Справа № 456/6263/13-ц
Провадження № 2/456/372/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2014 р. Стрийський
міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючої - судді
Гули Л. В.

з участю секретаря
Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Стрию справу за
позовом ОСОБА_1 до Стрийської міської
ради про визнання права на житлове
приміщення та зобов'язання укласти
договір найму,

ВСТАНОВИВ :

Позивачка просить визнати за нею право
на житлове приміщення - квартиру
АДРЕСА_1 площею 17,7 кв.м та зобов'язати
відповідача укласти з нею договір
житлового найму вищевказаної квартири,
мотивуючи тим, що вона працювала на
Стрийському склозаводі, який в 1997 році
надав їй для проживання житлове
приміщення - квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 17,7 кв.м, де вона
проживає на даний час. Житловий будинок
по АДРЕСА_1 згідно з рішенням
Стрийського міськвиконкому № 231 від
16.06.1988 року був переданий Стрийському
склозаводу для проживання його
працівників. Право на вселення у
житлове приміщення та проживання у
ньому їй було надано спільним рішенням
адміністрації та профкому
підприємства. В 1995 році Стрийський
склозавод був перетворений у ВАТ
«Стрийський склозавод», державна
реєстрація якого була припинена 27.09.2007
року у зв'язку з визнанням його
банкрутом. Таким чином, житловий
будинок по АДРЕСА_1 перейшов у відання
Стрийської міської ради. Експлуатацію
будинку здійснює КП «Світанок», якому
вона сплачує квартплату і який є
балансоутримувачем будівель та споруд
по АДРЕСА_1, що підтверджує технічний
паспорт на будівлю та споруди,
виготовлений Стрийським МБТІ 03.01.2013
року на підставі інвентаризаційної
справи № 1247/103. Жителі будинку АДРЕСА_1
звернулися до відповідача з
клопотанням визнати їх право на
займані приміщення і укласти з ними
договори найму житла, однак отримали
відповідь за № КО-43/3.22ж 3.14/545 від 17.06.2013
року, що будинок за вказаною адресою
знаходиться на балансі Стрийського
склозаводу, якого визнано банкрутом у
встановленому законом порядку, і для
вирішення питання по суті
рекомендовано звернутися з позовом до
суду в індивідуальному порядку.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не
з'явилася, подала суду заяву про
розгляд справи за її відсутності, позов
підтримала в повному обсязі та просить
його задовольнити.

Представник відповідача - Стрийської
міської ради в судове засідання не
з'явився, подав суду клопотання про
розгляд справи за його відсутності та
просить вирішити спір відповідно до
чинного законодавства.

У зв'язку з неявкою в судове засідання
осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу в порядку
ст. 197 ЦПК України за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши докази та уважно оцінивши
їх у сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Закон України «Про забезпечення
реалізації житлових прав мешканців
гуртожитків» регулює питання щодо
забезпечення реалізації
конституційного права на житло
громадян, які тривалий час на законних
підставах проживають у гуртожитках,
призначених для проживання одиноких
громадян або для проживання сімей.

Реалізація житлових прав мешканців
гуртожитків, передбачених Законом
України «Про забезпечення реалізації
житлових прав мешканців гуртожитків»,
залежить від правомірності їх
користування гуртожитком та
проживання в гуртожитку.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитків» прямо
передбачено, що цей Закон не
поширюється на громадян, які мешкають у
гуртожитку без законних підстав (без
офіційної реєстрації місця
проживання), та встановлено, що однією
із обов'язкових складових статусу
мешканця гуртожитку, яка дає підстави
для забезпечення реалізації його прав
на підставі вказаного Закону, є
реєстрація за місцем проживання у
гуртожитку більше 5 років на законних
підставах.

Відповідно до пункту 3 Тимчасового
порядку реєстрації фізичних осіб за
місцем проживання, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 16 січня 2003 року № 35, який діяв до 15
січня 2004 року, до місця проживання
фізичної особи, в якому вона
зобов'язана була зареєструватись,
віднесено гуртожиток.

З 15 січня 2004 року набрав чинності Закон
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-ІУ і
реєстрація фізичних осіб в Україні
здійснюється відповідно до цього
Закону, який на даний час діє в редакції
Закону № 5088-УІ від 5.07.2012 року (набрав
чинності 5.08.2012 року).

Закон передбачає обов'язок громадянина
України, який постійно або тимчасово
проживає в Україні, зареєструвати
місце проживання протягом 10 днів після
прибуття до нового місця проживання.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону
реєстрацією місця проживання є
внесення відомостей про місце
проживання або місця перебування із
зазначенням адреси житла особи до
визначених цим Законом документів та
до реєстраційного обліку місця
проживання, реєстрація є обов'язковою,
коли особа проживає в певному місці
понад 6 місяців, зокрема в гуртожитку.

