Справа № 459/4164/13
Головуючий у 1 інстанції: Жураковська
Провадження № 22-ц/783/833/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Берези
В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря -
Брикайло М.В.,

з участю:
представника відповідача - Фарович Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
на рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 28 жовтня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
про стягнення моральної шкоди,
спричиненої внаслідок професійного
захворювання, -

в с т а н о в
и л а:

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 28 жовтня 2013
року позов ОСОБА_3 задоволено частково,
стягнуто з відповідача в користь
позивача 10000 гривень заподіяної
моральної шкоди.

Рішення суду оскаржило відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді,
просить його скасувати з підстав
порушення норм матеріального та
процесуального права і ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що
судом не було враховано норми п. 27 ст. 77
Закону України від 20.12.2005 року «Про
державний бюджет України на 2006 рік» та
п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний
бюджет України на 2007 рік», якими
зупинено дію положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» щодо відшкодування
Фондом моральної шкоди, а також норми
Закону України від 23.02.2007 року «Про
внесення змін до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», якою виключено право
потерпілого на відшкодування Фондом
моральної шкоди, завданої потерпілому
ушкодженням здоров"я внаслідок
професійного захворювання на
виробництві. Окрім того, зазначає, що
судом не взято до уваги положення п. 1
«е» ст. 21, ч. 3 ст. 28 цього ж Закону, яким
встановлено, що у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку відшкодувати
моральну шкоду за наявності факту
заподіяння моральної шкоди
потерпілому, підтвердженого висновком
медичних органів. Апелянт звертає
увагу, що позивачем не надано жодного
доказу на підтвердження факту
спричинення йому моральної шкоди та
доказу чи медичного висновку про те, що
саме від професійного захворювання він
терпить моральні і фізичні страждання,
а не від загальних захворювань.

В судове засідання позивач не з"явився,
про час та місце розгляду справи був
повідомлений у встановленому законом
порядку (а.с.54), клопотань про
відкладення розгляду справи від нього
не надходило, що дає апеляційному суду
право, у відповідності до вимог ч.2 ст.305
Цивільного процесуального кодексу
(далі-ЦПК) України, розглянути справу у
його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача в
підтримання апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та позовних вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку про
відхилення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач отримав
професійне захворювання (акт
розслідування від 10.06.2005 року) за час
роботи на шахті «Червоноградська» ДП
«Львіввугілля» (а.с. 14).

Висновком Львівської обласної МСЕК
серії ЛВА-IІ №009248 від 06.07.2005 року
позивачеві встановлено безтерміново
втрату професійної працездатності 45%
та третю групу інвалідності у зв'язку з
професійним захворюванням (а.с. 16).

У зв'язку з наявністю вищевказаного
захворювання та наданих позивачем
виписок з історії хвороби, позивач
неодноразово перебував на
стаціонарному та амбулаторному
лікуванні (а.с.7-13).

При вирішенні питання про право
потерпілого на відшкодування за
рахунок відповідача моральної шкоди,
суд першої інстанції правильно виходив
із норм ст.ст.21, 28, 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», якими передбачено, що
право на отримання потерпілим
страхових виплат у разі настання
стійкої втрати працездатності, у тому
числі й виплати компенсації за
моральну шкоду, виникає у особи з дня
встановлення їй стійкої втрати
працездатності вперше висновком МСЕК.

Враховуючи той факт, що позивачеві
вперше було встановлену стійку втрату
працездатності 06.07.2005 року, тобто до
набрання чинності 01.01.2006 року Законом
України «Про державний бюджет України
на 2006 рік», а також до набрання Законом
України «Про державний бюджет України
на 2007 рік», якими було зупинено дію
норм, що передбачали право потерпілих
на відшкодування моральної шкоди, та до
внесення змін Законом України від
23.02.2007 року до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», позивач має право на
відшкодування моральної шкоди з Фонду
соціального страхування, незалежно від
моменту звернення до суду.

Відповідно до статей 1,3, 21, 43, 46
Конституції України, Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на
належні,безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Окремим видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
згідно з абзацом 5 ст.4 Основ
законодавства України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» - є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України
«Про охорону праці», державна політика
в галузі охорони праці базується,
зокрема, на принципах пріоритету життя
і здоров'я працівників, повної
відповідальності роботодавця за
створення належних,безпечних і
здорових умов праці, соціального
захисту працівників, повного
відшкодування шкоди особам, які
потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань.

Частиною першою ст.9 цього ж Закону
передбачено, що відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі
смерті працівника здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасного
випадку на виробництві відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності». У відповідності до
п.п. «є» п.1 ч.1 ст.21 та ч.3 ст.28 цього
Закону, грошову суму за моральну шкоду
за наявності факту заподіяння цієї
шкоди потерпілому виплачує Фонд
соціального страхування.
Відшкодування здійснюється у вигляді
одноразової страхової виплати
незалежно від інших видів страхових
виплат. Сума страхової виплати
визначається в судовому порядку.

Наведене вище, спростовує мотиви
апеляційної скарги відповідача про
відсутність підстав для задоволення
позову з мотивів відсутності даних про
звернення позивача безпосередньо до
відповідача з заявою про виплату
моральної шкоди з долученням висновку
МСЕК про встановлення факту
спричинення моральної шкоди.

Згідно з роз'ясненнями постанови
Пленуму Верховного Суду України №4 від
31.03.1995 року «Про судову практику по
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» із змінами,
внесеними Постановою від 25.05.2001 року №5,
моральна шкода може полягати, зокрема,
у моральних переживаннях у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
способу життя, при настанні інших
негативних наслідків .

Рішенням Конституційного Суду від 27
січня 2004 року регламентовано, що
громадяни, яким встановлена постійна
втрата професійної працездатності
мають право на стягнення на їх користь
моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1
цього ж рішення, ушкодження здоров'я,
заподіяне потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
заподіюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
переносить значно більшу моральну
шкоду, чим працівник, що не втрачає
професійної працездатності

Таким чином, з урахуванням
конституційної значимості здоров'я як
невідчужуваного і непорушного блага,
що належить людині від її народження й
охороняється державою, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
заявлена вимога є обґрунтованою і факт
спричинення моральної шкоди
позивачеві ушкодженням здоров"я на
виробництві доведеним.

Колегія суддів погоджується з
визначеним судом розміром
відшкодування моральної шкоди,
оскільки він відповідає засадам
розумності та справедливості за
встановлених обставинах у справі з
урахуванням тривалості роботи в
шкідливих умовах, встановленого
позивачеві ступеня стійкої втрати
працездатності, характеру отриманого
ушкодження здоров"я та наслідків від
такого ушкодження для позивача.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив характер спірних
правовідносин, фактичні обставини
справи, давши належну оцінку доказам,
які є в матеріалах справи, застосував
матеріальний закон, який підлягав
застосуванню, під час розгляду справи
не допустив порушень процесуального
закону, доводи апеляційної скарги є
необґрунтованими, а тому апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 28 жовтня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою апеляційного суду
законної сили.

Головуючий:

________________ Бойко С.М.

Судді:

________________ Береза В.І.

________________ Штефаніца Ю.Г.