АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/187/14
Головуючий І інстанції -
Справа: № 2010/1976/12
Доповідач - Костенко
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого-судді: Костенко Т.М.

суддів: Гальянової
І.Г., Колтунової А.І.

при секретарях Старіковій К.В.,
Галушко Т.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційними скаргами заступника
прокурора Харківської області та
директора Данилівського дослідного
державного лісгоспу на рішення
Дергачівського районного суду
Харківської області від 11 жовтня 2013
року у справі за позовом заступника
прокурора Харківської області в
інтересах держави в особі Державного
комітету лісового господарства
України, Данилівського дослідного
державного лісгоспу УкрНДІЛГА до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: управління
Держкомзему в Дергачівському районі
Харківської області,
Черкасько-Лозівська сільська рада
Дергачівського району Харківської
області, про визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку, визнання недійсним
запису в державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, зобов'язання
повернення земельної ділянки, визнання
відсутнім права власності на земельну
ділянку,

в с т а н о в и л а

Позивач - заступник прокурора
Харківської області, діючи в інтересах
держави в особі Державного комітету
лісового господарства України,
Данилівського дослідного державного
лісгоспу УкрНДІЛГА, звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, треті особи:
управління Держкомзему в
Дергачівському районі Харківської
області, Черкасько-Лозівська сільська
рада Дергачівського району
Харківської області, в якому просив
визнати недійсним державний акт серії
ЯЛ №181470 на право власності на земельну
ділянку, площею 0,1377 га, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, визнати недійсним
запис в державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно щодо права
власності ОСОБА_2, зобов'язати ОСОБА_2
повернути земельну ділянку
Данилівському дослідному державному
лісгоспу УкрНДІЛГА, визнати
відсутність у ОСОБА_2 права власності
на земельну ділянку площею 0,1377 га,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1
(кадастровий номер: :00:000:0625).

В обґрунтування позову заступник
прокурора Харківської області
зазначив, що прокуратурою Харківської
області проведена перевірка
дотримання вимог земельного
законодавства України
Черкасько-Лозівською сільською радою
Дергачівського району Харківської
області щодо передачі у власність
земельних ділянок і за результатами
цієї перевірки встановлений факт
незаконного отримання ОСОБА_2 у
власність земельної ділянки, площею
0,1377 га (кадастровий номер: :00:000:0625),
розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування незаконності
отримання ОСОБА_2 у власність
вищевказаної земельної ділянки
заступник прокурора Харківської
області зазначив, що ця земельна
ділянка віднесена до земель лісового
фонду та знаходиться на землях, які
перебувають у постійному користуванні
Данилівського дослідного державного
лісгоспу УкрНДІЛГА.

Також в обґрунтування позову заступник
прокурора Харківської області
зазначив, що Черкасько-Лозівською
сільською радою Харківської області 02
жовтня 2009 року на L сесії V
скликання питання про передачу у
приватну власність ОСОБА_2 земельної
ділянки площею 0,1377 га (кадастровий
номер: :00:000:0625) не розглядалося та
не вирішувалося, відповідне рішення
сільською радою не приймалося, що
підтверджується протоколом L сесії V
скликання Черкасько-Лозівської
сільської ради Харківської області від
02 жовтня 2009 року.

З огляду на це заступник прокурора
Харківської області стверджує, що у
ОСОБА_2 були відсутні права на земельну
ділянку і вона не мала права її
відчужувати, а тому й договір
купівлі-продажу земельної ділянки не
мала права укладати.

Позивач ОСОБА_3 подала до суду
зустрічний позов до ОСОБА_2,
Данилівського дослідного державного
лісгоспу УкрНДІЛГА, треті особи:
управління Держкомзему в
Дергачівському районі Харківської
області, Черкасько-Лозівська сільська
рада Дергачівського району
Харківської області про визнання права
власності на земельну ділянку, в якому
зазначила, що вона є власницею
земельної ділянки

для будівництва та обслуговування
жилого будинку та господарських
будівель і споруд, площею 0,1377 га,
кадастровий номер: :00:000:0625,
розташовану в АДРЕСА_1, яку вона
придбала у ОСОБА_2 на платній основі за
договором купівлі-продажу, і її право
власності оспорюється, а тому ОСОБА_3,
вважаючи себе добросовісним власником
вищевказаної земельної ділянки,
просить суд визнати за нею право
власності на земельну ділянку у
відповідності до вимог ст. 392 ЦК України
та ст. 152 ЗК України.

Зустрічний позов ОСОБА_3 ухвалою суду
прийнятий до спільного розгляду з
позовом заступника прокурора
Харківської області, діючого в
інтересах держави в особі Державного
комітету лісового господарства
України та Данилівського дослідного
державного лісгоспу УкрНДІЛГА.

Рішенням Дергачівського районного
суду Харківської області від 11 жовтня
2013 року у задоволенні позовної
заяви заступника прокурора
Харківської області в інтересах
держави в особі Державного комітету
лісового господарства України та
Данилівського дослідного державного
лісгоспу УкрНДІЛГА відмовлено
повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
Данилівського дослідного державного
лісгоспу УкрНДІЛГ про визнання права
власності на земельну ділянку
задоволено повністю, за ОСОБА_3 визнано
право власності на земельну ділянку
для будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель і споруд площею 0,1377 га,
кадастровий номер: :00:000:0625,
розташовану в АДРЕСА_1.

Заступником прокурора Харківської
області було подано апеляційну скаргу,
у якій він зазначає, що рішення
Дергачівського районного суду м.
Харкова від 11 жовтня 2013 року є
незаконним та необґрунтованим,
ухваленим із порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та підлягає скасуванню у зв'язку з
неповнотою з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи. Апелянт
просить скасувати зазначене рішення
Дергачівського районного суду м.
Харкова та ухвалити нове рішення про
задоволення первісного позову.

Вищезазначене рішення оскаржене також
директором Данилівського державного
лісгоспу з підстав його незаконності
та необґрунтованості, а також
неповнотою з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи.

В ході розгляду справи апеляційним
судом ОСОБА_3 відмовилася від позову до
ОСОБА_2 та Данилівського дослідного
державного лісгоспу про визнання права
власності на земельну ділянку, та
ухвалою судової колегії судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Харківської області від 25 грудня 2013
року рішення Дергачівського районного
суду Харківської області від 11 жовтня
2013 року в частині задоволення позову
ОСОБА_3 скасовано, та провадження у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
Данилівського дослідного державного
лісгоспу УкрНДІЛГА, треті особи:
управління Держкомзему в
Дергачівському районі Харківської
області, Черкасько-Лозівська сільська
рада Дергачівського району
Харківської області, про визнання
права на земельну ділянку закрите.

Судова колегія, вислухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційних скарг,
вважає, що апеляційні скарги
підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Як встановлено в суді першої інстанції,
підтверджено наявними у справі
доказами та не заперечується
сторонами, земельна ділянка для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, площею 0,1377 га (кадастровий
номер: :00:000:0625), розташована за
адресою: АДРЕСА_1 надана ОСОБА_2 на
підставі рішення LVII сесії
Черкасько-Лозівської сільської ради
Харківської області V скликання від 08
червня 2010 року, про що свідчить
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯЛ № 181470,
зареєстрований 28 липня 2010 року в книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 58.

Судом також встановлено, що користувач
земельної ділянки Данилівський
достідний державний лісгосп УКРНДІЛГ
згоди на таку передачу не надавав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, районний суд виходив із того, що
державний акт на право власності на
земельну ділянку є правовстановлюючим
документом, який видається на підставі
рішення відповідного органу місцевого
самоврядування, а тому вимога про
визнання державного акту недійсним є
похідною й залежить від доведеності
незаконності самого рішення органу
місцевого самоврядування, на підставі
якого видано оспорюваний державний
акт. Рішення ж LVII сесії
Черкасько-Лозівської сільської ради
Харківської області V скликання від 08
червня 2010 року про передачу земельної
ділянки у приватну власність ОСОБА_2 є
чинним, а тому державний акт на землю у
такому випадку не може бути визнаний
недійсним.