З матеріалів справи судом встановлено,
що відповідно до рішення виконавчого
комітету Стрийської міської ради
народних депутатів № 261 від 16.06.1988 року
за Стрийським склозаводом оформлено
право власності на житловий будинок
АДРЕСА_1 /а.с. 14-15/. У 1997 році позивачці
ОСОБА_1 було надано для проживання
кімнату АДРЕСА_1, так як вона з 16.10.1979
року працювала на Стрийському
склозаводі, що підтверджується копією
трудової книжки серії НОМЕР_1.
Відповідно до наказу Української
державної корпорації промисловості
будівельних матеріалів
«Укрбудматеріали» від 30.01.1995 року № 73
«Про перетворення Стрийського заводу у
відкрите акціонерне товариство шляхом
корпоратизації» на виконання Указу
Президента України від 15.06.1993 року №
210/93 «Про корпоратизацію підприємств»
Стрийський склозавод був перетворений
у ВАТ «Стрийський склозавод», що
підтверджується листом регіонального
відділення фонду державного майна
України по Львівській області від
04.06.2013 року вих. № 13-12-03642. Державна
реєстрація ВАТ «Стрийський склозавод»
була припинена 27.09.2007 року у зв'язку з
визнанням його банкрутом, про що
свідчить довідка з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців /а.с. 11-13/. Відповідно
до протоколу від 04.12.1997 року про
результати проведення інвентаризації
державного майна, яке не увійшло до
Статутного фонду ВАТ «Стрийський
склозавод», затвердженого головою
Української державної корпорації
промисловості будівельних матеріалів
«Укрбудматеріали», гуртожиток та
малосімейний гуртожиток, які в процесі
корпоратизації не увійшли до
статутного капіталу ВАТ ''Стрийський
склозавод'', згідно з діючим
законодавством підлягали передачі до
комунальної власності.

Позивачка зареєстрована і постійно
проживає у АДРЕСА_1, що підтверджується
копією будинкової книги, копією
паспорта, довідкою комунального
підприємства ''Світанок'' № 2257 від 05.08.2013
року, з яких встановлено, що позивачка
ОСОБА_1 зареєстрована в гуртожитку по
АДРЕСА_1 з 06.11.1997 року /а.с. 3-4/, що
свідчить про правомірність
користування нею спірним приміщенням
гуртожитку.

Обставин, які б вказували, що позивачка
проживає в спірному житловому
приміщенні неправомірно або на вказане
майно, окрім неї, претендують інші
особи, в суді не встановлено.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1
статті 3 Закону України «Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитків» всі гуртожитки,
на які поширюється дія цього Закону,
підлягають передачі у власність
територіальних громад. Гуртожитки, що
були включені до статутних капіталів
товариств, створених у процесі
приватизації (корпоратизації),
передаються у власність
територіальних громад відповідно до
державної програми передачі
гуртожитків у власність
територіальних громад.

Судом встановлено, що житловий будинок
АДРЕСА_1 не передано у власність
територіальної громади м. Стрия, що
стверджується листом виконавчого
комітету Стрийської міської ради №
КО-43/3.22ж 3.14/545 від 17.06.2013 року /а.с. 5/.

Відповідно до ст. 4 ЖК України жилі
будинки, а також жилі приміщення в
інших будівлях, що знаходяться на
території України, утворюють житловий
фонд. Державний житловий фонд
утворюють жилі будинки і жилі
приміщення в інших будівлях, що
належать державі. Згідно зі ст. 5 ЖК
України державний житловий фонд
перебуває у віданні місцевих Рад.
Відповідно до ст. 7 ЖК України
періодично проводиться обстеження
стану жилих будинків державного і
громадського житлового фонду.
Непридатні для проживання жилі будинки
і жилі приміщення переобладнуються для
використання в інших цілях або такі
будинки зносяться за рішенням
виконавчого комітету обласної, міської
Ради народних депутатів. Управління
житловим фондом згідно зі ст. 18 ЖК
України здійснюється власником або
уповноваженим ним органом у межах,
визначених власником.

Згідно з п. 5, п. 6 ст. 30 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
до відання виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад
належить ведення обліку відповідно до
закону житлового фонду, здійснення
контролю за його використанням. Крім
того, користування жилим приміщенням у
будинках державного і громадського
житлового фонду здійснюється
відповідно до договору найму жилого
приміщення, що передбачено ст. 61 ЖК
України. Предметом договору найму
жилого приміщення у будинках
державного і громадського житлового
фонду є окрема квартира або інше
ізольоване жиле приміщення, що
складається з однієї чи кількох кімнат,
а також одноквартирний жилий будинок,
що передбачено ст. 63 ЖК України.

Відповідно до ст. 9 ЖК України громадяни
мають право на одержання у безстрокове
користування у встановленому порядку
жилого приміщення в будинках
державного чи громадського житлового
фонду, або на одержання за їх бажанням
грошової компенсації за належне їм для
отримання жиле приміщення для
категорій громадян, визначених
законом, або в будинках
житлово-будівельних кооперативів.

Згідно зі статтею 61 глави 2 Житлового
кодексу України користування жилими
приміщеннями у будинках державного і
громадського житлового фонду
здійснюється відповідно до договору
найму жилого приміщення, який
укладається в письмовій формі.

Відповідно до статті 130 Житлового
кодексу України порядок користування
жилою площею в гуртожитках
визначається законодавством.

Зокрема, до такого законодавства
належать : Примірне положення про
гуртожитки (затверджено постановою
Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року
№ 208); Типове положення про соціальний
гуртожиток для осіб, які потребують
соціального захисту (затверджено
постановою КМУ від 30 травня 2007 року №
783); Типове положення про соціальний
гуртожиток для дітей-сиріт та дітей,
позбавлених батьківського піклування
(затверджено постановою КМУ від 8
вересня 2005 року №878).

Спеціальні правовідносини (глава 4
Житлового кодексу України, яка регулює
правовідносини по наданню та
користуванню жилою площею в
гуртожитку) не передбачають укладення
договору житлового найму в гуртожитку,
не містять положень про те, що на ці
правовідносини поширюється дія глави 2,
зокрема, в частині укладення договору
житлового найму в письмовій формі.

Примірне положення про гуртожитки, яке
встановлює порядок надання та
користування жилою площею в
гуртожитках для проживання робітників
та службовців, також не передбачає
укладення договору житлового найму з
мешканцем гуртожитку, якому житло в
гуртожитку було надано до набрання
чинності Законом України «Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитків» .

При цьому слід зазначити, що відносини
між мешканцем гуртожитку та його
власником є договірними і відносяться
до різновиду договору житлового найму
з врахуванням особливостей щодо
предмету договору найму житла у
гуртожитку, прав та обов'язків сторін
та відсутності в Законі вказівки про
обов'язкове письмове оформлення
правовідносин найму житла в
гуртожитку. При відсутності
врегулювання відносин про договір
найму житла у гуртожитку у
спеціальному законодавстві суд
керується загальним.

Виходячи з вимог ст. 61 ЖК України, яка
передбачає обов'язок письмового
оформлення договору найму, суд дійшов
до висновку про те, що фактично договір
найму спірного житла між сторонами
укладений з моменту заселення у спірну
кімнату і це породило у позивачки та
наймодавця права та обов'язки щодо
спірного житла. Позивачка фактично
вступила в договірні відносини з
балансоутримувачем спірного житла,
який надає, а позивачка отримує та
оплачує послуги найму квартири та
комунальні послуги.

Між тим письмово договір найму
житлового приміщення між сторонами
оформлено не було.

Враховуючи вищенаведене, оскільки в
правовідносинах між позивачкою та
Стрийською міською радою вбачаються
ознаки договору найму житлового
приміщення, цей договір виконується
сторонами, так як відповідач надає
послуги, а позивачка отримує ці послуги
і оплачує їх, проте цей договір не
укладений у письмовій формі, що порушує
вимоги ст. 61 ЖК України, суд приходить
до висновку про можливість задоволення
позову з визнанням права користування
житловим приміщенням та зобов'язанням
укласти договір найму зазначеного
житлового приміщення в квартирі
АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 47 Конституції України
кожен має право на житло. Держава
створює умови, за яких кожний
громадянин матиме змогу побудувати
житло, придбати його у власність або
взяти в оренду.

Згідно зі ст. 55 Конституції України
права і свободи людини і громадянина
захищаються судом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Суд вважає, що зібрані по справі докази
та встановлені судом фактичні
обставини справи, а також те, що
відповідач проти задоволення позовних
вимог не заперечує, дозволяють
задовольнити позов у повному обсязі.

Керуючись ст., ст. 47, 55 Конституції
України, ст., ст. 10, 60, 212, 213, 215 ЦПК
України, 9, 61, 63, 64 ЖК України, Законом
України «Про забезпечення реалізації
житлових прав мешканців гуртожитків»,
суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на житлове
приміщення - квартиру АДРЕСА_1 площею 17,7
м2 та зобов'язати Стрийську міську раду
укласти з ОСОБА_1 договір житлового
найму квартири АДРЕСА_1 площею 17,7 м2.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Львівської області
через Стрийський міськрайонний суд
Львівської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Л.В.Гула