Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2014 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва САВЛУК Т.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Десятої Київської державної нотаріальної контори (представник відповідача Головне управління юстиції в м. Києві), третя особа ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Десятої Київської державної нотаріальної контори (представник відповідача Головне управління юстиції в м. Києві), третя особа ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним.

Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Форма і зміст позовної заяви визначена в статі 119 Цивільного процесуального кодексу України, як передбачено нормою даної статті, позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

Відповідно до ст. 26 Цивільного процесуального кодексу України особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи та їх представники.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Цивільного процесуального кодексу України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві.

Суб'єкти цивільних процесуальних правовідносин, які вступають у порушену в суді справу, пред'явивши позов щодо предмета спору з метою захисту особистих суб'єктивних матеріальних прав чи охоронюваних законом інтересів, є третіми особами, які заявляють самостійні вимоги (ст. 34 ЦПК).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Виходячи із системного аналізу зазначених правових норм, слід зробити висновок, що при вирішенні справ, які стосуються оспорювання прав і обов'язків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій - посвідчення договорів, угод (крім справ за скаргами на нотаріальні дії чи відмову в їх вчиненні), нотаріуси в розумінні статей 30, 34, 35 ЦПК не є особами, прав і обов'язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення».

Як роз'яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі.

Оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії можливе, якщо особа вважає, що нотаріус безпідставно (неправомірно) відмовив у вчиненні нотаріальної дії, порушивши тим самим покладений на нього обов'язок щодо вчинення нотаріальних дій. У такому разі оскаржується постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій повинні обов'язково обґрунтовуватися причини такої відмови.

Разом з тим, позивачем ОСОБА_1 пред'явлено вимоги до відповідача - Десятої Київської державної нотаріальної контори в особі представника Головного управління юстиції у м. Києві, однак не визначено, які саме дії державного нотаріуса або відмова від її вчинення оскаржують позивачем (у разі якщо позивачем подана позовна заява про оскарження дій державного нотаріуса), також не визначено підстави залучення до участі у справі Головного управління юстиції у м. Києві, який визначений позивачем як представник відповідача, однак не надано докази, які мали підтвердити наявність у даної юридичної особи повноважень здійснювати представництво інтересів державної нотаріальної контори.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.119 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява, серед іншого, має повинна містити зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

В той же час, виходячи з предмету спору, позивачем не долучено до матеріалів позовної заяви постанову державного (приватного) нотаріуса про відмову позивачу, як потенційному спадкоємцю, у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, як і не долучено докази про наявність заведеної спадкової справи відносно майна спадкодавця, чиє майно безпосередньо має намір успадкувати позивач, серед іншого Витяги із Спадкового реєстру, як це передбачено Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595.

В той же час відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в подані цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів, однак позивачем не долучено до позову доказів, які мали підтвердити звернення позивача із заявою про витребування доказів в порядку визначеному у статті 133 Цивільного процесуального кодексу України.

Таким чином, позивач має можливість реалізувати своє право на витребування доказів шляхом звернення до суду із заявою про забезпечення доказів в порядку визначеному ст.133 Цивільного процесуального кодексу України, однак розгляд заяви про забезпечення доказів має передувати зверненню позивача з позовом до суду.

За нормами ст.121 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено наслідки подання позовної заяви, що не відповідає вимогам ст. 119 Цивільного процесуального кодексу України.

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Десятої Київської державної нотаріальної контори (представник відповідача Головне управління юстиції в м. Києві), третя особа ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним залишити без руху, про що повідомити позивачу та надати йому строк для усунення недоліків до 26 грудня 2014 року, який не може перевищувати 5 (п'яти) днів з дня отримання позивачем ухвали суду.

Попереджаю, що у разі невиконання вимог суду щодо усунення вказаних недоліків, Ваша заява буде вважатись неподаною та підлягає поверненню.

С у д д я