Справа № 342/1898/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
м. Городенка

Городенківський районний суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді
Корюкіної М.П.

секретаря
Сьомкайло І-М.І.,

з участю позивачки ОСОБА_1,

відповідачів : ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Городенка
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_5, ОСОБА_3 про повернення 8 соток
присадибної земельної ділянки,

В С Т А Н О
В И В:

ОСОБА_1 14.11.2013 року звернулась із
позовом до суду, в якому просить
повернути їй 8 соток присадибної
земельної ділянки. Також визнати
фальшивим рішення № 107 Городенківської
міської ради від 02.03.1995 року.

25.11.2013 року позивачка уточнила позовні
вимоги та просить повернути їй 8 соток
присадибної земельної ділянки
украденої самозахватом. Просить
визнати фальшиве рішення № 107
Городенківської міської ради від 02.03.1995
року недійсним.

В судовому засіданні позивачка
підтримала позовні вимоги та просить
їх задовольнити. Суду пояснила, що при
житті матері до 1995 року в користуванні
її сім'ї біля будинковолодіння
перебувала земельна ділянка площею 35
соток. У неї відсутня конфігурація
відносно земельної ділянки, яка
повинна перебувати у її користуванні.
Її мати померла в 1996 році. За свого
життя мати не зверталась до суду щодо
зазначеного рішення. 02.03.1995 року
Городенківська міська рада на підставі
заяви ОСОБА_6 закріпила за її
домоволодінням земельну ділянку 1253
кв.м. Вважає, що рішенням 1995 року, яким
надано сім'ї ОСОБА_6 1253 кв.м. частково
включено земельну ділянку, яка
відносилась до присадибної земельної
ділянки її матері. Розміру та
конфігурації незаконно вилученої
земельної ділянки її матері навести не
може. Однак переконана, що в
користуванні за її господарством
знаходилось та було закріплено 0.35 га
земельної ділянки. Зазначила, що
фактичне користування земельною
ділянкою ОСОБА_6 в розмірі.1253 кв.м. не
давало підстав міському голові та
секретарю ОСОБА_3. видавати рішення про
узаконення такої земельної ділянки. В
даний час у її користуванні
знаходиться земельна ділянка площею
0.2692 га, яка обгороджена сіткою. Щодо
визнання не чинним рішення № 107
Городенківської міської ради вважає,
що фальшивість та не законність його
полягає в тому, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3
безпідставно закріпили за
домоволодінням ОСОБА_6 - 1253 кв.м.
земельної ділянки. Проте якою площею
захоплено земельну ділянку (місце
знаходження, ширину та довжину)
позивачка вказати не може. Одночасно
позивачка просить звільнити її від
сплати судового збору, оскільки вона та
чоловік являються пенсіонерами. Пенсії
отримує вона в сумі 1140.72 грн., чоловік
отримує пенсію в сумі 1200 грн., син також
отримує пенсію.

ОСОБА_5 в судовому засіданні 27.12.2013 р.
позовні вимоги не визнав. Суду пояснив,
що в 1995 році працював головою
Городенківської міської ради, однак
щодо даного землекористування він
нічого не пам'ятає.

ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнав. Суду пояснив, що
позивачка на час його головування в
міській раді неодноразово зверталась
про уточнення площі земельної ділянки
біля її житлового будинку. На що він
пояснював їй, що всі документи по
землекористуванню при розподілу
територій були передані до
Котиківської сільської ради.

ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав. Суду
пояснив, що на час прийняття рішення
міською радою він був секретарем.
Рішення міська рада приймала на
підставі поданої заяви по фактичному
користуванні і добавлено могло бути
ОСОБА_6 - 1 кв.м.

Заслухавши пояснення сторін
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов не підлягає до
задоволення, виходячи із таких підстав:
в судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 і згідно її
пояснень в її користуванні перебуває
0.2692 га. земельної ділянки. Позивачка
обгрунтовує свої вимоги тим, що в
користуванні її матері перебувала
земельна ділянка площею 0.35 га., яка
після смерті матері повинна була
перейти в її користування. Вона вважає,
що рішення Городенківської міської
ради № 107 від 02.03.1995 року незаконне, так
як ОСОБА_6 частково передано земельна
ділянка, яка належала її матері.
Відповідачами по справі ОСОБА_1
зазначила міських голів ОСОБА_7, ОСОБА_5,
які були головами Городенківської
міської ради та ОСОБА_3, який був
секретарем міської ради, так як вважає,
що саме вони повинні відповідати по її
вимогах. Вказані відповідачі не є її
сусідами і земельної ділянки не
захоплювали. Як в позовній заяві, так і
в судовому засіданні ОСОБА_1 не змогла
вказати відповідачів-сусідів, які на її
думку захопили її земельну ділянку та
користуються нею. Не надала вона суду
доказів проте, що в правомірному
користуванні її матері перебувало 0.35
га. земельної ділянки, яка повинна була
перейти до неї. За клопотанням
позивачки у Городенківську міську
раду, Котиківську сільську раду (до
якої в порядку територіального
розподілу перейшло с. Котиківка) та в
державний районний архів направлялись
запити про правомірність користування
земельними ділянками. Однак згідно
отриманих відповідей будь-які дані, які
підтверджували б правомірність
користування та відповідно позовні
вимоги щодо земельної ділянки ОСОБА_1
відсутні. Позивачка не вказала та не
змогла вказати суду, ким саме, в якому
розмірі та якої конфігурації захоплено
земельну ділянку. Що виключило
можливість суду притягнути інших осіб
належними відповідачами по вимогах
щодо притягнення до відповідальності
належних відповідачів. З оскаржуваного
рішення вбачається, що ОСОБА_6 надано
0.1253 га. земельної ділянки, яка
перебуває у її користуванні. Позивачка
стверджує, що у її користуванні повинно
бути 0.35 га земельної ділянки, не
вказавши якої форми відповідно до
вказаної нею площі повинна бути
земельна ділянка та де мають місце
самозахвати. Оскаржуючи рішення
міської ради остання допускає, що
частина належної їй земельної ділянки
була передана ОСОБА_6, однак яка саме
площа вказати не змогла.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи те, що позивачка не навела
суду доказів проте, що вона має право на
користування земельною ділянкою 0.35 га.
В судовому засіданні не змогла
конкретизувати площі та місця
земельної ділянки, які на її думку має
самозахват. А також враховуючи
вказаних нею відповідачів, суд вважає,
що в задоволенні позовних вимог слід
відмовити, оскільки позовні вимоги є
необґрунтованими та безпідставними.

Позивачці при зверненні до суду
відстрочено сплату судового збору до
вирішення справи по суті. Зважаючи те,
що позивачка ( члени її сім'ї
пенсіонери) являється пенсіонером суд
не вбачає підстав для звільнення
останньої від сплати судового. А тому
питання для вирішення судових витрат
підлягає вирішенню при ухваленні
судового рішення.

Також беручи до уваги, що в задоволенні
позовних вимог відмовлено з позивачки
слід стягнути судові витрати в розмірі
229.40 грн.

Виходячи із викладеного на підставі
ст.ст. 151, 212 ЗК України та керуючись:
ст.ст.10,11,60,79,88,209, 212, 214-215,218 ЦПК України,
суд

В И Р І Ш И
В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_5, ОСОБА_3 про повернення 8 соток
присадибної земельної ділянки та
визнання недійсним рішення № 107
Городенківської міської ради від 02.03.1995
року - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 до спеціального
фонду Державного бюджету України 229.40
(двісті двадцять дев'ять гривень 40
копійок) судового збору.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Івано-Франківської області через
Городенківський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Корюкіна М.П.