Справа № 1227/9780/2012
Провадження № 2/428/2576/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Олійник В.М.,

при секретарі Андрусишин Н.Т.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представник відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сєвєродонецьк цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради про визнання договору оренди землі недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовом до Сєвєродонецької міської ради про визнання договору оренди землі недійсним. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що між ним та Сєвєродонецькою міською радою був укладений договір оренди земельної ділянки № 25 від 14.01.2009 року. Зазначений договір оренди був укладений з порушенням порядку встановленого законодавством України. Оспорюваний договір оренди землі не містить усіх істотних умов, передбачених абз.10 ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі», а саме: не визначений обєкт нерухомого майна, а також немає невідємних умов договору оренди землі. Фактично земельна ділянка площею 0,0020 га., за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул.Мендєлєєва, 58/50 фактично не існує в натурі. Крім того, відповідно до положень ст.42 Земельного кодексу України, у відповідача відсутнє право на передачу в оренду прибудинкової території та стягнення за користування нею плати. На підставі вищевикладеного, просив суд задовольнити позовні вимоги та визнати недійсним договір оренди землі № 25 від 14.01.2009 року, укладений між фізичною особою ОСОБА_1 та Сєвєродонецькою міською радою з моменту його укладення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, підтвердив доводи, викладені в позові, просив позов задовольнити, надав суду пояснення аналогічні тим, що містяться в позовній заяві, а також надав суду письмові пояснення та доповнення в яких зазначив, що відповідно до Постанови Верховного Суду України від 18.07.2012р. по справі №6-77цс12 про перегляд рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ встановлено, що «відсутність у договорах оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених у ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», зокрема умов збереження стану об'єкта оренди, є підставою для визнання недійсними таких договорів оренди відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (копія постанови Верховного Суду України додається). Приймаючи до уваги дану постанову Верховного Суду України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ надав главам апеляційних судів України лист від 27.09.2012р. за №10-1391/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм земельного права» в якому зазначено, що відсутність у договорах оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених частиною першою статті 15 Закону України "Про оренду землі", є підставою для визнання таких договорів оренди недійсними (копія листа додається). У спірному договорі немає умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, яка теж є істотною умовою договору відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі». Також відсутня істотна умова - об'єкт оренди. Відповідно до ст.3 Закону України «Про оренду землі» об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Статтею 79 Земельного Кодексу України встановлено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Крім того у висновках Державного комітету України із земельних ресурсів про неможливість надання в оренду або у власність земельної ділянки для обслуговування вбудованого чи прибудованого приміщення в багатоповерховому будинку (копія листа від 26.05.2010р. №10046/17/4-10 додається). У листі дуже чітко роз'яснено, з посиланням на нормативно-правові акти України про неможливість надати в оренду або у власність земельну ділянку для обслуговування вбудованого чи прибудованого приміщення в багатоповерховому будинку, оскільки не можливо створити об'єкт земельних відносин - земельну ділянку. Тобто, даним державним органом підтверджено правомірність моїх вимог. Також у листі від 25.06.2013р. за №11348/27/Б1758-13, Державного агентства земельних ресурсів України, з посиланням на законодавство України, також зазначено, що надати в оренду або у власність земельну ділянку для обслуговування вбудованого чи прибудованого приміщення в багатоквартирному будинку неможливо, оскільки не можливо створити об'єкт земельних відносин - земельну ділянку, не порушуючи єдиний комплекс нерухомого майна виділити приміщення будинку, як окрему будівлю та надати йому окрему адресу, яка необхідна для визначення місця розташування земельної ділянки, як складова поняття «земельна ділянка» (копія листа додається). На даний момент дані правовідносини врегульовані ст.287.8 Податкового кодексу України в якій зазначено, що власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Також зазначив, що позов було ним подано із-за наявності порушення його прав та невідповідності договору законодавству України, тобто порушено об'єктивне право, а також порушено його суб'єктивне право, а саме право на податкові пільги, так як відповідно до законодавства України (чинного на час укладання договору) він міг бути тільки платником земельного податку, оскільки на час укладання оскаржуваного договору був платником єдиного податку. А відповідно до Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» платники єдиного податку звільнені від сплати податку на землю.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, підтвердив доводи, викладені в позові та письмових поясненнях. Пояснив, що в оспорюваному договорі оренди землі відсутні істотні умови, передбачені ЗУ «Про оренду землі». Договір оренди не відповідає вимогам законодавства та позивач має намір привести свої правовідносини з міською радою у відповідність до норм Податкового кодексу України. Просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити, пояснив, що оспорюваний договір оренди містить всі істотні умови передбачені ЗУ «Про оренду землі». Об'єкт оренди визначено у п.2 договору 25 від 14.01.2009 року, в п.1 договору визначено місце розташування земельної ділянки. Сторони при укладанні цього договору досягли згоди з усіх істотних умов та підписали договір, після чого була проведена його державна реєстрація. Твердження позивача про невідповідність договору вимогам ст.15 ЗУ «Про оренду землі» є помилковими. При укладенні договору оренди міська рада діяла в межах своїх повноважень, оспорюваний договір укладено відповідно до вимог законодавства. У відповідності до ст. 81 ЗУ «про оренду землі» це земельна ділянка не може бути відчужено право власності тому не включення пункту до оспорюваного договору щодо передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки не є підставою для визнання договору не дійсним.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26.04.2013 року в задоволені позову ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради про визнання договору оренди землі недійсним було відмовлено.

Не погодившись з рішенням Сєвєродонецького міського суду від 20.08.2013 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу і відповідно до ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області від 04.07.2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було відхилено, рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26.04.2013 року залишено без змін.

Не погодившись з рішенням Сєвєродонецького міського суду від 20.08.2013 року та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області від 04.07.2013 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу.

Відповідно до ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2013 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26.04.2013 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області від 04.07.2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст.13 Конституції України земля є об'єктом права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст.ст.142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах повноважень шляхом прийняття рішень. Права органів самоврядування захищаються у судовому порядку.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цих Законів, а також договором оренди землі.

Судом встановлено, що рішенням Сєвєродонецької міської ради від 26 грудня 2008 року № 2769 «Про продовження строку оренди земельних ділянок фізичним особам» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_1 виділену останньому під існуючий окремий вхід до приміщення магазину продовольчих товарів, за адресою: вул.Менделєєва, 58/50, квартал 49-б у м.Сєвєродонецьку.

На підставі зазначеного рішення Сєвєродонецької міської ради, 14 січня 2009 року між ОСОБА_1 та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,0020 га, яка розташована по вул.Менделєєва, 58/50, квартал 49-б у м.Сєвєродонецьку.

Частиною 1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до листа Державного агентства земельних ресурсів України від 25.06.2013 року за №11348/27/Б1758-13, зазначено, що надати в оренду або у власність земельну ділянку для обслуговування вбудованого чи прибудованого приміщення в багатоквартирному будинку неможливо, оскільки не можливо створити об'єкт земельних відносин - земельну ділянку, не порушуючи єдиний комплекс нерухомого майна виділити приміщення будинку як окрему будівлю та надати йому окрему адресу, яка необхідна для визначення місця розташування земельної ділянки як складова поняття «земельна ділянка».

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.15 Закону України «Про оренду землі», (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 18.07.2012р. по справі №6-77цс12 про перегляд рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ: «відсутність у договорах оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених у ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі», зокрема умов збереження стану об'єкта оренди, є підставою для визнання недійсними таких договорів оренди відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (копія постанови Верховного Суду України додається).

Вказане також зазначено і в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 року за №10-1391/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм земельного права».

Отже, відсутність у договорі оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі», зокрема умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі» підставою для визнання спірного договору оренди землі недійсним.

Як було встановлено судом під час розгляду справи, сторони в спірному договорі оренди землі № 25 від 14.01.2009 року визначили предмет договору (п.1), об'єкт оренди (п.2), орендну плату із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (п.п.9-13); умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду (п.14-15); умови збереження стану об'єкта оренди (п.16); умови і строки передачі земельної ділянки орендарю (п.17, п.18, п.19); умови повернення земельної ділянки орендодавцеві (п.20-п.24); існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини (п.25, п.26); відповідальність сторін (п.39, п.40).

Однак оспорюваний договір не містить істотної умови про передачу заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що договір оренди землі № 25 від 14.01.2009 року не містить істотної умови, у звязку з чим має бути визнаний недійсним з моменту його укладення, у звязку з чим позов підлягає задоволенню.

Судові витрати по справі в силу вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.203, 215, 267, 638, 792 ЦК України, Законом України «Про оренду землі», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради про визнання договору оренди землі недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди землі № 25 від 14.01.2009 року укладений між фізичною особою ОСОБА_1 та Сєвєродонецькою міською радою з моменту його укладення.

Стягнути з Сєвєродонецької міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 244,89 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. М. Олійник