АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц791/249/2014
Головуючий в І інстанції:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року січня місяця 21 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого: Чиркової К.Г.

Суддів: Пузанової
Л.В.

Фурман Т.Г.

при секретарі: Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Цюрупинського
районного суду Херсонської області від
03 грудня 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
позбавлення права користування
житловим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА

У травні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2
про позбавлення права користування
житловим приміщенням, мотивуючи тим, що
рішенням народного суду Цюрупинського
району Херсонської області від 01.11.1983
року проведено поділ житлового
будинку, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, між подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_5

У 2007 році ОСОБА_6 - спільна донька
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом із
співмешканцем ОСОБА_2 вселилися в
частину житлового будинку, що належить
ОСОБА_4, але ОСОБА_2 був прописаний у
належній ОСОБА_5 частині житлового
будинку з його дозволу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, спадщину
після нього на 48100 частин житлового
буднику, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, прийняла ОСОБА_3 і бажає
розпорядитися належним їй спадковим
майно, проте реєстрація відповідача в
житловому будинку перешкоджає цьому.

ОСОБА_4 мотивуючи позбавлення
відповідача права користування жилим
приміщенням, посилалася на те, що
відповідач не був членом її сім'ї,
спільний побут з нею не він, а лише
проживав у належній їй частині
житлового будинку разом з донькою -
ОСОБА_6, однак після припинення
спільного проживання з нею, не бажає в
добровільному порядку звільнити
житлове приміщення та вчиняє дії, що
унеможливлюють спільне з ним
проживання в житловому будинку.

З огляду на викладене, позивачі просили
суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив
право на користування 12 частиною
житлового приміщення у буднику
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, позбавити
права користування ОСОБА_2 12 частиною
житлового приміщення у буднику
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 та
зобов'язати його знятися з
реєстраційного обліку за вищевказаною
адресою.

Рішенням Цюрупинського районного суду
Херсонської області від 03 грудня 2013
року позов задоволено частково.

Судом визнано ОСОБА_2 таким, що втратив
право користування 12 частиною
житлового приміщення будинку, що
знаходиться по АДРЕСА_1 та належить на
праві власності ОСОБА_3.

В задоволенні позовних вимог про
позбавлення ОСОБА_2 права користування
12 частиною житлового приміщення
буднику АДРЕСА_1, що належить на праві
власності ОСОБА_4 та зобов'язання
відповідача знятися із реєстраційного
обліку відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, зазначаючи, що
суд першої інстанцій не прийняв до
уваги рішення апеляційного суду
Херсонської області від 02.04.2013 року,
залишене без змін ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 05.09.2013 року, яким установлений
факт його проживання однією сім'єю із
ОСОБА_6 у житловому будинку за адресою:
АДРЕСА_1, де разом з ними проживала
ОСОБА_4, вони разом будували
(поліпшували) за спільні кошти вказаний
будинок та фактично вели спільне
господарство.

У письмових заперечення на апеляційну
скаргу ОСОБА_7, який діє від імені
ОСОБА_4 її доводи не визнає, рішення
суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судом установлено, що рішенням
народного суду Цюрупинського району
Херсонської області від 01.11.1983 року
проведено поділ житлового будинку, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, між
подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відповідно
до якого у власність ОСОБА_5 виділено
48100 частин, у власність ОСОБА_4 виділено
52100 частини зазначеного житлового
будинку.

У 2007 році ОСОБА_6 - спільна донька
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом із
співмешканцем ОСОБА_2 вселилися в
частину житлового будинку, що належить
ОСОБА_4, а з дозволу ОСОБА_5 ОСОБА_2 був
прописаний у належній ОСОБА_5 частині
житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, спадщину
після нього на 48100 частин житлового
буднику, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, прийняла ОСОБА_3

Враховуючи, що за встановленими судом
обставинами справи, ОСОБА_2 не належав
до членів сім'ї ОСОБА_5, а лише з його
дозволу був зареєстрований у належній
спадкодавцю частині житлового будинку
та не є членом сім'ї спадкоємця ОСОБА_8
колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції про
те, що власник майна має право у разі
будь - яких обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном вимагати усунення відповідних
перешкод, а тому обґрунтовано прийшов
до висновку про визнання відповідача
таким, що втратив право користування
жилим приміщенням у належній ОСОБА_8
частині житлового будинку.

Висновки суду відповідають обставинам
справи в межах наданих сторонами
доказів та нормам матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на законі, доказах і як,
такі, що висновки суду не спростовують
підлягають відхиленню.

Посилання апелянта в суді апеляційної
інстанції на ту обставину, що він
зареєстрований у житловому будинку по
АДРЕСА_1, а не в належній ОСОБА_5 частині
житлового будинку, колегія суддів до
уваги не приймає, оскільки факт його
реєстрації, в належній спадкодавцю
частині житлового будинку
підтверджений матеріалами справи, у
тому числі копією домових книг на
житловий будинок, оригінали, яких були
досліджені в ході апеляційного
розгляду справи, а належних та
допустимих доказів на спростування цих
обставин апелянтом не надано до суду
першої інстанції, не зазначені вони і в
доводах апеляційної скарги.

Доводи апелянта про те, що висновок
суду першої інстанції відносно того,
що він проживав в частині житлового
будинку, що належить ОСОБА_4, але не вів
з нею спільного господарства, мав
окремий бюджет і мешкав в окремій
кімнаті з ОСОБА_6 суперечить рішенню
апеляційного суду Херсонської області
від 02.04.2013 року, залишеним без змін
Вищим спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ 05.09.2013 року, яким встановлений
факт його проживання однією сім'єю
разом із ОСОБА_6 у житловому будинку по
АДРЕСА_1, де разом із ними проживала
ОСОБА_4, вони разом будували
(поліпшували) за спільні кошти будинок
і фактично вели спільне господарство,
позбавлені правового обґрунтування,
оскільки рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 02.04.2013 року
зазначені апелянтом обставини не
досліджувалися і не встановлювалися, а
інших доводів, які б спростовували
висновок суду першої інстанції в даній
справі апеляційна скарга не містить і
на такі не посилався апелянт в ході
апеляційного розгляду справи (а.с.46-47).

В решті частини рішення суду не
оскаржено, а тому відповідно до вимог
ст.303 ЦПК України судом апеляційної
інстанції не перевірялося.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що рішення суду в оскарженій
частині ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не має.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія
суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Цюрупинського районного суду
Херсонської області від 03 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили негайно з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів, шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції

Головуючий:

Судді: