АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д.,
Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

заявника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 18 липня 2014 року про відмову у
відкритті провадження у справі по
цивільній справі за заявою ОСОБА_2,
заінтересовані особи: Гатненська
сільська рада Києво-Святошинського
району Київської області, Управління
Держземагенства у
Києво-Святошинському районі Київської
області про встановлення факту, що має
юридичне значення,

В С Т А Н О В И ЛА:

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 18.07.2014 відмовлено у
відкритті провадження у даній справі.

В апеляційній скарзі заявник,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, просить ухвалу
скасувати, а справу направити до суду
першої інстанції для продовження
розгляду. Вказує, що висновок суду про
те, що дана заява не підлягає розгляду в
порядку окремого провадження є
необґрунтованим, а тому у суду були
відсутні підстави для відмови у
відкритті провадження.

ОСОБА_2 в судовому засідання підтримала
апеляційну скаргу з викладених в ній
підстав та просила її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення апелянта, вивчивши та
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали в межах доводів
апеляційної скарги, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у
справі за заявою про встановлення
факту, що має юридичне значення, суд
першої інстанції виходив з того, що
встановлення факту належності на праві
власності земельної ділянки не
передбачено нормами процесуального
закону, а тому заявнику слід звернутись
до суду з відповідним позовом в порядку
визначеному законом.

Висновок суду є законним і
обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
17.07.2014 ОСОБА_2 звернулась до суду з
заявою, в якій просила встановити факт
належності їй на праві власності
земельної ділянки, у зв'язку з втратою
правовстановлюючого документу і
неможливістю його відновлення.

Частиною 1 ст. 256 ЦПК України визначено
справи про встановлення фактів, що
мають юридичне значення. Частина 2
вказаної статті передбачає, що у
судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Суд першої інстанції правомірно вказав
на те, що захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється, зокрема, шляхом визнання
права (ч. 3 ст. 152 ЗК України).

Разом з цим, ст. 392 ЦК України визначено,
що власник майна може пред'явити позов
про визнання його права власності, якщо
це право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 1 постанови № 5 від 25.05.1998
«Про судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення» в порядку окремого
провадження розглядаються справи про
встановлення фактів, якщо: згідно із
законом такі факти породжують юридичні
наслідки, тобто від них залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав громадян;
чинним законодавством не передбачено
іншого порядку їх встановлення;
заявник не має можливості одержати або
відновити загублений чи знищений
документ, який посвідчує факт, що має
юридичне значення; встановлення факту
не пов'язується з наступним вирішенням
спору про право.

З наведеного вбачається, що законом
передбачено інший спосіб захисту прав
власника у випадку, зокрема, втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 256 ЦПК
України, суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо з заяви про
встановлення факту, що має юридичне
значення вбачається спір про право.

Звертаючись до суду з даною заявою
заявник вказує, що йому на праві
власності належить земельна ділянка,
однак державний акт, що посвідчував
право власності втрачений і відновити
його не є можливим. На підтвердження
даних пояснень заявником надано суду
копію державного акту, витяг з
Державного земельного кадастру про
земельну ділянку та відповіді
відповідних державних установ про
неможливість виявлення
правовстановлюючого документа.

Натомість, слід зауважити, що матеріали
справи не містять даних на підставі
яких можна було дійти однозначного
висновку про належність земельної
ділянки, на час звернення до суду, саме
заявниці, оскільки з моменту видачі
державного акту про право власності на
землю (14.11.1997) міг відбутись перехід
права власності до іншої особи, а
відтак ці обставини підлягають
з'ясуванню і доведенню в позовному
провадженні.

Отже, суд першої інстанції відмовляючи
у відкритті провадження у справі
правомірно дійшов висновку про
неможливість розгляду даної заяви в
порядку окремого провадження у зв'язку
з наявністю спору про право власності
на земельну ділянку, який підлягає
розгляду в порядку позовного
провадження.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 312 ЦПК
України розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Таким чином, оскільки при апеляційному
розгляді справи порушень вимог закону,
які є підставою для скасування ухвали в
справі не виявлено, колегія суддів
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги і залишення ухвали
без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 307, 312 п. 1, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 18 липня 2014 року про відмову у
відкритті провадження у справі -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді