Номер провадження № 22-ц/785/1800/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі головуючого
Гончаренко В.М.

суддів Короткова В.Д., Калараш
А.А.,

з участю секретаря Грубіян Г.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, інспекції Державного
архітектурно- будівельного контролю в
Одеській області, про визнання
недійсною декларації за апеляційною
скаргою представника відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Київського
районного суду м. Одеси від 26 листопада
2013 року, -

встановила:

05.03.2012 року позивач ОСОБА_2 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_3, інспекції
Державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області, про
визнання недійсною декларації,
посилаючись на те, що згідно свідоцтва
на право власності вона є власником
квартири АДРЕСА_1.

Під її квартирою на цокольному поверсі
знаходиться продуктовий магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_1», власником якого є
ОСОБА_3, яка влітку 2010 року розпочала
реконструкцію свого нежитлового
приміщення, шляхом капітальної
прибудови фасадного входу.

Вона самовільно захопила прибудинкову
земельну ділянку та самовільно
побудувала допоміжне приміщення у
вигляді фасадного входу. Зовнішня
стіна квартири позивачки
безпосередньо межує з самовільно
побудованим допоміжним приміщенням.

Це їй перешкоджає обслуговувати
квартиру зовні. Дах фасадного входу
магазину знаходиться на рівні
підвіконня квартири АДРЕСА_1, що
належить їй.

ОСОБА_3 знала про те, що вона не надає
згоду на реконструкцію її магазину,
більш того, на прибудуваня даху прямо
під вікном квартири. З даху магазину
можливо без перешкод потрапити до її
квартири. Реконструкцією порушено
вимоги пожежної безпеки. Кондиціонери
квартир вищих поверхів крапають на дах
магазину, що створює неприємний звук та
чуйно у кожній кімнаті її квартири.
Взимку сніг засипає дах магазину та
стіну під вікном, що в подальшому
призведе до цвілі стіни кімнати.

Позивач просить позовні вимоги
задовольнити та визнати недійсною
декларацію про готовність об'єкту до
експлуатації від 12.04.2012 року № ОГЗ
0 реконструйованого нежилого
приміщення цокольного поверху за
адресою: АДРЕСА_1.

Представник відповідача позов не
визнала.

Справа розглянута у відсутність
інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 26 листопада 2013 року позовні
вимоги задоволено.

Вважаючи, що вищезазначене рішення
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
05.12.2013 року представник відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернулася до суду з
апеляційною скаргою про скасування
оскаржуваного рішення та
постановления нового рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на неї,
перевіривши матеріали справи,
законність i обґрунтованість
рішення суду першої iнстанцiї та
доводiв апеляційної скарги, колегія
суддів вважає за необхідне її
відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач ОСОБА_2 є власником квартири
АДРЕСА_1.

12.04.2012 року прийнята декларація про
готовність об'єкту до експлуатації № ОD
0 реконструйованого нежилого
приміщення цокольного поверху за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21-25).

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 11 листопада 2010 року виділено
в натурі належні ОСОБА_3 102/1000 частини
нежилих приміщень цокольного поверху,
загальною площею 48 кв.м., розташовані за
вищезазначеною адресою.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 13 березня 2012 року
апеляційну скаргу заступника
прокурора Київського району м. Одеси та
ОСОБА_8задоволено частково, рішення
Київського районного суду м. Одеси від
11.11.2010 скасовано, в позові ОСОБА_3 до ТОВ
«Компанія по управлінню активами
«Рішон Сіті Інвест», Одеської міської
ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права
власності на реконструйовані
приміщення та виділ майна в натурі
відмовлено (а.с.34-38).

В п.10 Декларації, в якості інформації
про дозвільні документи вказано
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 11.11.2010 по справі №2-6931/2010 про
призначення права власності на
нежитлове приміщення цокольного
поверху у АДРЕСА_1 (а.с.21-25).

Таким чином, «дозвільний документ»
ОСОБА_3 - рішення Київського районного
суду м. Одеси від 11.11.2010 скасовано
рішенням апеляційного суду Одеської
області від 13 березня 2012 року.

В п.11.1 декларації вказано, що
документом, який посвідчує право
власності чи користування земельною
ділянкою є - договір купівлі-продажу
від 01.07.2010 №3151.

Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу
України, право власності та право
постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

На думку колегії суддів, судом першої
інстанції вірно встановлено, що
договір купівлі-продажу від 01.07.2010 №3151
на нежитлове приміщення не є
документом, що посвідчує право
власності ОСОБА_3 на земельну ділянку,
на якій зведено прибудову.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майна.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 376 ЦК України,
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважається
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведення для цієї
мети або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Як передбачено ст. 125 Земельного
Кодексу України, право власності та
право постійного користування на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень»
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права, а саме, право
власності на нерухоме майно, що
знаходиться на території України
фізичних та юридичних осіб, держави,
територіальних громад, іноземців та
осіб без громадянства, іноземних
юридичних осіб, міжнародних
організацій, іноземних держав. Згідно
із вищеназваним Законом та п.п. 1.6, 1.12
Тимчасового положення про порядок
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, реєстрації підлягає право
власності тільки на об'єкти нерухомого
майна, будівництво яких закінчено та
які прийняті в експлуатацію в
установленому законом порядку, при
наявності матеріалів технічної
інвентаризації, підготовлених КП
«ОМБТІ та РОЇ І», яке проводить
реєстрацію права власності на вказані
об'єкти та право звернення до органу
місцевого самоврядування за
проведенням реєстрації прав власності
на нерухоме майно виникає тільки з
моменту прийняття в експлуатацію актом
відповідної організації.

Згідно із ст. 18 Закону України «Про
основи містобудування», після
закінчення реконструкції об'єкт
нерухомості підлягає прийняттю до
експлуатації.

Заслуговує на увагу думка суду першої
інстанції, що декларація про
готовність об'єкта до експлуатації
видана ОСОБА_3 12.04.2012 року після
ухвалення рішення апеляційного суду
13.03.2012 року, а отже право власності на
реконструйоване приміщення та на
земельну ділянку відсутні і немає
підстави для видачі декларації про
готовність об'єкта до експлуатації.

Відповідно до ч.1 ст.69 ЦПК України кожна
особа зобов'язана довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених ст.61 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи,
судом першої інстанції надано повну та
об»єктивну оцінку правовідносинам, які
виникли між сторонам.

При цьому, доводи скарги та матеріали
справи не дають підстав вважати, що
судом при розгляді даної справи
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
передбачені статтями 309 ЦПК
України, як підстави для скасування
рішення. Таким чином, приведені в
апеляційній скарзі доводи не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки
вони зводяться до переоцінки
доказів і незгоди з висновками суду по
їх оцінці та особистого тлумачення
скаржником норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному
та об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Беручи до уваги всі встановлені судом
факти і відповідні їм правовідносини,
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв"язок
доказів у їх сукупності, колегія суддів
приходить до висновку про законність
та обґрунтованість рішення ухваленого
по даній справі та відсутність підстав
для його скасування.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1.ч.1 ст.314
ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного
суду м. Одеси від 26 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги до касаційної інстанції
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий
В.М.Гончаренко

Судді:

В.Д.Коротков

А.А.Калараш