Справа № 463/1647/13
Головуючий у 1 інстанції: Головатий
Провадження № 22-ц/783/877/14
Доповідач в 2-й інстанції: Левик
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.

секретар: Глинський О.А.,

за участі позивача ОСОБА_2,
представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Личаківського районного
суду м.Львова від 21 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
стягнення майнової і моральної шкоди, -

в с т а н о
в и л а:

рішенням Личаківського районного суду
м.Львова від 21 листопада 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4
в користь ОСОБА_2 1000 грн. моральної
шкоди. В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_2 майнової
шкоди - відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_4 в
користь ОСОБА_2 114 грн. 70 коп. судового
збору.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі просить рішення
суду скасувати в частині відмови у
стягненні з відповідача майнової шкоди
та ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити повністю. В обґрунтування
скарги зазначає, що, на його думку, суд
розглядаючи справу не врахував того, що
факт вини відповідача доведено
Постановою Личаківського районного
суду м.Львова від 25.12.2012 року у справі
№3/1312/1706/12 та не взято до уваги ч.1 ст. 1166
та ч.1 ст. 1187 ЦК України відповідно до
яких майнова шкода завдана джерелом
підвищеної небезпеки, до якого
відноситься і утримання службових
собак, відшкодовується у повному
обсязі особою, яка володіє таким
джерелом, що її завдало; крім цього
судом не було враховано вимог ст.ст. 16, 22
ЦК України, відповідно до яких особа,
якій завдано збитків має право на їх
відшкодування, а збитками є витрати,
які вона зазнала у зв'язку із знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного
права; також суд безпідставно не
врахував доказів вартості зіпсованого
майна, а саме товарного чеку зіпсованої
куртки, в порушення ст. 1192 ЦК України,
згідно якої розмір збитків, що підлягає
відшкодуванню потерпілому
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи.

В судове засідання відповідач не
з'явився, однак суд вважав за можливе
проводити розгляд справи у його
відсутності, враховуючи, що такий був
належним чином повідомлений про час та
місце розгляду справи, причин неявки не
повідомив, жодних клопотань про
відкладення розгляду справи не подав
та зважаючи на вимоги ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача та його представника на
підтримання апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
доводи осіб, що беруть участь у справі в
їх сукупності в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає та підстав для
скасування оскаржуваного рішення суду
- немає.

Відповідно до змісту ст. 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками, зокрема, є
витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).
Збитки відшкодовують у повному обсязі,
якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі. На вимогу особи,
якій завдано шкоди, та відповідно до
обставин справи майнова шкода може
бути відшкодована і в інший спосіб,
зокрема, шкода, завдана майну, може
відшкодовуватися в натурі (передання
речі того ж роду та тієї ж якості,
полагодження пошкодженої речі тощо).

Відповідно змісту ст. 1187 Цивільного
кодексу України джерелом підвищеної
небезпеки є, зокрема, діяльність,
пов'язана з утриманням службових собак
та собак бійцівських порід, тощо, що
створює підвищену небезпеку для особи,
яка цю діяльність здійснює, та інших
осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу
України з урахуванням обставин справи
суд за вибором потерпілого може
зобов'язати особу, яка завдала шкоди
майну, відшкодувати її в натурі
(передати річ того ж роду і такої ж
якості, полагодити пошкоджену річ тощо)
або відшкодувати завдані збитки у
повному обсязі. Розмір збитків, що
підлягають відшкодуванню потерпілому,
визначаються відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, що мають
значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст. 58 ЦПК України належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи,
зокрема, і Постанови у справі про
адміністративне правопорушення від
25.12.2012 року у справі 33/1312/1706/12 (а.с. 5),
встановлено судовим рішенням та
сторонами в апеляційному порядку не
оспорюється, 14.09.2012 року о 21 год. 30 хв. на
вул. Кільцевій у м.Львів-Винники собака
відповідача по справі ОСОБА_4 порвала
куртку позивача ОСОБА_2, що вказує на
обов'язок відповідача, враховуючи
згадані норми матеріального закону,
відшкодувати позивачу заподіяні
внаслідок вказаного пошкодження
куртки матеріальні збитки.

Однак жодних доказів, які б
стверджували про розмір заподіяних
позивачу збитків внаслідок вказаного
пошкодження куртки на момент розгляду
справи, зокрема, і на підтвердження
розміру заявленої позовної вимоги про
стягнення майнової шкоди (2 тис. грн.) ні
суду першої інстанції, ані суду
апеляційної інстанції позивачем (його
представником) подано не було, про такі
не зазначено та клопотань про
витребування таких не заявлено.

Що стосується товарного чеку від 22.09.2012
року СПДФОП ОСОБА_5 (а.с. 4), то такий
дійсно підтверджує сплату 2 тис. грн. за
шкіряну куртку. Однак такий чек як
доказ розміру заподіяної позивачу
внаслідок пошкодження його куртки
шкоди судом першої інстанції вірно не
взятий до уваги та не може бути взятий
до уваги і апеляційним судом. Так,
вказаний чек стосується факту сплати
вартості певної шкіряної курки 22.09.2012
року. Однак не може свідчити про
вартість куртки позивача, що придбана,
як він сам ствердив у серпні 2012 року
приблизно за місяць до події її
пошкодження (14.09.2012 року).

Крім цього, як вбачається із позовної
заяви позивачем вибрано один із
альтернативних способів захисту його
порушеного права, а саме відшкодування
завданих збитків, а такими як
згадувалось є витрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права, а
доказів про те, що куртка позивача, яку
пошкодила собака відповідача
непридатна до використання чи не може
бути відремонтована - немає. Як немає
доказів і про те, якої вартості ремонт
куртки, чи тривалий час вона, до події
14.09.2012 року, використовувалась
позивачем та ступінь її зношеності, що
є обставинами, без з'ясування яких
неможливо встановити розмір реальних
збитків, які підлягають відшкодуванню.

Враховуючи вказане згаданий чек не є
належним, достатнім, та допустимим
доказом, що підтверджував би розмір
реальних майнових збитків позивача,
внаслідок пошкодження його куртки, що
підлягає відшкодуванню.

Тому, зважаючи, що жодних інших доказів,
які б підтверджували заподіяну
позивачу майнову шкоду ним не
представлено, про такі не зазначено та
клопотань про витребування таких не
заявлено, судом першої інстанції вірно
відмовлено у задоволення позовної
вимоги про стягнення майнової шкоди.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують
та підстав для її задоволення - немає.

Тому апеляційну скаргу слід відхилити,
а рішення суду першої інстанції -
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308,
313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м.Львова від 21 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
Я.А.
Левик

Судді:
В.Я.
Бакус

Т.А. Гірник