Справа № 372/1435/14-ц Головуючий у І
інстанції Кравченко М.В.Провадження №
22-ц/780/4467/14 Доповідач у 2
інстанції МатвієнкоКатегорія 29
УХВАЛА

Іменем України

18 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова
Л.А., Мельника Я.С.,

при секретарі: Микитенко
Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Києві
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Обухівського
районного суду Київської області від 06
червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 про визнання дій
неправомірними, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2013 року ОСОБА_1
звернулася до суду з вищевказаним
позовом та просила ухвалити рішення
про його задоволення, посилаючись на
те, що 08 червня 2011 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_2
посвідчено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений між нею, як
покупцем, та ОСОБА_3, як продавцем.

Після нотаріального посвідчення
договору позивач звернулась до
Київського міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об»єкти нерухомого майна,
однак в державній реєстрації прав на
придбану квартиру їй було відмовлено,
оскільки подані нею документи не
відповідають вимогам, установленим
Положенням про порядок державної
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, або не дають змоги установити
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства.

Позивач вважає, що приватний
нотаріус ОСОБА_2, посвідчивши договір
купівлі-продажу квартири, порушив п.п.
63, 64 Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій. Зокрема, відповідачу
було надано витяг з реєстру прав
власності на нерухоме майно, в якому
відповідно до приміток зазначено:
«земельна ділянка використовується не
за призначенням, дозвільна
документація на будівництво в БТІ не
подана, будинок не зданий в
експлуатацію». Крім того, на наданому
приватному нотаріусу Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_2
технічному паспорті маються відмітки
про те, що «земельна ділянка
використовується не за призначенням,
дозвільна документація на будівництво
в БТІ не подана, будинок не зданий в
експлуатацію, на момент проведення
інвентаризації сантехнічне обладнання
не встановлене». Таким чином, нотаріус,
вбачаючи з наданих документів, що
вищезазначений будинок не введений в
експлуатацію, відсутня будівельна
документація, чітко усвідомлював, що
здійснює неправомірні дії, однак
посвідчив договір купівлі-продажу, чим
завдав позивачу матеріальної шкоди на
суму 160 000 грн., що є вартістю придбаної
нею квартири, та моральну шкоду, розмір
якої позивач оцінила у 110 000 грн., які і
просила стягнути з відповідача на свою
користь.

Під час судового розгляду справи
позивач збільшила розмір позовних
вимог та просила суд визнати
неправомірними дії відповідача під час
посвідчення договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 08.06.2011 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зареєстрованого в
реєстрі за № 544.

Рішенням Обухівського районного
суду Київської області від 06 червня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_1 подала на нього апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
та невідповідність висновків суду
обставинам справи, просила рішення
суду скасувати та ухвалити по справі
нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено,
що 08 червня 2011 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 за
реєстровим № 544 було посвідчено
договір купівлі-продажу квартири, за
умовами якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1
прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1,
що підтверджується договором, витягом
із Державного реєстру правочинів. При
цьому належність продавцеві права
власності на квартиру підтверджена
рішенням Голосіївського районного
суду м.Києва, зареєстрованого БТІ, що
підтверджується договором, витягом з
реєстру прав власності на нерухоме
майно, технічним паспортом, рішенням
суду, державним актом на право
власності на земельну ділянку.

Також встановлено, що 28.10.2011 року
Київським міським бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
ОСОБА_1 листом було повідомлено про
відсутність правових підстав для
проведення державної реєстрації права
власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.12-13).

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з його недоведеності
і колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 27 Закону України «Про
нотаріат», на яку як на підставу позову
посилається позивач, шкода, заподіяна
особі внаслідок незаконних дій або
недбалості нотаріуса, відшкодовується
в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що підстав для відмови у вчиненні
нотаріальної дії у відповідача в
даному випадку не було в зв»язку з тим,
що продавець ОСОБА_3 мав зареєстроване
державою право власності на квартиру,
тому мав достатній обсяг прав по її
відчуженню, обмежень чи обтяжень
стосовно квартири не існувало, позивач
ОСОБА_1 була повністю обізнана із
особливостями технічного стану та
правового статусу об'єкту
купівлі-продажу, погодилась на
придбання майна із відомими їй
особливостями і до цього часу не
ініціювала питання про розірвання або
визнання недійсним договору, до
виникнення цього спору не оспорювала
дії нотаріуса у встановленому законом
порядку.