Проте з такими висновками районного
суду погодитися не можна з таких
підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Рішення суду першої інстанції
указаним вимогам не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Частиною 2 цієї статті визначено
перелік основних способів захисту
цивільних прав і інтересів, серед яких
припинення правовідношення та
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України (у
редакції, яка була чинною на час
виникнення спірних правовідносин)
захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: визнання прав; відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав;
визнання угоди недійсною; визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; відшкодування
заподіяних збитків; застосування
інших, передбачених законом, способів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в абзаці другому пункту
2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7
"Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ", виходячи з положень
статей 8, 124 Конституції, статей 26, З0, 87-90,
97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212
ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України,
статті 15 ЦПК України, статті 12
Господарського процесуального кодексу
України судам підвідомчі (підсудні)
справи за заявами, зокрема, з приводу
володіння, користування, розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян чи юридичних осіб, і
визнання недійсними державних актів
про право власності та право
постійного користування земельними
ділянками.

Частиною 1 ст. 116 ЗК України встановлено,
що громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом, або за
результатами аукціону.

Указаним положенням визначено правові
підстави набуття громадянами і
юридичними особами права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності. Такими
підставами є рішення органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом або за
результатами аукціону.

Отже, державні акти на право власності
на земельні ділянки є документами, що
посвідчують право власності й
видаються на підставі відповідних
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень. У спорах,
пов'язаних із правом власності на
земельні ділянки, недійсними можуть
визнаватися як зазначені рішення, на
підставі яких видано відповідні
державні акти, так і самі акти на право
власності на земельні ділянки.
Визнання недійсними державних актів на
право власності вважається законним,
належним та окремим способом
поновлення порушених прав у судовому
порядку.

Крім того, видача державного акта на
право власності на земельну ділянку
без визначеної законом (ч. 1 ст. 116 ЗК
України) підстави є неправомірною, а
державний акт, виданий з порушеннями
вимог ст. ст. 116, 118 ЗК України, -
недійсним.

Аналогічні висновки викладені у
постановах Верховного Суду України від
22 травня 2013 року та від 24
квітня 2013 року, які прийняті за
результатом перегляду судових рішень з
підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК
України, у справах № № 6-33цс13,
6-14цс13, та в силу імперативних положень
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими у
правозастосуванні.

Районний суд наведені норми закону та
висновки Верховного Суду України не
врахував та дійшов висновку про те, що
визнання державного акта на право
власності на земельну ділянку без
попереднього оспорення правової
підстави його видачі не передбачено
законодавством, внаслідок
неправильного застосування норм
матеріального права.

Факт того, що LVII сесією V скликання
Черкасько-Лозівської сільської ради
Дергачівського району Харківської
області питання про надання ОСОБА_2
спірної земельної ділянки не
вирішувалось, встановлений досудовим
слідством по кримінальній справі та
підтверджений вироком Жовтневого
районного суду м.Харкова від 05 червня
2013 року, яким встановлено, що колишній
голова Черкасько-Лозівської сільської
ради без попереднього розгляду та
узгодження із земельною комісією
сільської ради без включення до
регламенту сесії 08 червня 2010 року та
без розгляду сільської ради і
прийняття рішення шляхом голосування,
самостійно виготовив, підписав та
затвердив гербовою печаткою
Черкасько-Лозівської сільської ради, а
також видав цей підложний документ.

Оскільки порядок передачі громадянам
земельних ділянок, передбачений ч.1
ст.116 ЗК України було порушено, судова
колегія вважає безпідставним набуття
ОСОБА_2 права власності на спірну
ділянку.

Доводи представників ОСОБА_2 та ОСОБА_3
стосовно того, що вирок Жовтневого
районного суду м.Харкова від 05 червня
2013 року прокурором було надано тільки
апеляційному суду і в розпорядженні
районного суду такий доказ був
відсутній, судова колегія вважає
безпідставними, оскільки матеріали
справи містять протокольну ухвалу суду
щодо витребування такого доказу, разом
із тим судом така ухвала до Жовтневого
районного суду для виконання не
направлялась, а тому і не була виконана
до ухвалення судом рішення по суті.

Щодо права постійного користування
Данилівським дослідним державним
лісгоспом УКНДІЛГА спірною земельною
ділянкою, судова колегія вважає, що
воно об'єктивно підтверджено
планово-картографічним матеріалом
лісовпорядкування, що наданий суду.
Крім того, в судовому засіданні
апеляційного суду в якості спеціаліста
була допитана експерт ОСОБА_5, яка
підтвердила факт знаходження спірної
земельної ділянки в числі земель
Данилівського лісгоспу.

Частиною 2 статті 328 ЦК України
встановлено, що право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

У відповідності до вимог ст.ст. 346, 373, 378
ЦК України, право власності на земельну
ділянку, яка не може перебувати в її
власності, може бути припинено в
судовому порядку у інших випадках,
встановлених законом.

Крім того, згідно з вимогами ст. 26
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» передбачено
скасування запису про право власності
на нерухоме майно, а відтак і права
власності на земельну ділянку.

Відповідно до положень ст. 155 ЗК України
у разі видання органом виконавчої або
органом місцевого самоврядування акта,
яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Виходячи із встановлених обставин,
судова колегія вважає позовні вимоги в
частині визнання недійсним та
скасування запису в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно щодо
права власності ОСОБА_2 на спірну
земельну ділянку законним,
обґрунтованими, а тому такими, що
підлягають задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги щодо
зобов'язання ОСОБА_2 повернути
зазначену земельну ділянку за
належністю Данилівському дослідному
державному лісгоспу, судова колегія
зважає на наступне.

На підставі ст. 1212 ЦК України особа, яка
набула майно без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї статті застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події.

Судом першої інстанції було достовірно
встановлено, що у теперішній час право
власності на спірну земельну ділянку
належить ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу від 17 серпня 2010 року. В
її ж володінні у теперішній час
земельна ділянка і перебуває фактично.
Саме із цих підстав до участі у справі в
якості співвідповідача остання і була
залучена. Однак позовних вимог до неї
позивачем не заявлялося, в рамках
даного позову не розглядалося районним
судом, а тому не переглядається й
апеляційним.

Виходячи із викладеного, судова
колегія вважає, що позовні вимоги про
зобов'язання ОСОБА_2 повернути земельну
ділянку задоволені бути не можуть,
оскільки в розпорядженні ОСОБА_2
земельна ділянка не перебуває.

Що ж до вимог про визнання відсутності
у ОСОБА_2 права власності на спірну
земельну ділянку, то судова колегія
вважає, що такі вимоги не є способом
захисту порушених, невизнаних чи
оспорюваних прав в сенсі ст.16 ЦК
України.

Враховуючи, що висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи та судом неправильно
застосовані норми матеріального права,
колегія суддів на підставі ст. 309 ЦПК
України прийшла до висновку про
необхідність скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення про часткове задоволення
позовних вимог із зазначених вище
підстав.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
303, 304, 309, 313, 314 ЦПК України, судова
колегія, -

В и р і ш и л а:

Апеляційні скарги заступника
прокурора Харківської області та
директора Данилівського дослідного
державного лісгоспу задовольнити
частково.

Скасувати рішення Дергачівського
районного суду Харківської області від
11 жовтня 2013 року та ухвалити
нове, яким позов заступника прокурора
Харківської області в інтересах
держави в особі Державного комітету
лісового господарства України,
Данилівського дослідного державного
лісгоспу задовольнити частково.

Визнати недійсним державний акт серії
ЯЛ №181470 на право власності на земельну
ділянку, площею 0,1377 га, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_2

Визнати недійсним та скасувати запис в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно щодо права власності
ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1377
га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині в задоволенні позовних
вимог відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий-суддя -

Судді -