Номер провадження № 22-ц/785/1091/14
Головуючий у першій інстанції Грубіян
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі головуючого
Гончаренко В.М.

суддів Короткова В.Д., Калараш
А.А.

з участю секретаря Колмакова В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи
Відкритого акціонерного товариства
"Спортек" про визнання недійсним
договору купівлі - продажу та визнання
права власності на автомобіль за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 26 листопада 2012
року,-

встановив:

02.04.2008 р., позивач ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3 про розподіл
майна подружжя та визнання права
власності на майно, та змінивши їх,
02.02.2009 року, просила визнати недійсною
угоду купівлі-продажу автомобіля «Форд
- Кур'єр», державний номер НОМЕР_1,
визнати за нею права власності на
зазначений автомобіль, посилаючись на
те, що з 1996 року вона перебувала у шлюбі
із ОСОБА_3. В процесі розгляду справи їй
стало відомо, що відповідач без її
згоди уклав договір купівлі - продажу
автомобіля «Форд - Кур'єр», д/н НОМЕР_1 з
ВАТ «Спортек», в свою чергу ВАТ
«Спортек» продав зазначений
автомобіль ОСОБА_4 на підставі довідки -
рахунку ЄГП № 759997 від 19.12.2007 року.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні
пояснив, що автомобіль «Форд - Кур'єр»,
придбаний у ОСОБА_3 він продав,
відмовившись назвати прізвище покупця.

Справа розглянута у відсутність ВАТ
«Спортек».

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 26 листопада
2012 року позов задоволено частково та
визнано недійсним договір
купівлі-продажу автомобіля марки «Форд
- Кур'єр», 1998 року випуску, д/н НОМЕР_1,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також
визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину зазначеного автомобіля.

Вважаючи оскаржуване рішення таким, що
постановлене з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу про скасування
рішення з постановленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на них,
перевіривши матеріали справи,
законність i обґрунтованість
рішення суду першої iнстанцiї та
доводiв апеляційної скарги, колегія
суддів вважає за необхідне її
задовольнити частково з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим, законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом, обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, з
1996 року між позивачем ОСОБА_2 та
відповідачем ОСОБА_3 укладено шлюб,
після чого відповідач отримав її
прізвище ОСОБА_3.

Шлюб між сторонами розірвано 17.11.1999
року /а.с.7/.

14 квітня 2006 року на ім'я ОСОБА_3 придбано
автомобіль «Форд - Кур'єр», 1998 року
випуску, який спочатку був
зареєстрований тимчасово як
автомобіль який був ввезений в Україну,
та відповідно був отриманий тимчасовий
техпаспорт, а 03.10.2006 року ОСОБА_3
отримано свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу.

Визнаючи за ОСОБА_2 право власності на ?
частину автомобіля «Форд-Кур»єр», суд
першої інстанції вважав доведеним факт
придбання 14 квітня 2006 року автомобіля
марки «Форд -Кур'єр» д/н НОМЕР_1, 1998 року
випуску в період спільного проживання
сторін.

Колегія суддів не може погодитись з
думкою суду першої інстанції та вважає
її помилковою.

За положеннями чч. 1, 2 ст. 21 Сімейного
кодексу України шлюбом є сімейний союз
жінки та чоловіка, зареєстрований у
державному органі реєстрації актів
цивільного стану. Проживання однією
сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є
підставою для виникнення у них прав та
обовязків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу
шлюб є підставою для виникнення прав та
обов»язків подружжя.

Разом з тим, відповідно до вимог ст.74 СК
України, якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними. На майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно з п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України, факт
проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без шлюбу може бути встановлений
у судовому порядку.

За змістом наведених вище норм, правові
наслідки встановлення факту
проживання чоловіка та жінки однією
сім'єю без шлюбу, так і встановлення
належності їм майна на праві спільної
сумісної власності на підставі
статті 74 СК України пов'язується
виключно з набранням законної сили
рішенням суду, яким такі юридичні факти
встановлені.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 в частині
визнання за нею права власності на ?
частину автомобіля «Форд-Кур»єр» та
визнання недійсним договору
купівлі-продажу зазначеного
автомобіля.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач ОСОБА_2 до суду з позовом про
встановлення факту сумісного
проживання не зверталась.

У зв»язку з чим, на думку колегії
суддів, не можна прийняти до уваги
доводи ОСОБА_2, що вони з відповідачем,
попри те, що в 1999 році розірвали шлюб, з
2002 року по 2007 рік проживали однією
сім»єю та вели спільне господарство.

При цьому, за змістом ч. 4 ст. 368 ЦК
України для набуття членами сім'ї права
спільної сумісної власності на певне
майно необхідна сукупність двох
передумов: майно, набуте в результаті
спільної праці; майно, набуте за
спільні кошти.

Позивач повинна була довести не лише
факт спільного проживання, а і
ступінь її участі у придбанні спірного
майна.

Між тим, матеріали справи не містять
доказів щодо участі ОСОБА_2 у набутті
спірного будинку (внесення власних
грошових коштів).

Проте, вирішуючи спір, суд на зазначені
вимоги закону уваги не звернув, як не
звернув увагу і на те, що станом на 2006
року, на момент придбання ОСОБА_3
спірного автомобіля ОСОБА_2 не була
членом його сім»ї, письмової угоди про
створення спільної сумісної власності
між ними також не укладалося.

Суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про те, що
спільне проживання без реєстрації
шлюбу, без визначення ступеня участі
ОСОБА_2 у придбанні автомобіля, є
підставою для визнання за нею права
власності на його половину.

За правилами ст.60 ч.1 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

З врахуванням вищезазначеного, рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні заявлених
вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.п.1, 3, 4 ст. 309, ч.2
ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 26 листопада 2012 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання недійсним договору
купівлі -продажу та визнання права
власності на автомобіль відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги до касаційної інстанції
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий
В.М.Гончаренко

Судді
В.Д.Коротков

А.А.Калараш