Посилання позивача ОСОБА_1 на
порушення відповідачем п.п. 63, 64
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій, як підставу для
визнання його дій неправомірними та
стягнення з нього матеріальної та
моральної шкоди, є необґрунтованими,
виходячи з наступного.

Так, відповідно до п. 63 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій крім
правовстановлювального документа на
житловий будинок, садибу та інше
нерухоме майно (за винятком земельної
ділянки), якщо воно підлягає державній
реєстрації, нотаріус вимагає витяг з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно.

Коли з витягу з Реєстру прав
власності на нерухоме майно видно, що
власник, наприклад, житлового будинку
здійснив або здійснює його перебудову
чи прибудову, у тому числі
перепланування житлового будинку,
переобладнання нежитлового приміщення
в житлове і навпаки, або звів чи зводить
господарські, побутові будівлі та
споруди без установленого дозволу або
без належно затвердженого проекту чи з
істотними відхиленнями від проекту,
або з грубим порушенням основних
будівельних норм і правил, нотаріус
вимагає подання рішення органу
місцевого самоврядування про дозвіл
здійснити перебудову, прибудову,
перепланування чи звести господарські,
побутові будівлі та споруди. При
відсутності такого рішення нотаріус
відмовляє в посвідченні договору
відчуження житлового будинку,
власником якого здійснено таку
перебудову, прибудову, переобладнання
чи зведено господарські побутові
будівлі та споруди.

З матеріалів справи вбачається, що
ніяких перебудов, прибудов,
переобладнань чи зведень
господарських будівель та споруд
відчужувачем квартири не проводилось,
і в реєстрі прав власності на нерухоме
майно про це не зазначено, в зв»язку з
чим посилання позивача на порушення
відповідачем п. 63 Інструкції при
вчиненні ним нотаріальної дії є
безпідставними.

Відповідно до п.64 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій,
якщо з поданих нотаріусу документів
випливає, що житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
збудоване (або будується) на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, нотаріус відмовляє в посвідченні
договору відчуження житлового будинку
та іншого нерухомого майна.

Разом з тим з матеріалів справи
вбачається, що право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1, який
складається з 52-х квартир, визнано
рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 08 грудня 2006 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 01 лютого
2007 року.

Право власності на земельну
ділянку, на якій розташований
вищевказаний будинок, підтверджується
державним актом на право власності на
земельну ділянку серії КВ № 125380,
зареєстрованим 15 вересня 2004 року
Головним управлінням земельних
ресурсів КМДА, з цільовим призначенням
для обслуговування житлового будинку і
господарських будівель (а.с.158), що
спростовує посилання позивача на те, що
відповідач мав відмовити в посвідченні
договору відчуження з тих підстав, що
земельна ділянка використовується не
за призначенням.

Крім того, п. 64 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
встановлює обов»язок відмови
нотаріуса в посвідченні договору
відчуження саме житлового будинку,
будівлі або споруди, а не квартири в
багатоквартирному будинку, оскільки
діюче законодавство не встановлює
обов»язок приватного нотаріуса
перевіряти цільове призначення
земельної ділянки в разі посвідчення
договору купівлі-продажу квартири в
багатоквартирному будинку,
розташованому на ній.

Погоджується колегія суддів і з
висновком суду першої інстанції про
відсутність підстав до застосування
положень ст.ст. 1166, 1167 ЦК України,
оскільки позивачем суду не надано
доказів на підтвердження наявності
обов»язкових умов для їхнього
застосування, а саме: наявність шкоди,
протиправність дій заподіювача шкоди,
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою заподіювача і шкодою, вина в
заподіянні шкоди.

Враховуючи вищевикладене,
обґрунтованим є висновок суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позову та стягнення на
користь ОСОБА_1 матеріальної та
моральної шкоди, завданої
неправомірними діями приватного
нотаріуса ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги про
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, як підставу для
скасування рішення суду, законності та
обґрунтованості рішення суду не
спростовують, оскільки відповідно до ч.
3 ст. 309 ЦПК України порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування рішення суду
лише, якщо ці порушення призвели до
неправильного вирішення справи,
натомість справа судом вирішена
правильно, відповідно до норм
матеріального права та з дотриманням
норм процесуального права.

Інших доводів, які б спростували
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення, апеляційна
скарга ОСОБА_1 не містить.

Оскільки судом першої інстанції
повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи, дана належна правова
оцінка доказам, висновки суду
відповідають фактичним обставинам
справи, а ухвалене рішення відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Обухівського районного
суду Київської області від 06 червня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: