Справа № 367/6417/13-ц Головуючий у І
інстанції Пархоменко О.В.Провадження №
22-ц/780/1421/14 Доповідач у 2 інстанції
КашперськаКатегорія 29
РІШЕННЯ

Іменем України

25 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді
Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О.,
Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Моторного
(транспортного) страхового бюро
України на рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 18
грудня 2013 року у справі за позовом
Моторного (транспортного) страхового
бюро України до ОСОБА_1 про
відшкодування в порядку регресу
витрат, пов'язаних з виплатою
страхового відшкодування,

заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2013 року позивач МТСБУ
звернувся до суду із позовом про
відшкодування в порядку регресу
витрат, пов'язаних із виплатою
страхового відшкодування. Заявлені
вимоги мотивував тим, що 06 грудня 2009
року в м. Буча сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
транспортного засобу М-408 д.н.з. НОМЕР_1
під керуванням ОСОБА_1 та транспортного
засобу Форд д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням
ОСОБА_2, станом на дату скоєння
дорожньо-транспортної пригоди
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_1 не застрахована за полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів. 18 грудня 2009 року постановою
Ірпінського міського суду Київської
області ОСОБА_1 визнано винним у
вчиненні правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
потерпілому ОСОБА_2 завдано
матеріальних збитків, відповідач в
добровільному порядку відшкодував
потерпілому матеріальну шкоду в
розмірі 4800 грн. та на підставі наказу №
2773 від 27 вересня 2010 року МТСБУ
відшкодувало ОСОБА_2 майнову шкоду в
розмірі 6439,55 грн. Просив стягнути із
відповідача на користь МТСБУ кошти в
розмірі понесених витрат 6439,55 грн.,
витрати на правову допомогу 1500 грн. та
судові витрати 229,41 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 18 грудня 2013 року
в задоволенні позову відмовлено.

Позивач МТСБУ, не погоджуючись із
рішенням суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на його незаконність,
необґрунтованість, неповноту
встановлених судом обставин, які мають
значення для справи, порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 18
грудня 2013 року та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позов в
повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення, виходячи із
наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої
інстанції в повній мірі даним вимогам
закону не відповідає.

Із матеріалів справи вбачається, що
постановою Ірпінського міського суду
Київської області від 18 грудня 2009 року
ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення, та
встановлено, що 06 грудня 2009 року ОСОБА_1,
керуючи автомобілем М-408 д.н.з. НОМЕР_1 в
м. Буча по вул. Я.Мудрого при виїзді на
перехрестя з головною вул. Шевченка не
надав перевагу в русі автомобілю Форд
Сієра д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням
ОСОБА_2, який рухався по вул. Шевченка,
внаслідок чого здійснив зіткнення з
даним автомобілем, в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
автомобілі отримали механічні
пошкодження.

22 грудня 2009 року ОСОБА_2 отримав від
ОСОБА_1 за ремонт автомобіля, який
ОСОБА_1 розбив в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, 600
доларів США, про що склав розписку за
підписами ОСОБА_2, ОСОБА_1 та свідків.

За стоянку автомобіля Форд Сієра д.н.з.
НОМЕР_2 та послуги евакуатора ОСОБА_2
поніс витрати 820 грн., за проведення
автотоварознавчого дослідження 830 грн.,
що підтверджується товарними чеками
від 15 грудня 2009 року № 15/01 та від 22 липня
2010 року № 37, рахунком-фактурою та актом
№ 258 прийому-передачі виконаних робіт.

25 червня 2010 року ОСОБА_2 звернувся до
МТСБУ із повідомленням про
дорожньо-транспортну пригоду, в якому
зазначив, що отримав від ОСОБА_1
відшкодування 600 доларів США,
транспортний засіб даної особи за
полісом ОСЦПВВНТЗ не зареєстрований.

Згідно звітів про оцінку майна № 941 та
№ 941-ост від 21 липня 2010 року, вартість
матеріального збитку, завданого
власнику автомобіля Форд Сієра д.н.з.
НОМЕР_2, складає 17561,76 грн.,
відновлювальний ремонт недоцільний з
економічної точки зору, утилізаційна
вартість транспортного засобу на
момент огляду складає 7972,21 грн.

27 вересня 2010 року МТСБУ видано наказ №
2773, яким наказано фінансовому
управлінню сплатити на рахунок ОСОБА_2
6439,55 грн. за шкоду, заподіяну в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди, що було здійснено платіжним
дорученням № 3925 від 28 вересня 2010 року.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Згідно вимог ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. Особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, зокрема шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27
Закону України «Про страхування» до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України
особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», з винної особи
за регресною вимогою стягується розмір
визначеного відшкодування за
зобов'язанням з відшкодування шкоди, а
якщо законом встановлено межі
відшкодування або межі
відповідальності винної особи, то
витрати з такої особи стягуються у цих
межах. Регресну вимогу може бути
пред'явлено протягом трьох років із дня
виконання зобов'язання про
відшкодування шкоди (відшкодування в
натурі, виплати суми періодичних
платежів тощо).

Згідно п. п. 14, 15 вказаної постанови, при
визначенні розміру та способу
відшкодування шкоди, завданої майну
потерпілого, судам слід враховувати
положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
такого ж роду і такої ж якості,
полагодити пошкоджену річ тощо) або
відшкодувати завдані збитки у повному
обсязі. Коли відшкодування шкоди в
натурі неможливе, потерпілому
відшкодовуються в повному обсязі
збитки відповідно до реальної вартості
втраченого майна на момент розгляду
справи або виконання робіт, необхідних
для відновлення пошкодженої речі. Як
при відшкодуванні шкоди в натурі, так і
при відшкодуванні реальних збитків
потерпілий має право вимагати
відшкодування упущеної вигоди. У разі
якщо власник транспортного засобу не
згоден із визнанням транспортного
засобу фізично знищеним, йому
відшкодовується різниця між вартістю
транспортного засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди, а також
витрати з евакуації транспортного
засобу з місця цієї пригоди.

Оскільки МТСБУ як особа, яка
відшкодувала оцінену шкоду, завдану
ОСОБА_2 з вини відповідача ОСОБА_1 в
розмірі 6439,50 грн., має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи в
розмірі виплаченого відшкодування, суд
першої інстанції безпідставно
відмовив в задоволенні позову про
стягнення із відповідача на користь
позивача матеріальної шкоди.

При цьому колегія суддів звертає увагу,
що суд визнає за позивачем право
зворотної вимоги (регресу) до
відповідача, однак в цілому відмовляє в
задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів не може погодитись із
висновками суду першої інстанції про
те, що позивачем не обґрунтовано розмір
страхового відшкодування, який було
виплачено потерпілому ОСОБА_2, та про
відсутність передбачених законом
підстав для стягнення з відповідача на
користь позивача зазначеної суми.

Відповідно до ст. ст. 8, 213, 215 ЦПК України
умовами обґрунтованості рішення є
повне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, які суд вважає
встановленими, та відповідність
висновків суду, викладених у рішенні,
обставинам справи.

Згідно ст. 214 ЦПК України, під час
ухвалення рішення суд повинен
встановити всі юридичні факти, які
згідно з нормами права мають значення
для розкриття існуючих між сторонами
правових відносин чи певних подій.

Згідно звітів про оцінку майна № 941 від
21 липня 2010 року та № 941-ост від 21 липня
2010 року, різниця між ринковою вартістю
пошкодженого транспортного засобу до
та після дорожньо-транспортної пригоди
становить 9589,55 грн. Крім того, доказами,
наявними в матеріалах справи, доведено
витрати ОСОБА_2 на проведення оціночних
робіт в розмірі 830 грн. та на послуги
евакуатора в розмірі 820 грн., що разом
складає 11239,55 грн.

Оскільки відповідачем добровільно
відшкодовано на користь ОСОБА_2 600
доларів США, що еквівалентно 4800 грн., до
відшкодування залишилось 6439,50 грн., і
дана сума була сплачена МТСБУ
потерпілому платіжним дорученням № 3925
від 28 вересня 2010 року, колегія суддів
вважає, що розмір регресного
зобов'язання підтверджено позивачем.

Безпідставними колегія суддів вважає
доводи відповідача про завищення
розміру виплаченого позивачем
страхового відшкодування, будь-якими
належними доказами обгрунтованість
заявленого розміру відшкодування не
спростована.

Не грунтуються на вимогах закону
доводи відповідача про пропуск
позивачем строку позовної давності для
звернення до суду із вимогами про
відшкодування в порядку регресу
витрат, повязаних з виплатою
страхового відшкодування, оскільки
таке відшкодування було проведено
позивачем 28 вересня 2010 року (а. с. 45), із
позовом до суду позивач звернувся в
межах встановленого законом строку 27
серпня 2013 року.

Таким чином рішення суду першої
інстанції ухвалено за неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, із порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду першої інстанції про
необґрунтованість розміру страхового
відшкодування не відповідають
обставинам справи, рішення суду першої
інстанції відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України підлягає скасуванню із
ухваленням нового рішення про
стягнення із ОСОБА_1 на користь
Моторного (транспортного) страхового
бюро України в порядку регресу витрат,
пов'язаних з виплатою страхового
відшкодування, у розмірі 6439,50 грн.

Також позивачем заявлено вимоги про
відшкодування витрат на правову
допомогу в розмірі 1500 грн.

Згідно ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову
допомогу може надавати особа, яка є
фахівцем у галузі права і за законом
має право на надання правової допомоги.
Відповідно до ч. 2 ст. 56 ЦПК України
особа, яка має право на надання
правової допомоги, допускається
ухвалою суду за заявою особи, яка бере
участь у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 та ст. 84 ЦПК
України витрати, пов'язані з оплатою
правової допомоги адвоката або іншого
фахівця в галузі права, є витратами,
пов'язаними з розглядом справи.

Разом із тим особа, яка має право на
надання правової допомоги, не була
допущена ухвалою суду до участі в
справі, в матеріалах справи відсутня
квитанція на підтвердження оплати
даних коштів позивачем, а наявний в
матеріалах справи контракт про надання
правової допомоги від 05 березня 2013 року
№ 83 не є сам по собі належним доказом
щодо понесених позивачем судових
витрат, тому дані вимоги задоволенню не
підлягають.

На підставі ст. 88 ЦПК України колегія
суддів стягує із відповідача на
користь позивача понесені судові
витрати в розмірі 344,11 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Моторного
(транспортного) страхового бюро
України задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 18 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Моторного (транспортного)
страхового бюро України до ОСОБА_1 про
відшкодування в порядку регресу
витрат, пов'язаних з виплатою
страхового відшкодування,
задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь
Моторного (транспортного) страхового
бюро України матеріальну шкоду у
розмірі 6439,55 грн. та судові витрати у
розмірі 344,11 грн.

Відмовити Моторному (транспортному)
страховому бюро України в стягненні
витрат на правову допомогу.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Кашперська Т.Ц.

Судді :
Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.