АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1571/14 Справа 2/199/3805/13
й інстанції - Спаї В.В.
Доповідач - Каратаєва Л.О Р
Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Дніпропетровської області в
головуючого - Каратаєвої Л.О.
суддів: - Козлова С.П.,
при секретарі - Кочержинській А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення
Амур - Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 02 грудня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
«Дніпроважпапірмаш ім..Артема» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, про стягнення
середнього заробітку за весь час
затримки по день фактичного
в с т а н о в и л а:
02 грудня 2013 року Амур -
Нижньодніпровським районним судом м.
Дніпропетровська ухвалено рішення про
часткове задоволення позову, стягнуто
з ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім.Артема» на
користь ОСОБА_4 заборгованість по
заробітній платі за березень 2012 р. - 1320,77
грн., за квітень 2012 р.- 2625,27 грн., за
липень 2012 р.- 662,24 грн., за серпень 2012 р.-
3163,60 грн., за вересень 2012 р.- 600,43 грн. та
вирішено питання про розподіл судових
Не погодившись з вказаним
рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, про
задоволення його позову в повному
обсязі, а саме стягнути з ПАТ
«Дніпроважпапірмаш ім.Артема»
заборгованість по заробітній платі в
розмірі 10381,09 грн.; стягнути з ПАТ
«Дніпроважпапірмаш ім.Артема» на його
користь середній заробіток за весь
період затримки розрахунку в розмірі
15273,65 грн.; відшкодувати моральну шкоду
в розмірі 10000,00 грн.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення,
котрим суд виконав всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, прийняте на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються, як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
при прийнятті рішення суд вирішує,
зокрема, питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовуються
вимоги та якими доказами це
підтверджується, чи є інші фактичні
дані, що мають значення для вирішення
справи та докази, що їх підтверджують.

Вказані вимоги ЦПК України суд першої
інстанції не врахував.

Відповідно до п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції ї ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне
застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів
справи, згідно наказу № 484/к від 01.12.2011 р.
позивач був прийнятий на роботу до ПАТ
«Дніпроважпапірмаш ім.Артема» на
посаду заступника начальника відділу
зовнішніх стосунків та був звільнений
з вказаної посади на підставі наказу
№157/к від 27.04.2012 р. По-друге, позивач був
прийнятий на роботу до ПАТ
«Дніпроважпапірмаш ім.Артема» на
посаду заступника начальника відділу
зовнішніх стосунків наказом № 272/к від
23.07.2012 р. та був звільнений наказом №
320/к від 04.09.2012 р. За час роботи позивача,
відповідача своєчасно не виплачував
заробітну плату, внаслідок чого
виникла заборгованість, яка відповідно
до наданих позивачем доказів становить
за березень 2012 р. - 1320,77 грн., за квітень
2012 р.- 2625,27 грн., за липень 2012 р. - 662,24 грн.,
за серпень 2012 р. - 3163,60 грн., за вересень
2012 р. - 600,43 грн.

В зв'язку із наявністю
заборгованості, в інтересах
працівників ПАТ «Дніпроважпапірмаш
ім.Артема», у тому числі і в інтересах
позивача, до комісії по трудових спорах
ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім.Артема»
звернулася представник Шаповал Є.Г., та
комісією було ухвалено рішення про
стягнення заробітної плати з ПАТ
«Дніпроважпапірмаш ім.Артема» на
користь працівників (у тому числі і на
користь позивача) та було видано
посвідчення на примусове виконання
рішення комісії по трудових спорах.
Так, відповідно до посвідчення № 109 від
06.06.2013 р. на користь позивача підлягає
стягненню заборгованість по
заробітній платі в розмірі 2008,78 грн. (за
грудень 2011 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України
передбачено, що в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в ст. 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день

Непроведення розрахунку з працівником
у день звільнення або, якщо в цей день
він не був на роботі, наступного дня
після його звернення з вимогою про
розрахунок, є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі
перебіг тримісячного строку звернення
до суду (ст. 225 КЗпП України) починається
з наступного дня після проведення
зазначених виплат незалежно від
тривалості затримки розрахунку (п. 25
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 грудня 1999 року N 13 "Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці").

Таким чином, передбачений ст. 117 КЗпП
України обов'язок роботодавця щодо
виплати середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
настає за умови невиплати з його вини
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в ст. 116 цього
Кодексу.

При цьому, перебіг строку для звернення
до суду за захистом порушеного права
починається з наступного дня після
проведення зазначених виплат
незалежно від тривалості затримки
розрахунку.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України у п. 20 постанови N 13 від 24
грудня 1999 року "Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці", установивши при розгляді
справи про стягнення заробітної плати
у зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі, - наступного дня
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок, суд на підставі
ст. 117 КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
до дня постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Та обставина, що відповідач
визнаний банкрутом, не може безумовно
свідчити про відсутність його вини у
невиплаті працівникові належних при
звільненні коштів, як і сама по собі їх
відсутність у роботодавця не виключає
його відповідальності.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, суд першої інстанції
виходив з того, що вимога про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку не підлягає задоволенню
через відсутність вини відповідача у
затримці виплати заробітної плати у
зв'язку зі скрутним матеріальним
становищем.

Проте, з вищенаведених норм
матеріального права, погодитись з
такими висновками неможна. Таким чином,
рішення суду першої інстанції в цій
частині підлягає скасуванню, з
ухваленням нового про задоволення
позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач працював у відповідача перший
раз з 01.12.2011 р. по 27.04.2012 р. та з ним не
було проведено розрахунок при
звільнені. По-друге позивач працював з
24.07.2012 р. по. 04.09.2012 р. та з ним також не
було проведено розрахунок. В позовній
заяві позивач просить стягнути
заробітну плату за час затримки
розрахунку при звільненні з
урахуванням принципів розумності і
справедливості в сумі 15273,65 грн.

Виходячи з наведених вище норм права,
вказані стягнення повинні
здійснюватися за період з дня
звільнення по день ухвалення рішення.
При цьому слід враховувати доходи
отримані в цей період. З урахуванням
довідки про середньоденний заробіток
позивача, кількість днів затримки (за
період з 01.12.2011 р. по 27.04.2012 р. - 405, за
період з24.07.2012 р. по. 04.09.2012 р. - 368 ), дохід
отриманий з 24.07.2012 р. по. 04.09.2012 р. - 4426,27
грн. та середньоденну заробітну платні,
відповідно до довідки (а.с.24), заробітну
плату за час затримки розрахунку при
звільненні становить 106491,15 грн.

Проте, суд не може виходити за межі
позовних вимог, що визначено ст. 11 ЦПК,
тому колегія вважає за можливе
задовольнити позовні вимоги позивача в
цій частини в повному обсязі та
стягнути з відповідача на його користь
заробітну плату за час затримки
розрахунку при звільненні 15273,65 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо
стягнення моральної шкоди не
підлягають задоволенню, оскільки такі
позовні вимоги не заявлялися.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Амур - Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
02 грудня 2013 року в частині відмови у
стягненні заробітної плати за час
затримки розрахунку при звільненні
скасувати. Позовні вимоги в цій частині
задовольнити - стягнути з Публічного
акціонерного товариства
«Дніпроважпапірмаш ім..Артема» на
користь ОСОБА_4 заробітну плату за час
затримки розрахунку при звільненні
15273,65 грн. та судовий збір на користь
держави - 243 грн. 60 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду чинне з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді: