по спірній квартирі, а
також свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, при
цьому зазначені свідки підтвердили в
судовому засіданні, що з липня 2014 року
по день розгляду справи судом
відповідачка ОСОБА_2 проживає в спірній
квартирі та користується нею, що також
підтвердили в суді і свідки ОСОБА_7 та
ОСОБА_4

Позивачем надано до позовної
заяви копії договорів на надання
комунальних послуг з газо-, електро- та
водопостачання, вивезення ТПВ,
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, які ним були
укладені в період лютого-березня 2010
року та лютого 2013 року з відповідними
підприємствами про надання таких
послух та докази оплати наданих послуг
за період 2013-2014 років (а.с.20-38), тобто в
період відсутності відповідачки. При
цьому відповідачкою також були надані
докази оплати наданих комунальних
послуг в 2014 році, а також докази
обслуговування газового обладнання в
спірній квартирі та димових і
вентиляційних каналів (а.с.170-183), при
цьому особові рахунки по оплаті
комунальних послуг було відкрито як на
ім'я позивача, так і на ім'я
відповідачки.

Згідно ч.2 ст.107 ЖК України у разі
вибуття наймача або членів його сім'ї
до іншого населеного пункту або в інше
жиле приміщення в тому ж населеному
пункті, договір найму жилого
приміщення вважається розірваним з дня
вибуття, а якщо з жилого приміщення
вибуває не вся сім'я, то договір найму
жилого приміщення не розривається, а
член сім'ї, який вибув, втрачає право
користування цим жилим приміщенням з
дня його вибуття.

В судовому засіданні встановлено,
що позивач, як і відповідачка є
наймачами жилого приміщення, куди
вселились на підставі ордеру про
надання квартири, і до даного часу
власником спірної квартир є не позивач,
а Солонянська селищна рада, якою вимоги
про визнання відповідачки втратившою
право користування жилим приміщенням,
як власником квартири, не заявляються.
Більш того, власник квартири вважає, що
відповідачка не втратила право
користування квартирою за характером
роботи, на виконання якої нею укладено
договір (а.с.56,76).

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 71 ЖК
України жиле приміщення зберігається
за тимчасово відсутнім наймачем або
членами його сім?ї понад шість місяців
у випадках тимчасового виїзду з
постійного місця проживання за умовами
та характером роботи, у тому числі за
кордоном - протягом усього часу
виконання цієї роботи.

Дослідженими в судовому
засіданні доказами достовірно
встановлено, що відповідачка відсутня
за місцем проживання за характером та
умовами роботи за трудовим договором,
укладеним на певний строк в іншій
країні з виїздом з постійного місця
проживання, але вона не втратила
інтерес до спірної квартири, про що
свідчить те, що вона щорічно приїздить
у відпустку та користується спірною
квартирою, здійснює її ремонт та
оплачує частково комунальні послуги,
якими фактично користується, а на
період розгляду справи судом з липня 2014
року проживає та користується спірною
квартирою, в той же час позивач в даний
період в квартирі фактично не проживає,
а лише періодично знаходиться і ній
короткий проміжок часу.

У зв'язку з характером роботи
відповідачки місце виконання нею
трудових обов'язків не співпадає з
місцем її постійного проживання, тому
право на житло зберігається за нею
протягом всього часу роботи за
строковим договором відповідно до ст. 71
ЖК України.

Посилання позивача на те, що
відповідачка виконує трудові обов'язки
за кордоном з власної ініціативи, а не у
зв'язку з її направленням будь-яким
підприємством, установою, організацією
на таку роботу, а тому жиле приміщення
за нею не зберігається на час виконання
нею таких трудових обов'язків, судом не
приймаються, оскільки норма ст. 71 ЖК
України не містить таких обмежень щодо
суб'єкта вибору роботи за кордоном.
Більш того, позивачем не надано суду
будь-яких доказів на підтвердження
наявності у відповідачки іншого місця
проживання та створення нею іншої
сім'ї, щоб могло свідчити про зміну нею
місця свого проживання та вибуття до
іншого житла, а проживання нею в
житловому приміщенні роботодавця за
місцем виконання робот не може бути
визнано судом як вибуття відповідачки
на інше місце проживання.

Не можуть бути прийняті до уваги
судом і доводи позивача про те, що
відповідачка має інше місце проживання
у вигляді квартири у АДРЕСА_4, оскільки
дана квартира на праві власності
належить іншій особі - ОСОБА_5, що
встановлено рішенням Солонянського
районного суду Дніпропетровської
області від 11 серпня 2010 року, яке
набрало законної сили (а.с.59-61).

З огляду на наведене, суд
приходить до висновку, що вимоги є
необґрунтованими і такими, що не
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.64,71 Житлового кодексу України,
ст.10,11,57,60,61,88,212,213,215 ЦПК України,суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи - Солонянський районний
сектор Державної міграційної служби
України в Дніпропетровській області,
Солонянська селищна рада
Солонянського району
Дніпропетровської області про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Солонянський районний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 17
листопада 2014 року.

Головуючий: суддя