БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
Справа № 497/2249/14-ц
Провадження № 2/497/809/14
Ухвала

про залишення позовної заяви без руху

"22" серпня 2014 р. суддя Болградського
районного суду Одеської області
Кравцова Алла Валентинівна, вивчивши
матеріали цивільної справи за позовом
Управління Пенсійного фонду м.Томськ,
Російська Федерація до ОСОБА_1 про
стягнення безпідставного збагачення,

встановила:

20.08.2014 року до Болградського
районного суду надійшла вказана
позовна заява.

Вивчивши представлені суду текст
позову та додані до нього документи,
суд дійшов висновку, що позовна заява
не може бути прийнята до провадження,
тому позивачу необхідно надати строк
для усунення недоліків, – за наступних
підстав.

Вищевказана позовна заява не
відповідає вимогам ст.ст.119,120 ЦПК
України, оскільки, у супереч вимог
законодавства України - ЗУ "Про судовий
збір" та ст.119 ЦПК України позивач, що є
платником судового збору, – не
визначив ціну позову у національній
валюті України, не сплатив за подання
до суду цивільного позову майнового
характеру судового збору, та,
зазначивши у позові, що просить
відстрочити сплату судового збору до
постановлення судом рішення, проте не
надав доказів свого незадовільного
(скрутного) матеріального становища в
обґрунтування причини для
відстрочення сплати судового збору.

Так, відповідно до положень
ст.ст.2,2 ЗУ "Про судовий збір" зі змінами
на теперішній час, судовий збір - збір,
що справляється на всій території
України за подання заяв, скарг до суду,
за видачу судами документів, а також у
разі ухвалення окремих судових рішень,
передбачених цим Законом. Судовий збір
включається до складу судових витрат;
платники судового збору - громадяни
України, іноземці, особи без
громадянства, підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні) та фізичні особи -
підприємці, які звертаються до суду чи
стосовно яких ухвалене судове рішення,
передбачене цим Законом.

Згідно до ст.ст.192,ст.524ч.2,533ч.3 ЦК України
законним платіжним засобом,
обов'язковим на всій території України,
є грошова одиниця України - гривня;
використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом; сторони
договорів мають право визначати
грошовий еквівалент зобов'язання в
іноземній валюті; тобто, сторонам
зобов'язання надається право визначити
його грошовий еквівалент в іноземній
валюті, а не дозвіл в усіх без винятку
випадках здійснювати розрахунки
(платежі) в іноземній валюті; згідно ст.6
ЗУ "Про судовий збір", ч.2с.80 ЦК України,
судовий збір перераховується у
безготівковій або готівковій формі
виключно через установи банків чи
відділення зв'язку, за подання позовів,
ціна яких визначається в іноземній
валюті, судовий збір сплачується у
гривнях з урахуванням офіційного курсу
гривні до іноземної валюти,
встановленого Національним банком
України на день сплати; в разі, якщо
судовий збір сплачується за подання
позовної заяви до суду в розмірі,
визначеному з урахуванням ціни позову,
а встановлена при цьому позивачем ціна
позову не відповідає дійсній вартості
спірного майна або якщо на день подання
позову неможливо встановити точну його
ціну, розмір судового збору попередньо
визначає суд з подальшою сплатою
недоплаченої суми або з поверненням
суми переплати судового збору
відповідно до ціни позову,
встановленої судом у процесі розгляду
справи.

З тексту позовної заяви вбачається, що
ціна позову і позовні вимоги майнового
характеру викладені позивачем в
іноземній валюті, тому позивачу
необхідно зазначити ціну позову і
сформулювати позовні вимоги у
національній валюті відповідно до
офіційного курсу Національного Банку
України; ціна позову має становити,
відповідно до ст.4 ЗУ "Про судовий збір",
- 1 відсоток ціни позову, але не може
бути меншою, ніж 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати і більшою, ніж 3
розміри мінімальної заробітної плати,
яка встановлюється на початок року ЗУ
"Про бюджет України на відповідний рік"
(на початок 2014року – не менше
243,6грн.(0,2х1218грн.), та не більше 3654грн.).

З резолютивної частини позовної заяви
вбачається, що представник позивача,
який є платником судового збору
відповідно до вимог чинного
законодавства України, просить суд
надати йому відстрочку зі сплати
судового збору, не подаючи щодо цього
відповідного клопотання та
необгрунтувавши своє прозання, що
суперечить вимогам чинного
цивільно-процесуального закону
України.

Так, зі змісту ЦПК України вбачається,
що заява(клопотання) про відстрочення
або розстрочення сплати судового збору
надається суду окремо від позовної
заяви, оскільки суд має постановити
ухвалу за результатами розгляду цього
питання, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.82 ЦПК
України, суд, враховуючи майновий стан
сторони, може своєю ухвалою
відстрочити або розстрочити сплату
судового збору на визначений строк, але
не більше, як до ухвалення судового
рішення у справі; якщо у встановлений
судом строк судові витрати не будуть
оплачені, заява відповідно до статті 207
залишається без розгляду, або витрати
стягуються за судовим рішенням у
справі, коли оплата судових витрат була
відстрочена або розстрочена до
ухвалення цього рішення; з підстав,
зазначених у частині першій цієї
статті, суд може зменшити розмір
належних до оплати судових витрат,
пов'язаних з розглядом справи, або
звільнити від їх оплати; у разі подання
позовної заяви після подання заяви про
забезпечення доказів або позову розмір
судового збору зменшується на розмір
судового збору, сплаченого за
відповідну заяву про забезпечення
доказів або позову.

Відповідно до
науково-практичних коментарів до ст.82
ЦПК України, відстрочення - це
перенесення строку виконання обов'язку
сторони щодо сплати судового збору на
інший час; розстрочення - це сплата
судового збору кількома частинами у
строки, встановлені судом. Предметом
відстрочення і розстрочення може бути
лише судовий збір. Відстрочення і
розстрочення сплати судового збору
належить до повноважень суду першої
інстанції. Фактичною підставою для
відстрочення або розстрочення є
майновий стан сторони. В коментованій
статті не йдеться про те, який саме
майновий стан мається на увазі. Однак
логічно, що питання про відстрочення
або розстрочення витрат постає у разі,
коли майновий стан особи є таким, що
утруднює виконання цього обов'язку в
повному обсязі у встановлений законом
строк. Іншими словами, суд вправі
постановити ухвалу про відстрочення
або розстрочення, враховуючи
незадовільний майновий (матеріальний)
стан сторони. Коментована стаття не
містить обмежень для її застосування в
залежності від того, хто є стороною у
справі - фізична чи юридична особа. Тому
відстрочення або розстрочення може
бути надано також і юридичній особі.
Враховуючи дію принципу змагальності,
суд не вправі вирішувати питання про
відстрочення або розстрочення сплати
судового збору з власної ініціативи. Це
питання вправі поставити перед судом
позивач або його представник шляхом
подання відповідного обґрунтованого
клопотання. Питання про відстрочення
чи розстрочення судового збору може
ставити і відповідач у разі подання ним
зустрічного позову.

У клопотанні про
відстрочення (розстрочення) сплати
збору сторона повинна навести
обставини, які свідчать про її
незадовільне (скрутне) матеріальне
становище та подати суду відповідні
докази. Такими доказами можуть бути
документи про рівень доходу позивача;
документи про заборгованість перед
іншими особами, наприклад, за
комунальні послуги; документи про
стягнення заборгованості з позивача в
межах виконавчого провадження;
документи про наявність утриманців
тощо.

Клопотання подається разом
з позовною заявою або викладається в
прохальній частині позовної заяви. В
іншому випадку у суду не буде підстав
для відстрочення або розстрочення і
він зобов'язаний буде залишити позовну
заяву без руху.

Коментована стаття
передбачає можливість відстрочення
(розстрочення) сплати судового збору на
певний строк, визначений календарною
датою, або до ухвалення судового
рішення. Коли саме станеться ця подія,
навіть суд точно не знає. Тому й
наслідки є неоднаковими.

Так, якщо у встановлений
судом строк судові витрати не будуть
оплачені, заява відповідно до п.8ч.1ст.207
ЦПК залишається без розгляду.
Натомість, коли оплата судових витрат
була відстрочена або розстрочена до
ухвалення цього рішення, витрати
стягуються за судовим рішенням у
справі.

Таким чином, порядок
звернення до суду за судовим захистом
прав – врегульований Цивільним
процесуальним кодексом України (далі -
ЦПК). Подання позовної заяви має
відбуватись з дотриманням певних умов.
Зокрема, відповідно до вимог частини
п'ятої статті 119 ЦПК - до позовної заяви
додається документ, що підтверджує
сплату судового збору.

Наслідком недотримання зазначеної
умови є залишення позовної заяви без
руху, а у разі, якщо цей недолік не буде
усунуто у строк, встановлений судом, -
визнання заяви неподаною та її
повернення позивачеві згідно з
вимогами статті 121 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що даний позов підлягає
залишенню без руху, при цьому
представнику позивача необхідно
роз'яснити, що відповідно до вимог
ч.1ст.121 ЦПК України, строк для усунення
недоліків позову, залишеного без руху
ухвалою суду, не перевищує п'яти днів з
дня отримання позивачем копії ухвали; у
випадку неусунення недоліків в повному
обсязі у встановлений строк - позовна
заява має бути визнана судом неподаною
і повернута позивачу як неподана, що не
позбавляє його права звернутися з тим
же самим позовом до того ж суду в разі
усунення вказаних в ухвалі недоліків.

На підставі
вищевикладеного, керуючись ст.ст. 119,
120,121 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовну заяву Управління Пенсійного
фонду м.Томськ, Російська Федерація до
ОСОБА_1 про стягнення безпідставного
збагачення – залишити без руху,
надавши позивачу строк для усунення
недоліків, що становить 5 днів з дня
отримання копії цієї ухвали.

Роз’яснити представнику позивача -
Управління Пенсійного фонду м.Томськ,
Російська Федерація , що в разі
усунення недоліків, позовна заява буде
вважатися поданою у день надходження
до суду, а в разі невиконання вимог,
викладених в ухвалі, позовна заява буде
вважатися неподаною і повернута
позивачу як неподана, що не позбавляє
його права звернутися з тим же самим
позовом до того ж суду в разі усунення
вказаних в ухвалі недоліків.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Суддя: