Справа № 434/6569/13-ц
Провадження № 2/434/675/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 лютого 2014 року Артемівський
районний суд міста Луганська

в складі: головуючого - судді
Селезньової Т.В.,

при секретарі - Піддубняк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про звільнення платника від сплати
аліментів та стягнення аліментів на
утримання неповнолітньої дитини,

встановив:

У серпні 2013р. позивачка звернулась до
суду з даним позовом, в якому просить
суд звільнити її від сплати
заборгованості по аліментам,
стягуваним з неї на користь
відповідача на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_3, за період
з 1.06.2010р., і стягнути з відповідача на
її користь аліменти на утримання сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки
доходів, але не менше 30% прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку,
починаючи з 1.06.2010р. і до повноліття сина
-до ІНФОРМАЦІЯ_5. позовні вимоги
мотивувала тим, що з відповідачем
ОСОБА_2 мають неповнолітнього сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; рішенням
Артемівського районного суду
м.Луганська від 11.01.2010р. з неї на користь
відповідача були стягнуті аліменти на
утримання сина, починаючи з 23.11.2009 р. і
до повноліття дитини, але з 01.06.2010 р.
син ОСОБА_3 став проживати разом з нею і
перебуває на її повному утриманні,
відповідач допомоги не надає, і крім
того у травні 2013р. заподіяв сину легкі
тілесні ушкодження, через що у сина
погіршився стан здоров'я.

Відповідач позов не визнав, пославшись
на те, що син проживав і проживає з ним
постійно, і зареєстрований на постійне
місця проживання також з ним, тому
вважає, що відсутні підстави як для
звільнення позивачки від аліментів і
від сплати заборгованості, так само
відсутні підстави і для стягнення
аліментів з нього на користь позивачки,
з якою син ніколи не проживав і не
проживає, і яка усунулась від утримання
сина, за що була засуджена за ст..164 КК
України і притягалась до
адміністративної відповідальності за
ст..184 КУпАП. Не заперечує, що інколи в
період канікул , син міг тимчасово
знаходитись за адресою проживання його
бабусі - матері позивачки - був у гостях,
але син ніколи не проживав з
позивачкою, яка проживає не за вказаною
нею адресою, де проживає її мати, а в
Станично -Луганському районі
Луганської області, і там з нею син
ніколи не проживав.

При розгляді справи по суті
встановлено:

Сторони перебували у шлюбі, розлучені з
червня 2008року.

Сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
якому в ІНФОРМАЦІЯ_6 виповнилось 17
років, і який ІНФОРМАЦІЯ_5. вже досягне
повноліття.

Рішенням Артемівського райсуду м.
Луганська від 11.01.2010р. з позивачки
ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2
стягнуті аліменти на утримання сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після
припинення сімейних стосунків між
сторонами залишився проживати разом з
батьком.

Той факт, що після розлучення син
залишився проживати з батьком,
позивачка не оспорює.

Син сторін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
був викликаний до суду позивачкою у
якості свідка , відмовився давати
показання як свідок у спорі між
батьками. У своїй письмовій заяві,
будучи залученим до участі у справі у
якості третьої особи , ОСОБА_3 пояснив,
що постійно проживає разом з батьком за
адресою АДРЕСА_1, там же зареєстрований,
і не підтримав позов матері.

Орган опіки та піклування заперечень
проти позову або про його підтримання
не подав, просив винести рішення за
законом.

При вирішенні справи, суд виходить з
наступного:

Згідно ст..11, 60 ЦПК України, сторони
зобов'язані довести ті обставини, на
які вони посилаються, зокрема позивач
повинен довести позовні вимоги і
наявність підстав для їх задоволення.

За змістом ст.180, СК України аліменти на
утримання неповнолітньої дитини
стягуються на користь того з батьків, з
ким постійно проживає дитина, з того,
який проживає окремо від дитини.

У відповідності до ст.181 СК України
способи виконання батьками обов'язку
утримування дітей визначаються за
домовленістю між ними, а в разі
відсутності такої домовленості кошти
(аліменти) на утримання дітей
стягуються за рішенням суду.

Згідно ст.191 СК України аліменти на
дитину присуджуються за рішенням суду
від дня пред'явлення позову. Аліменти
за минулий час можуть бути присуджені,
якщо позивач подасть суду докази того,
що він вживав заходів щодо одержання
аліментів з відповідача, але не міг їх
одержати у зв'язку з ухиленням
останнього від їх сплати. У цьому разі
суд може присудити аліменти за минулий
час, але не більш як за три роки.

Згідно ч.2 ст..197 СК суд може повністю або
частково звільнити платника аліментів
від сплати заборгованості за
аліментам, якщо вона виникла у зв'язку з
його тяжкою хворобою або іншою
обставиною, що має істотне значення.

