Справа № 372/2363/13-ц Головуючий у І
інстанції Проць Т.В.Провадження №
22-ц/780/130/14 Доповідач у 2
інстанції КасьяненкоКатегорія 56
УХВАЛА

Іменем України

18 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Гуля В.В., Білоконь О.В.,

При секретарі: Ромашині І.В.,

Розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на рішення Обухівського
районного суду Київської області від
29 жовтня 2013 року за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Козинської
селищної ради Обухівського району
Київської області, третя особа:
управління Держземагенства в
Обухівському районі Київської області
про визнання недійсними рішень,
державного акту та договору дарування
земельної ділянки, зобов"язання
вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року позивачі звернулись до
суду з вищевказаним позовом
посилаючись на те, що належні їм
земельна ділянка та будинок межують із
землями водоохоронної зони площею 0,038
га., яка межує із земельною ділянкою
ОСОБА_3 та омивається замкненим водним
об'єктом.

В липні 2008 року рішенням Козинської
селищної ради ОСОБА_3 надано дозвіл на
розробку проекту відведення вказаної
земельної ділянки. В 2009 році радою
затверджено проект землеустрою, а в
подальшому видано державний акт.

Вважали, що рішення Козинської
селищної ради та виданий на підставі
нього державний акт на ім.»я ОСОБА_3
прийняті з порушеннями чинного
законодавства.

Тому просили визнати недійсними
рішення Козинської селищної ради №30/17
від 09.07.2008 року «Про надання ОСОБА_3
дозволу на розробку проекту відведення
земельної ділянки площею 0,0376 га по
АДРЕСА_1»; визнати недійсним рішення
Козинської селищної ради №26/64 від
30.03.2009 року про затвердження проекту
землеустрою відведення тієї ж
земельної ділянки, визнати недійсним
державний акт серії ЯЗ №345624 та договір
дарування, укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, також просили ОСОБА_4 повернути
спірну ділянку у власність місцевої
громади та привести у попередній стан,
шляхом знесення розташованих на ній
будівель та споруд.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 29 жовтня 2013 року
в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі просили
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процессуального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що рішенням 18-ї
сесії Козинської селищної ради від
09.07.2008 року надано дозвіл ОСОБА_3 на
розробку проекту відведення земельної
ділянки орієнтованою площею 0,0376 га, що
розташована на АДРЕСА_1 з метою
безоплатної передачі у власність для
ведення особистого селянського
господарства. Землевпорядною
організацією розроблено проект
відведення земельної ділянки для її
погодження та затвердження в
установленому порядку.

Рішенням 23-ї сесії тієї ж ради У
скликання від 30.03.2009 року затверджено
вищевказаний проект та передано ОСОБА_3
у власність земельну ділянку площею
0,0376 га для ведення особистого
селянського господарства по АДРЕСА_1.

18.05.2011 року ОСОБА_3 видано державний акт
серії ЯЗ №345624 на право власності на
вказану земельну ділянку площею 0,0376 га.

В подальшому , згідно договору
дарування земельної ділянки від 07
09.2011 року № 2130 ,ОСОБА_3 подарувала
вказану земельну ділянку ОСОБА_4

ОСОБА_2 і ОСОБА_1 належить суміжна із
спірною земельна ділянка на якій
розташований житловий будинок по
АДРЕСА_1.

Вказані обставини підтверджуються
наявними в справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, а згідно ч.1 ст.10
ЦПК України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України,
громадяни набувають права власності із
земель державної або комунальної
власності за рішеннями органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом. Безоплатна
передача земельних ділянок у власність
громадянам провадиться, зокрема, у разі
одержання земельних ділянок державної
і комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
цим Кодексом.

Статтею 121 ЗК України встановлені
норми безоплатної передачі ділянок
громадянам.

Відповідно до положень ст.58 ЗК
України, до земель водного фонду
належать землі зокрема зайняті
прибережними захисними смугами
вздовж морів, річок та навколо водойм,
крім земель, зайнятих лісами. Для
створення сприятливого режиму водних
об»єктів уздовж морів, навколо озер,
водосховищ та інших водойм
встановлюються водоохоронні зони,
розміри яких визначаються за
проектами землеустрою.

Відповідно до ст. 60 ЗК України,
вздовж річок, морів і навколо озер,
водосховищ та інших водойм з метою
охорони поверхневих водних об»єктів
від забруднення і засмічення та
збереження їх водності виділяються
земельні ділянки під прибережні
захисні смуги.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову суд І інстанції
обґрунтовано виходив з положень п.12
ст.12, ст.ст.116, 121, ЗК України,ст.ст.24, 26 ЗУ
«Про місцеве самоврядування в
Україні», ст.3,60 ЦПК України та прийшов
до правильного висновку, що спірна
земельна ділянка до земель водного
фонду не відноситься , оспорюваним
рішенням та державним актом на право
власності на земельну ділянку на ім»я
ОСОБА_3 вимоги закону не порушені , а
рішення Козинської селищної ради №30/17
від 09.07.2008 року та №26/64 від 30.03.2009 року,
якими вони розпорядилися спірною
земельною ділянкою та погодили
оформлення державного акту , видані
відповідно до їх повноважень та згідно
з чинним законодавством.

Доводи позивачів проте, що спірна
земельна ділянка відноситься до земель
водного фонду доказово необґрунтовані,
що підтверджується і встановленими в
рішенні Обухівського районного суду
Київської області від 20.06.2012 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Київської області
від 09.10.2012 року обставинами.

Посилання позивачів на те, що передана
ділянка у власність ОСОБА_3 повинна
бути проведена на конкурсній основі не
ґрунтується на законі.

Інші доводи не заслуговують на увагу,
оскільки не ґрунтуються на доказах.

Позивачі не довели належними та
допустимими доказами про порушення
своїх прав чи інтересів, які б
підлягали судовому захисту.

Рішення суду ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, підстав до його скасування
при апеляційному розгляді справи не
встановлено .

Керуючись ст. ст. 308,315 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 29 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: