Справа № 202/5399/14-ц
№2/0202/4618/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 вересня 2014 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Бєсєди Г.В.

при секретарі: Подгородному П.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування.

В обґрунтування поданої заяви позивачем зазначено, що 28 травня 2013 року помер її племінник ОСОБА_3. Батько спадкодавця, за час життя свого сина ОСОБА_3, не виконував батьківського обовязку, не працював, зловживав спиртними напоями, вів аморальний спосіб життя, у звязку з вчиненням злочинів був декілька разів засуджений до позбавлення волі, та в місцях позбавлення волі перебував роками. Племінник - ОСОБА_3 під опікою перебував у своєї бабусі на підставі рішення виконавчого комітету Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська. Вихованням та утриманням племінника займалась вона та бабуся. Мати ОСОБА_3, ОСОБА_4, була позбавлена батьківських прав на підставі рішення суду. Також позивачем зазначено, що вона разом із племінником, ОСОБА_3 проживала в одній квартирі АДРЕСА_1, де здійснювала ремонт та займалась благоустроєм, що підтверджується квитанціями та відповідними договорами. Вона займалась вихованням ОСОБА_3, забезпеченням його життям, підтримувала матеріально та морально, займалось його здоровям з дитинства. Батько будь-якої участі в утриманні ОСОБА_3 не приймав.

В судове засідання зявлявся представник позивача, підтримала викладені в позовній заяві обставини та вимоги, просив суд їх задовольнити.

В судове засідання не зявився відповідач, через канцелярію суду подав заяву, в якій зазначив, що користуючись своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 158, ч. 1 ст. 174 ЦПК України визнає повністю заявлені до нього вимоги у позовній заяві, поданій до суду і не заперечує проти ухвалення судового рішення за його відсутністю.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі свідоцтвом про смерть, серії 1-КИ № 541537, виданим повторно ОСОБА_5 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_3, помер 25 травня 2013 року.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України.

Згідно свідоцтва про народження серії 1-КИ, виданого повторно ОСОБА_5 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 25 листопада 2013 року, батьками ОСОБА_3, зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_6.

Рішенням Самарського окружного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 1992 року ОСОБА_4 позбавлено батьківських прав відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 20/5 від 17.01.1992 року призначено ОСОБА_7 опікуном над ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Підставою для призначення опікуна над малолітньою дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, стало засудження ОСОБА_3 ОСОБА_5 районним судом м. Дніпропетровська від 11.01.1991 року до шести років позбавлення волі.

Судом встановлено, що за життя спадкодавець ОСОБА_3 особистого розпорядження на випадок своєї смерті (заповіту) не складав.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 13 січня 1998 року виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська, квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_3.

Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 16 жовтня 2013 року відмовлено ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру № 136 у м. Дніпропетровську, по пр. Миру, буд 31, після смерті гр. ОСОБА_3, померлого 25.052013 року, у звязку з тим, що у спадкоємця відсутні документи на спадкове майно.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки.

ОСОБА_1, є рідною тіткою ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження № 824033, виданим 28 серпня 1970 року ОСОБА_5 відділом записів актів цивільного стану м. Дніпропетровська, свідоцтвом про укладання шлюбу № 492115, виданим 22 квітня 1989 року відділом записів реєстрації актів цивільного стану Індустріального району м. Дніпропетровська.

Згідно з вимогами зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Статтею 1224 ЦК передбачені випадки усунення від права на спадкування осіб, які відповідно до закону або заповіту мають право на спадкування після смерті спадкодавця.

За правилами ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають право на спадкування за законом повнолітні діти, а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Згідно роз'яснень в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_8 мати відповідача та відповідно бабуся померлого ОСОБА_3, ОСОБА_9 племінник відповідача та відповідно двоюрідний брат померлого та ОСОБА_10 подруга померлого. Свідки зазначили, що відповідач ОСОБА_2 на протязі всього життя не утримував свого сина, вихованням та утриманням ОСОБА_3 виключно займалась бабуся та його рідна тітка ОСОБА_1 Відповідач зловживав алкогольними напоями та на протязі багато років перебував в місцях позбавлення волі. Знаходячись на свободі відповідач ніколи не працював та не вчиняв будь-яких дій щодо утримання свого сина.

Згідно інформації, наданою Управлінням Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області від 23.06.2014 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, був неодноразово засуджений до позбавлення волі, починаючи з 1988 року та в останнє 19.03.2010 року Амур - Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309 КК України до одного року позбавлення волі.

З наданих медичних довідок від 20.07.2012 року, від 05.04.2013 року, виписки з історії хвороби № 0836511 від 05.08.2011 року та копії медичних карток ОСОБА_3 вбачається, що останній часто звертався за медичною допомогою, знаходився на лікуванні та відповідно потребував допомоги батька.

В судовому засіданні було встановлено факт ухилення ОСОБА_2 від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця ОСОБА_3 При цьому судом враховано поведінку відповідача, розуміння ним свого обовязку щодо надання допомоги та свідомого невиконання цього обовязку.

Відповідно до ч. 2 ст. 31, ч. 1 ст. 174 ЦПК України відповідач має право визнати позов повністю або частково протягом усього часу судового розгляду.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, при прийнятті рішення судом також враховується подана до суду заява відповідача ОСОБА_2 про визнання позову, яка не суперечить закону та не порушує законні інтереси інших осіб.

Отже, позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування є обґрунтованою та відповідно такою, що підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється в порядку ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 174, 197, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування задовольнити.

Усунути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3, померлого 25 травня 2013 року в м. Дніпропетровську.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок ти) грн. 60 (шістдесят) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції.

Суддя: Г.В. Бєсєда