Згідно ч.3 ст. 160 СК України - якщо батьки
дитини проживають окремо, то місце
проживання дитини , яка досягла 14 років,
визначається нею самою.

Як встановлено з рішення про
стягнення аліментів , син проживав
постійно з батьком. Про даний факт
також свідчить те, що саме з позивачки
на користь відповідача були стягнуті
аліменти на неповнолітнього сина, і що
ніяких спорів щодо місця проживання
дитини сторони не заявляли.

Згідно даним про реєстрацію постійного
місця проживання, позивачка
зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, але
за вказаною адресою не проживає після
припинення сімейних стосунків з
відповідачем, чого не заперечує.
Позивачка вказала своє тимчасове місце
проживання: АДРЕСА_2; дана адреса є
місцем проживання її матері.
Відповідач стверджує, що за вказаною
адресою позивачка тривалий час не
проживає, а проживає разом з іншим
чоловіком у Станично- Луганському
районі Луганської області. Позивачка
даний факт частково визнала, але вважає
своїм постійним на даний час місцем
проживання - адресу АДРЕСА_2, хоча не
заперечує, що тимчасово проживає і
проживала до цього з іншим чоловіком у
Станично- Луганському районі.
позивачка стверджує, що син проживав з
нею і був на її утриманні за вказаною
адресою АДРЕСА_2.

В Постанові Жовтневого ВДВС від 8.07.2010р.
про відкриття виконавчого провадження
за даним виконавчим листом про
стягнення аліментів, адресою боржника
ОСОБА_1 вказано АДРЕСА_3, тобто інша
адреса, ніж адреса, за якою проживав
син.

Відповідач зареєстрований на постійне
місце проживання за адресою АДРЕСА_1., і
постійно проживає за вказаною адресою.

Згідно даним паспорту, син сторін
ОСОБА_3 зареєстрований на постійне
місце проживання за адресою АДРЕСА_1.

Згідно наданих ОСОБА_1 квитанцій, в
період з квітня 2009 по липень 2010 року нею
на користь ОСОБА_2 були сплачені
наступні платежі шляхом поштових
переказів ЛА УАППЗ «УКРПОШТА»: 30.04.2009 р.
- 150,00 грн., 21.05.2009 р. - 750,00 грн., 30.07.2009 р. -
150,00 грн., 11.12.2009 р. - 1000,00 грн., 27.01.2010 р. -
270,00 грн., 25.03.2010 р. - 220,00 грн., 08.04.2010 р. - 220,00
грн., 14.07.2010 р. - 440,00 грн., тобто вона
сплачувала аліменти, хоче не регулярно.

З вироку суду від 1.10.2013р. видно, що
ОСОБА_1 засуджена за ч.1 ст.164 КК України -
за ухиляння від сплати аліментів на
користь ОСОБА_2 на утримання сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з
листопада 2009р. по квітень 2013р. Вирок є
чинним.

З довідки ВДВС видно, що аліменти
нараховувались з січня 2010р. по березень
2013р. включно, щомісячно, у розмірі ?
частини доходів, сплачені частково у
січні, березні, квітні, липні 2010р.,
після того аліменти не сплачувались.

З постанови від 25.07.2011р. ОСОБА_1
(позивачка) притягалась до адмін..
відповідальності за ст..184 КУпАП , - за
невиконання своїх батьківських
обов'язків по вихованню сина ОСОБА_3.

Згідно акту від 27.05.2013р., посвідченого
сусідами ОСОБА_6, ОСОБА_7, головою
квартального комітету ОСОБА_8, - з
середини 2010 року неповнолітній ОСОБА_3
постійно мешкає разом з ОСОБА_1 в
будинку її матері ОСОБА_9, за адресою:
АДРЕСА_2.

Більше ніяких доказів на підтвердження
того, що син проживає з нею з літа 2010р. -
вона суду не представила, осіб, які
підписали акт, вона не заявила.

Згідно акту з місця проживання
відповідача від 8.05.2013р., підписаного
сусідами, ОСОБА_2 і його син ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, проживають постійно в
квартирі за адресою АДРЕСА_1; і в цій
квартирі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4
(позивачка) і ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7, не
проживають з листопада 2007року. (зі слів
позивачки -ОСОБА_10- її перший син.).

Свідок ОСОБА_11, одна з сусідів, що
підписала даний акт, у суді
підтвердила, що після припинення
сторонами сімейних стосунків син
сторін ОСОБА_3 залишився проживати і
постійно проживає з батьком, мати в
квартирі не проживає, утриманням сина,
його вихованням займається батько,
вона їх обох часто бачить разом, живуть
удвох одною сім'єю.

Аналізуючи дані акти, суд виходить з
того, що підписуючи акти, сусіди не
попереджались про кримінальну
відповідальність за неправдиві
показання. Акт, який представила
позивачка, суперечить іншим доказам, і
суд його не може прийняти як доказ, який
би достатньо і безсумнівно
підтверджував факт проживання сина з
позивачкою у вказаний період, і до того
ж проживав постійно.

