Справа № 254/6421/13-ц
Провадження № 2/254/1752/2013
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

07 лютого 2014 року
м. Донецьк

Будьоннівський районний суд м.
Донецька у складі:

Головуючого - судді:
Данилів С.В.,

за секретаря:
Доброреза А.А.,

позивача:
ОСОБА_1,

позивача:
ОСОБА_2,

представника позивачів:
ОСОБА_3,

відповідача:
ОСОБА_4,

представника відповідача:
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Донецька
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі продажу житлового будинку
частково недійсним та визнання права
власності на ? частину житлового дома
кожному із позивачів,

В С Т А Н О В И В:

Враховуючи складність справи,
складання повного рішення відповідно
до ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 218 ЦПК України, слід
відкласти на п'ять днів з дня
закінчення розгляду справи, оголосивши
у судовому засіданні вступну та
резолютивну частини.

Керуючись ст. ст. 203-205, 215, 233 328, 334, 655-657 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 208-209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про визнання договору купівлі
продажу житлового будинку частково
недійсним та визнання права власності
на ? частину житлового дома кожному із
позивачів відмовити.

Рішення може бути оскаржено сторонами
до апеляційного суду Донецької області
через Будьоннівський районний суд м.
Донецька шляхом подання апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя Будьоннівського

районного суду м. Донецька
С.В.Данилів

Справа № 254/6421/13-ц

Провадження № 2/254/1752/2013

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2014 року
м. Донецьк

Будьоннівський районний суд м.
Донецька у складі:

Головуючого - судді:
Данилів С.В.,

за секретаря:
Доброреза А.А.,

позивача:
ОСОБА_1,

позивача:
ОСОБА_2,

представника позивачів:
ОСОБА_3,

відповідача:
ОСОБА_4,

представника відповідача:
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Донецька
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі продажу житлового будинку
частково недійсним та визнання права
власності на ? частину житлового дома
кожному із позивачів,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись
до Будьоннівського районного суду м.
Донецька із позовом до ОСОБА_4, яка дії
від імені неповнолітньої доньки
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, про визнання
договору купівлі продажу житлового
будинку частково недійсним та визнання
права власності на ? частину житлового
дома кожному із позивачів.

В обґрунтування позовних вимог
позивачі зазначають, що 24 травня 2013
року вони, як подружжя та їх доньки
ОСОБА_8, ОСОБА_4, яка діяла і від імені
неповнолітньої доньки ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, продали квартиру АДРЕСА_1
- ОСОБА_9

Вищевказана квартира належала усім
вказаним продавцям по 1/5 частині
кожному, на підставі свідоцтва про
право власності, виданого фондом
державного майна 16 жовтня 2003 року за №
6049, реєстраційний номер 4272317.

Позивачі вказують, що перед продажем
квартири між сторонами була
домовленість, про те, що ОСОБА_8 за свою
частку квартири отримує грошові кошти,
а на інших продавців грошові кошти не
діляться, а разом із відповідачем вони
купують будинок АДРЕСА_2 і при
оформлені договору купівлі-продажу
кожному буде куплено по ? частині
будинку кожному.

Позивачі зазначають, що обидва
договору купівлі-продажу квартири та
купівлі-продажу будинку були оформлені
у один день та в одного нотаріуса.

Позивачі вказують, що при оформленні
договору купівлі-продажу жилого
будинку АДРЕСА_2 з`ясувалось, що ОСОБА_4
приховала той факт, що оформила право
власності на 4/5 частки на себе та 1/5
частки на доньку ОСОБА_7 на
вищевказаний будинок. При цьому
відповідач запевнила їх, що між ними не
буде ніяких складнощів у стосунках
щодо порядку користування будинку.

Водночас, протягом місяця після
оформлення документів на придбання
будинку, стосунки між ними та
відповідачем погіршилися, і остання
почала чинити їм перешкоди у
користуванні будинком, остання
пояснила, що якщо вони чимось не
задоволені, то можуть йти з цього
будинку.

Позивачі вказують, що пропонували
відповідачу у добровільному порядку
вирішити спір щодо придбаного жилого
будинку, однак остання відмовилася
виділити їм, шляхом оформлення у
нотаріуса договору дарування по ?
частині будинку кожному.

Таким чином, позивачі вважають, що
відповідач в порушення вимог ст. 230 ЦК
України, ОСОБА_4 шляхом оману, позбавила
їх права власності на частину жилого
будинку.

З огляду на вищенаведене, позивачі
просять суд позов задовольнити та
визнати договір купівлі продажу
житлового будинку від 24 травня 2013 року
частково недійсним та визнати за ними
права власності на ? частину житлового
дома кожному із позивачів.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримала у повному обсязі та
пояснила, що в неї дві доньки ОСОБА_4 та
ОСОБА_10, у зв'язку із ти, що в них обох
вже є чоловіки і діти нею разом із
другим позивачем, який є її чоловіком,
прийняли рішення продати квартиру на
АДРЕСА_1, для того, щоб усіх забезпечити
житлом. Позивач зазначила, що
вищевказану квартиру продала за 83 000
доларів США, з яких 30 000 доларів США
віддала старшій донці ОСОБА_10 для того,
щоб вона змогла окремо купити собі
будинок, а молодшій донці ОСОБА_4
віддала у руки 50 000 доларів США, для
того щоб вона купили один будинок на
дві родини: свою з чоловіком та дітьми
та на них з позивачем. При оформлені
договорів купівлі продажу квартири та
купівлі-продажу будинку усі гроші в
руках тримала відповідач, яка і віддала
старшій сестрі її частину у сумі 30 т000
доларів США. Також, позивач вказала, що
відповідач на власний розсуд
вирішувала усі організаційної питання
щодо оформлення угод, а також щодо
оформлення будинку лише своє ім'я та
своєї дитини.

Крім того, позивач суду пояснила, що
нотаріус при оформлені договорів в неї
нічого не питала, та нічого їй не
пояснювала. Щодо оформлення прописки у
купленому будинку, то позивач вказала,
що ходила разом із відповідачем
прописуватися.

На теперішній час між нею та
відповідачем складні сімейні стосунки,
відповідач їй разом з чоловіком
постійно погрожує, та ображає просила
суд позов задовольнити, та визнати за
нею та її чоловіком право власності по ?
частині будинку, оскільки відповідач
не повідомляла їх про свій намір
оформити увесь будинок лише на себе та
частину на свою дитину.

У судовому засідання позивач ОСОБА_2
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі надав пояснення аналогічні
змісту пояснень ОСОБА_1, а також вказав,
що оскільки їх доньки постійно між
собою сварилися виникла необхідність у
вирішенні житлового питання дітей, і
тому було вирішено продати квартиру на
АДРЕСА_1. Кошти за продану квартиру
було розподілено відповідно до часток
кожного у квартирі, а саме 30 000 доларів
США надано старші й донці, а 50000 доларів
США надано молодшій донці для купівлі
будинку на дві родини її та їхню з
позивачем. Про те, що будинок оформлено
на відповідача разом із неповнолітньою
дитиною дізнався лише через два тижня
після того, як в один день було продану
квартиру та куплено будинок. На
теперішній час проживати у спірному
будинку разом із відповідачем та її
сім'єю не є можливим, оскільки остання
постійно свариться та погрожує йому з
дружиною здати їх у будинок для
літніх. Також позивач вказав, що ними на
решта коштів, які залишилися після
продажу квартири було зроблено ремонт
у спірному будинку.

Просив суд позов задовольнити, та
визнати за ним та його дружиною право
власності по ? частині будинку,
оскільки відповідач не повідомляла їх
про свій намір оформити право
власності на будинок лише на себе та
частину на свою дитину.

Представник позивачів ОСОБА_3 у
судовому засіданні позов довірителів
підтримав у повному обсязі, просив суд
позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні
та її представник ОСОБА_5 у судовому
засіданні щодо позову заперечили у
повному обсязі, надали пояснення
аналогічні змісту заперечення на
позовну заяву, що міститься в
матеріалах справи, просили у
задоволені позву відмовити.

Допитана у якості свідка приватний
нотаріус Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_16 доводи
позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 не визнала та
пояснила, що договір купівлі-продажу
від 24 травня 2013 року квартири АДРЕСА_1,
яка належала по 1/5 частині кожному, а
саме: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, яка діяла
як за себе та як законний представник
малолітньої дитини ОСОБА_7,
ОСОБА_8, а також договір купівлі-продажу
від 24 травня 2013 року будинку, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, в
частинах 4/5 ОСОБА_4 та 1/5 частина ОСОБА_7
укладалися відповідно до вимог закону.

Також, свідок пояснила, що вищевказані
договору були оформлені разом в один
день в одній кімнаті, та в присутності
усіх осіб, що здійснювали продаж
квартири та купівлю будинку. ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 пояснили їй, що будуть купувати
житло для своїх доньок. Щодо умов
укладення попереднього договору
нічого не пам'ятає, крім того їй не
відомо, чому попередній договір
продажу будинку не було реалізовано.

Розрахунок щодо продажу квартири та
купівлі будинку відбувався не в її
присутності, тому сказати суду скільки
коштів було передано сторонам їй не
відомо, так як вона тільки уточняла в
них чи було проведено розрахунок.
Також, в її обов'язки не входить
перевірка попереднього договору, щодо
дотримання його умов

Крім того вказала, що на теперішній час
укладання договорів купівлі-продажу
нерухомого майна займає більше двох
годин. Позивачі були присутні протягом
усього дня, та сказали їй що один
будинок купують одній донці, інший
будинок купують другій донці. При
оформлення договору купівлі-продажу
будинку набувати права власності ні
ОСОБА_1, ні ОСОБА_2 не мали, між усіма
учасниками цієї родини були нормальні
стосунки. Договір читався нотаріусом,
сторонам було роз'яснено його підстави.
Нотаріус бачила добру волю подружжя
ОСОБА_2, які були присутні при укладанні
договору купівлі-продажу будинку. Ні
ОСОБА_4, ні нотаріус не вводили в оману
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при укладанні даного
договору.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_11 суду
пояснив, що є чоловіком відподача, був
присутнім при укладанні договору
купівлі-продажу будинку від 24 травня 2013
року, оскільки привозив всіх до
нотаріуса. В приміщені нотаріуса були
він, відповідач та позивачі. Також суду
пояснив, що він разом із відповідачем
позичав у ОСОБА_6 30 000 гривень для
придбання будинку, які віддав для його
купівлі. На теперішній час у спірному
будинку є два окремих входу, стосунки в
їхній родині з позивачами завжди різні,
через, на його думку, втратою влади
ОСОБА_1 над ОСОБА_4

Допитаний у судовому засіданні свідок
ОСОБА_6 суду пояснив, що до нього
приїхали ОСОБА_11 та ОСОБА_4, які
попросили в нього у борг грошові кошти
ту сумі

30 000 гривень, оскільки саме стільки не
вистачало їм для придбання будинку. На
що він погодився та надав їм такі кошти
під розписку, відповідно до умов якої
останні взяли на себе зобов'язання
повернути кошти у сумі 1000 гривень
щомісяця.

Допитаний у судовому засіданні свідок
ОСОБА_14 суду пояснив, що він є чоловіком
старшої доньки ОСОБА_1 - ОСОБА_8, зі слів
якої йому відомо, що грошові кошти за
продану квартиру по АДРЕСА_1 отримала
ОСОБА_4, а саме грошові кошти у сумі 83 000
доларів США, з яких віддала ОСОБА_8 30 000
доларів США для придбання окремого
будинку. Йому відомо, що будинок по
АДРЕСА_2 було куплено за 41 000 доларів
США, а решта коштів залишилися в
користуванні у ОСОБА_15, на які остання
купила газову колонку та котел.
Стосунки між позивачами та
відповідачем на теперішній час погані.
При передачі грошових коштів та
укладанні договорів продажу квартири
та купівлі будинку присутнім не був.
Попередній договір їздили укладати
ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_11

Також, свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що
спочатку планувалося, що будинок буде
придбано на дві родини, а саме
позивачів та них, однак ОСОБА_2
відмовився, так як хотів жити разом із
ОСОБА_4, яка є рідною донькою позивача.
Конфліктів у нотаріуса при оформлені
договорів не було, про те, що будинок
оформлено на ОСОБА_4 та ОСОБА_7 йому
стало відомо значно пізніше.

Суд, вислухав сторони, допитавши
свідків, вивчивши матеріали справи,
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не знайшли
свого підтвердження та задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних осіб, поданих
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити ЦК
України, іншим законам України, які
приймаються відповідно до Конституції
України та міжнародним договорам,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, актам
Президента України, постановам
Кабінету Міністрів України, актам
інших органів державної влади України,
органів влади Автономної Республіки
Крим у випадках і в межах, встановлених
Конституцією України та законом, а
також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити
положенням також інших, крім актів
цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України (ст.
1, 8 Конституції України).

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин визнається судом
недійсним. Правочин визнається
вчиненим під впливом обману у випадку
навмисного введення іншої сторони в
оману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину.

Правочин, здійснений під впливом
обману, на підставі ст. 230 ЦК може бути
визнаний судом недійсним.

З вищенаведених норм цивільного
законодавства вбачається, що саме
позивач як сторона, яка діяла під
впливом обману, повинен довести
наявність умислу з боку відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких її введено в оману, і сам факт
обману. Якщо все інше, крім умислу,
доведено, вважається, що мала місце
помилка. Варто враховувати, що обман
стосовно мотиву, тобто внутрішнього
спонукання особи до здійснення
правочину, не має істотного значення.

Реституція як спосіб захисту
цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України)
застосовується лише в разі наявності
між сторонами укладеного договору,
який є нікчемним чи який визнано
недійсним.

