АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Головуючий І інстанції - Зуб Г.А.
Провадження: 22-ц/790/8726/14
Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого судді - Бездітка В.М.,

суддів колегії - Сащенка І.С.,
Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Сашко Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Київського районного суду м.
Харкова від 13 листопада 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
стягнення суми боргу, -

ВСТАНОВИЛА :

У липні 2014 року позивач звернулася до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що їй на підставі
договору дарування належала на праві
власності однокімнатна квартира
АДРЕСА_1.

21.11.2007 року вона видала довіреність на
ім»я ОСОБА_3, якою уповноважила останню
здійснити продаж вказаної квартири.
Вказана довіреність була видана на 5
років і була дійсна до 21.11.2012 року. 04.04.2012
року між відповідачем, яка діяла від
імені позивача та ОСОБА_5 було укладено
договір купівлі-продажу вказаної
квартири за ціною 91 000 грн., які
відповідач отримала ще до підпису
договору купівлі- продажу від ОСОБА_5
Однак, 04.04.2012 року, відповідач так і не
передав позивачу вказані грошові
кошти. Договір доручення фактично
виконаний, квартира продана, але
відповідач безпідставно утримує
грошові кошти, що належать позивачу.
Станом на 01.07.2014 року розмір
заборгованості відповідача становить:
91 000 грн. - розмір заборгованості, 3%
річних - 6118,19 грн., розмір індексації -
9112,54 грн.

Просила стягнути з відповідача на свою
користь суму боргу в розмірі 91 000 грн.,
суму 3% річних в розмірі 6118,19 грн., індекс
інфляції в розмірі 9112,54 грн. та судові
витрати.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 13 листопада 2014 року позов
ОСОБА_4 Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 91 000 грн.,
три відсотки річних в розмірі 6118,19 грн.,
індекс інфляції в розмірі 9112,54 грн. та
судові витрати у розмірі 1062,31 грн., а
всього 107293,04 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення та ухвали
нове, яким відмовити у задоволенні
позову, посилаючись на незаконність
ухваленого рішення, неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків,
суду фактичним обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. В обґрунтування
скарги зазначено, що вона діяла в
інтересах довірителя - ОСОБА_4 та в
межах наданих їй повноважень договором
доручення від 21.11.2007 р., продаж квартири,
сплата іпотечних та кредитних
зобов'язань є відносинами які
охоплювалися вказаним договором.
Позивач знав, що по кредитному договору
нараховується заборгованість,
користувалася отриманими кредитними
коштами та не відмінила надану
відповідачу довіреність. Ні ОСОБА_4, ні
ОСОБА_6 на протязі 5-ти років до суду про
визнання недійсними кредитного
договору, іпотечного договору або
договору поруки не зверталися, та
видана на її ім'я довіреність не була
скасована.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК України,
повірений зобов'язаний: після
виконання договору доручення або в
разі припинення договору доручення до
його виконання негайно повернути
довірителеві довіреність, строк якої
не закінчився, і надати звіт про
виконання доручення та виправдні
документи та негайно передати
довірителеві все одержане у зв'язку з
виконанням доручення.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає справу в межах позовних
вимог та на підставі доказів, наданих
сторонами.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх позовних вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 цього Кодексу.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
вимоги договору доручення ОСОБА_3
належним чином не виконала, а саме
кошти від продажу квартири на
виконання ст. 1006 ЦК України позивачеві
не передала, а тому суд прийшов до
висновку про стягнення з неї суми боргу
з урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками, так як вони є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

По справі встановлено, що на підставі
договору дарування від 24.01.2002 року,
посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_7,
позивачеві належала на праві власності
квартира АДРЕСА_2 /а.с. 12-13/.

21.11.2007 року позивач надала
відповідачеві довіреність посвідчену
ПН ХМНО ОСОБА_8 строком на 5 років,
згідно якої уповноважила відповідача
продати, обміняти, здати в оренду особі
на її розсуд, передати в іпотеку за
власними зобов'язаннями чи
зобов'язаннями третіх осіб належну
позивачеві квартиру, а також
сплачувати комунальні та інші платежі,
проводити поточний та капітальний
ремонт, знімати позивача з
реєстраційного обліку /а.с. 14/.

Судом встановлено та не оспорюється
сторонами, що між сторонами був
укладений договір доручення.

На виконання даного договору,
відповідач здійснила продаж вказаної
квартири ОСОБА_5, що підтверджується
договором купівлі-продажу квартири від
04.04.2012 року, посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_8
та витягом з державного реєстру
правочинів № 11181168 та витягом про
державну реєстрацію прав №33720997. /а. с.
15-18/.

Відповідно до п. 3 вказаного договору,
продаж квартири здійснено за 91 000 грн.,
які відповідач отримала для позивача
повністю від ОСОБА_5 ще до підпису
даного договору.

Зазначені грошові кошти відповідач
власнику майна не передала у порушення
положень ст. 1006 ЦК України.

21.11.2007 року між ХМФКС «Криниця» та
ОСОБА_4 був укладений договір поруки
№35-07/2, згідно якого поручитель прийняв
на себе зобов'язання в разі невиконання
основним боржником зобов'язань перед
кредитором, здійснити виконання
грошових зобов'язань в тому ж обсязі, що
і основний боржник, включаючи
повернення основної суми боргу, сплату
відсотків /а.с. 31/.

Відповідно до іпотечного договору від
21.11.2007 року укладеного між ХМФКС
«Криниця» та ОСОБА_6 і ОСОБА_4, вище
вказана квартира була предметом
іпотеки, що підтверджується витягом
про реєстрацію у Державному реєстрі
іпотек /а.с. 32-33/.

На виконання вказаних кредитних
зобов'язань, ОСОБА_3 сплатила ХМФКС
«Криниця» кошти від продажу вказаної
квартири, що підтверджується
квитанціями про оплату /а.с. 40/.

Проте, договір купівлі-продажу був
укладений особисто ОСОБА_3, як і
доручення було видане їй особисто, а не
ХМФКС «Криниця».

Доводи апеляційної скарги про те, що
сплата іпотечних та кредитних
зобов'язань є відносинами які
охоплювалися договором доручення
(довіреності) від 21.11.2007 року є
безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи
21.11.2007 р. було укладено: кредитний
договір № 35-07 між ХМФКС «Криниця» в
особі голови правління ОСОБА_3 та
ОСОБА_6; договір поруки № 35-07/2 між ХМФКС
«Криниця»в особі голови правління
ОСОБА_3 та ОСОБА_4; іпотечний договір
ХМФКС «Криниця» в особі голови
правління ОСОБА_3 з ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Дані відносини виникають з інших
зобов'язань та не охоплюються
договором доручення (довіреності) від
21.11.2007 року, оскільки довіреність від
21.11.2007 р. ОСОБА_4 надана ОСОБА_3, а не
ХМФКС «Криниця».

А тому відповідач отримані кошти за
договором купівлі-продажу в розмірі 91
000 грн. повинна була передати
позивачеві.

Таким чином, висновки суду
відповідають вимогам закону,
підтверджуються матеріалами справи,
рішення суду ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Підстав для скасування рішення при
апеляційному розгляді справи не
встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319,
324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 13 листопада 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення. Ухвала може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий суддя -

Судді колегії -