Таким чином, позивачка в суді не змогла
довести, що з літа 2010р. син постійно
протягом всього періоду до даного часу
проживав і проживає з нею, а не з
батьком.

Разом з тим, в суді встановлено
наступне:

Згідно ухвали суду від 24.10.2013р. - було
закрито кримінальне провадження за
обвинуваченням ОСОБА_2 (відповідача) за
ч.1 ст.125 КК України -за фактом
заподіяння 7.05.2013р. легких тілесних
ушкоджень сину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за
місцем проживання АДРЕСА_1. У даному
кримінальному провадженні в ході
досудового розслідування ОСОБА_3
поясняв, що проживав останнім часом з
мамою, і до батька часто приходив, бо
був прописаний за вказаною адресою, і
що на той час у нього з батьком виникли
конфліктні стосунки. Законним
представником неповнолітнього
потерпілого в даному провадженні була
визнана його мати ОСОБА_1

У судовому засіданні сторони дані
факти не заперечували, відповідач
пояснив, що конфлікт виник з сином за
місцем їх проживання, не заперечував ,
що певний час син у нього після того не
проживав. Суд враховує, що станом на час
розгляду справи у суді син ОСОБА_3
знаходився у конфліктних стосунках з
батьком; примирення між ними відбулось
лише в жовтні 2013р. у суді у процесі
судового розгляду кримінального
провадження. Враховуючи наведені
обставини, а також положення ч.3 ст.160 СК
України щодо визначення дитиною після
14 років свого місця проживання, - то суд
вважає можливим погодитись з
позивачкою у тому, що в період з травня
2013р. по жовтень 2013р. син з батьком не
проживав, а проживав з нею. Так само,
враховуючи положення ч.3 ст.160 СК і той
факт, що на даний час неповнолітній син
сторін визначився, що проживає з
батьком, то слід вважати, що проживання
сина в інші періоди з позивачкою вона
не довела. Так само позивачка не довела
і того факту, що на даний час і надалі
син буде проживати постійно з нею.

Частиною 2 статті 197 СК України
передбачено, що за позовом платника
аліментів суд може повністю або
частково звільнити його від сплати
заборгованості за аліментами, якщо
вона виникла у зв'язку з його тяжкою
хворобою або іншою обставиною, що має
істотне значення.

При встановлених в судовому засіданні
обставинах, враховуючи, що з травня по
жовтень 2013 року неповнолітній син
сторін - через конфлікт з батьком і
скоєння батьком кримінального
правопорушення щодо нього, з
урахуванням права неповнолітнього у
такому віці визначати своє місце
проживання з одним з батьків, суд
вважає дану обставину такою, що може
бути підставою , передбаченою ч.2 ст.197
СК України для звільнення платника
аліментів від їх сплати у вказаний
період. Суд вважає, що дійсно в даному
випадку у відповідача нема підстав для
отримання аліментів на утримання сина,
який у вказаний період з ним не
проживав внаслідок скоєного
кримінального правопорушення батьком
по відношенню до сина. Тому за вказаний
період суд вважає можливим звільнити
позивачку від сплати аліментів на
користь відповідача на утримання сина
ОСОБА_3. Позовні вимоги в цій частині
обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Підстав для звільнення позивачки як
платника аліментів від сплати
заборгованості з аліментів за інші
періоди, суд не вбачає, наявності таких
підстав позивачка не довела.

Також суд не вбачає підстав для
звільнення позивачки від подальшої
сплати аліментів на утримання сина,
який визначився з своїм місцем
проживання (згідно його заяви до суду) і
залишився проживати з батьком.

Крім того, позивачка просила стягнути
на її користь аліменти з відповідача за
період з червня 2010року.

Суд не вбачає підстав для стягнення
аліментів на сина з відповідача на
користь позивачки. Наявності таких
підстав позивачка не довела.
Враховуючи, що аліменти стягуються з
моменту подання позову, а позов поданий
20.08.2013р., то це також вказує на
відсутність підстав для стягнення
аліментів з відповідача на користь
позивачки за час, коли син проживав з
нею- тобто за період з травня 2013р. до
звернення з позовом до суду. Так само
суд не вбачає підстав і для стягнення
аліментів за серпень-жовтень 2013р.,
враховуючи, що таке проживання сина не
з батьком з мамою було тимчасовим.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 179, 180, 181, 182, 191, 197 СК України, ст.ст. 10,
11, 60, 88, 212-215, 224 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково;

звільнити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, від
сплати заборгованості з аліментів,
нарахованих за період з 7 травня 2013 року
по 24 жовтня 2013 року;

в іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене
шляхом подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Луганської області
через Артемівський районний суд м.
Луганська протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя
Т.В. Селезньова