Судом встановлено, що 16 жовтня 2003 року
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_7
було приватизовано квартиру, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в
рівних частках по 1/5 кожному, про що
Представництвом фонду Державного
майна України в м. Донецьку було видано
свідоцтво про право власності на
квартиру за № 6049 від 16 жовтня 2003 року,
зареєстровано в КП БТІ м.
Донецька 05 січня 2004 року в книзі 7/32дк-165,
номер запису 634, реєстраційний номер
4272317.

Згідно договору купівлі-продажу
квартири від 24 травня 2013 року, квартира
АДРЕСА_1, співвласниками в рівних
частках якої були ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_7 була продана
ОСОБА_9 за 170 757 гривень 00 копійок що
еквівалентно 81500 доларів США.
Зазначений договір посвідчено
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_16,
номер у реєстрі 1831.

Згідно договору купівлі продажу 24
травня 2013 року, ОСОБА_17 продала, а
ОСОБА_4, яка діяла від себе та як
законний представник малолітньої
дитини ОСОБА_7 придбала в таких
частинах 4/5 частини ОСОБА_4, 1/5 частина -
ОСОБА_7 житловий будинок з надвірними
побудовами, за адресою: АДРЕСА_2 за 93 918
гривень, що еквівалентно 40 500 доларів
США. Зазначений договір було
посвідчено приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_16 , номер у реєстрі 1839.

Судом встановлено і ці обставини
визнані сторонами, що сума за продаж
квартири не була розділена згідно
часток, оскільки ОСОБА_10, яка мала 1/5
частку у власності проданої квартири
було видано 30 000 доларів США, а ОСОБА_4
купила спірний житловий будинок за 40500
доларів США, в той час як їй належало 2/5
частини у приватизованій та проданій
квартирі.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що угоди купівлі-продажу
квартири та купівлі-продажу будинку
укладалися у одного і того ж нотаріуса
і номери в реєстрі розташовані поруч:
купівля-продаж квартири - № 1831 , купівля
- продаж будинку № 1839 .

Позивачами, на думку суду, не доведено
наявність умислу в діях ОСОБА_4
введення в оману позивачів при
укладання договору купівлі-продажу
будинку, оскільки ініціаторами
вирішення житлового питання між
доньками були саме вони, позивачі
добровільно поїхали до нотаріуса, та
позивачам було роз'яснено усі наслідки
укладання вищевказаних договорів, на
що вони не заперечували.

При цьому суд критично ставиться до
пояснень позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, про
те, що мали намір укласти договір
купівлі-продажу будинку в рівних
частках із ОСОБА_4 та ОСОБА_7, оскільки
про такий намір нікого із учасників до
відома не ставили, нотаріуса при
обговоренні умов договору про свій
намір також не повідомляли, та суду
пояснити чому не повідомили нотаріуса
про намір мати право власності у
спірному будинку не змогли.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо
одна зі сторін угоди навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення, такий
правочин визнається судом недійсним.
При цьому, позивач повинен довести:
наявність умислу з боку відповідача,
істотне значення обставин, щодо яких
він введений в оману, і сам факт обману.

Водночас жодної із обставин,
визначених законом позивачами не
доведене.

Крім того, суд вважає за необхідне
вказати, що відповідно до ст. 230 ЦК
України, сторонами такого позову
можуть бути лише сторони угоди, тобто в
даному випадку продавець ОСОБА_17 та
покупець ОСОБА_4, яка діяла як від себе
та як законний представник малолітньої
дитини ОСОБА_7, в той час як позивачі не
є сторонами договору купіль-продажу
будинку.

Також, при прийнятті рішення про
відмову у задоволені позову ОСОБА_1,
ОСОБА_2 суд виходить з того, що позивачі
та їх представник, намагаючись визнати
угоду недійсною, як вчиненою під
впливом обману, посилаючись на таку
підставу як складні стосунки із
відповідачем, водночас чинним
законодавством не передбачено такої
підстави як визнання договору
купівлі-продажу будинку частково
недійсним.

За таких обставин, з врахуванням
вищенаведених мотивів та наданих суду
доказів, з врахуванням судової
практики при розгляді даної категорії
справ, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 не
обґрунтовані на законі та задоволенню
не підлягають.

Керуючись ст. ст. 203-205, 215, 233 328, 334, 655-657 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 208-209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про визнання договору купівлі
продажу житлового будинку частково
недійсним та визнання права власності
на ? частину житлового дома кожному із
позивачів відмовити.

Рішення може бути оскаржено сторонами
до апеляційного суду Донецької області
через Будьоннівський районний суд м.
Донецька шляхом подання апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя Будьоннівського

районного суду м. Донецька
С.В.Данилів