Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2014 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва САВЛУК Т.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 про розірвання шлюбу подружжя, яке має дітей, та визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1, ОСОБА_2 про розірвання шлюбу подружжя, яке має дітей, та визначення місця проживання дитини.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Як роз'яснено у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Наприклад, у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. До заяви додаються: свідоцтво про реєстрацію шлюбу, копії свідоцтв про народження дітей, довідки щодо розміру заробітку та інших доходів, а також усі необхідні документи відповідно до заявлених вимог. Якщо заява не відповідає вимогам закону, слід застосовувати правила ст. 121 ЦПК.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.109 Сімейного кодексу України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом з письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У порядку окремого провадження розглядаються, серед іншого, також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. (ч.1 та ч.3 ст.234 Цивільного процесуального кодексу України)

Як зазначено частиною другою ст.26 Цивільного процесуального кодексу України у справах окремого провадження особами, які беруть участь у справі, є заявники, інші заінтересовані особи, їх представники.

Разом з тим, всупереч вимог ст.109 Сімейного кодексу України, при зверненні до суду з спільною заявою про розірвання шлюбу заявниками не долучено договір про участь батьків у вихованні дітей та визначення розміру аліментів на дитину, який має бути нотаріально посвідчений, що є безумовною умовою для розгляду такої категорії справ в порядку окремого провадження.

Відповідно до частини першої статі 158 Сімейного кодексу України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкування з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи зі змісту поданої до суду заяви, заявниками окремо заявлено вимогу про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір'ю, однак дана категорія справ розглядається в порядку позовного провадження, у разі наявності спору між батьками про місце проживання дитини, що зумовлює подання до суду належним чином оформленої позовної заяви, яка має відповідати за формою та змістом положенням ст.119 Цивільного процесуального кодексу України.

Крім того, до позовної заяви про визначення місяця проживання дитини мають бути долучені належні та допустимі докази, серед іншого, відомості про місце проживання (реєстрації) батьків дитини, акт обстеження житлово-побутових умов за місцем проживання батьків дитини, безпосередньо висновок відповідного органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, як це передбачено ч.4 ст.19 Сімейного кодексу України, інші документи, які характеризують особи сторін по справі (характеристики з місця роботи та місця проживання), довідки про майновий стан сторін (довідку про розмір заробітної плати за останні 6 місяців тощо).

За нормами ст.121 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено наслідки подання позовної заяви, що не відповідає вимогам ст.ст. 119 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про розірвання шлюбу подружжя, яке має дітей, та визначення місця проживання дитини залишити без руху, про що повідомити позивачу та надати строк до 13 жовтня 2014 року для усунення недоліків, який не може перевищувати 5 (п'яти) днів з дня отримання ухвали суду.

Попереджаю, що у разі невиконання вимог суду щодо усунення вказаних недоліків, Ваша заява буде вважатись неподаною та підлягає поверненню.

С у д д я