Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі
суддів: Малько О.С., Бондаренко Н.В.,
Хилевича С.В.

секретар судового засідання Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Рівненського міського суду від
10 лютого 2009 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до Рівненської міської ради про
визнання права на самочинне
будівництво.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, які з*явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів, -

в с т а н о
в и л а :

Рішенням Рівненського міського
суду від 10 лютого 2009 року визнано за
ОСОБА_2 право приватної власності на
житловий будинок загальною площею 67,1
кв. м., який знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 та визнано право власності на
літню кухню загальною площею 27,4,
позначену в технічному паспорті
літерою Б-1 та веранду площею 7,8 кв. м,
позначену в технічному паспорті
літерою б-1, розташовану за цією ж
адресою.

В поданій на це рішення
апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на
його незаконність в частині визнання
за її сином ОСОБА_2 права власності на
літню кухню та веранду, оскільки
власником цих приміщень є вона,
отримавши їх у спадок після покійного
чоловіка.

Вона не заперечує, що в 1997 році
подарувала позивачу незакінчену
житлову будівлю( позначену в
технічному паспорті літерою А-2 і
давала йому дозвіл на її добудову.

В договорі дарування було
зазначено, що на земельній ділянці
розташовані і належать дарителю: А-1
-житловий будинок, Б-1 - літня кухня,
б-1-веранда, Г-1-сарай,В-1-сарай,
Г-вбиральня,21 - огорожа, А-2 -
житлова(незакінчена) добудова.

Суд, не з*ясувавши факт
перебування літньої кухні та веранди у
власності інших осіб, помилково
прийняв рішення щодо цих приміщень,
які вона не дарувала позивачу.

Зазначає також, що судом не було
залучено до участі у справі як її, так
і решту співвласників будинку, на
права яких могло б вплинути дане
рішення; вказує, що суд було введено в
оману стосовно власника земельної
ділянки, на якій знаходиться самочинно
добудована будівля.

Просить залучити її до справи і
змінити рішення суду першої інстанції:
позов задовольнити частково, в частині
визнання права власності на літню
кухню та веранду в задоволенні
позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення. а рішення суду
першої інстанції - до скасування з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову з таких підстав.

В січні 2009 року ОСОБА_2 заявив
вимоги до Рівненської міської ради про
визнання за ним права власності на
житловий будинок площею 67,1 та
приміщення літньої кухні та веранди,
які знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

Вимоги заявлені з покликанням на
ст.319, ч.3 ст. 376 (право власності на
самочинне збудоване нерухоме майно),
ст.331(право власності на нову річ)
Цивільного кодексу України і на
підставі цих же норм матеріального
права задоволені судом.

Вказане рішення ухвалене судом
першої інстанції з неправильним
застосуванням норм матеріального
права та порушенням норм
процесуального права, а тому не може
залишатись чинним.

Із матеріалів справи вбачається і
це встановлено в судовому засіданні, що
22 серпня 1997 року між позивачем та його
матір*ю ОСОБА_1 було укладено договір
дарування , відповідно до якого позивач
"прийняв у дар незакінчену
будівництвом житлову добудову до
будинку, позначену в плані під літерою
А-2, житловою передбачуваною площею 30,2
кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1,
розташована на земельній ділянці,
розмір якої 600 кв.м".

В пункті 6 цього договору
зазначено, що невід*ємною частиною
цього договору є Розпорядження № 1682-р
від 14.11.1996 року виконавчого комітету
Рівненської міської ради , яким
погоджено ОСОБА_1 розпочату добудову,
зобов*язано її отримати дозвіл на
виконання будівельних робіт в міській
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю, а
в п.3 цього розпорядження вказано"
міському бюро технічної
інвентаризації зарахувати у власність
ОСОБА_1 самовільно збудовані літню
кухню "Б-1", веранду та сарай".

Розпорядженням міського голови
м.Рівне № 1506-р від 5 червня 2003 року
затверджено акт від 19 травня 2003 року
державної технічної комісії про
прийняття в експлуатацію
індивідуального
будинковолодіння(житлова добудова) за
адресою : АДРЕСА_1, забудовник ОСОБА_1 і
цим же розпорядженням зобов*язано
ОСОБА_1 зареєструвати об*єкт,прийнятий
в експлуатацію в міському бюро
технічної інвентаризації(а.с.17).

В це розпорядження 17 червня 2003
року розпорядженням міського голови №
1627-р внесено зміни, згідно яких "ОСОБА_2
зареєструвати об*єкт, прийнятий в
експлуатацію, в міському бюро
технічної інвентаризації "(а.с.18).

Вказавши у рішенні, що відповідно
до ст.392 ЦК України власник вправі
пред*явити позов про визнання його прав
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, суд не
встановив , яким чином Рівненська
міська рада оспорює чи не визнає це
право позивача за наявності наведених
розпоряджень, виданих ще в 2003 році.

Відповідно до статті 3 ЦПК
України, статті 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права лише у разі його
порушення, невизнання або оспорювання,
а у зв*язку з чим позов про визнання
права власності на самочинне
будівництво може бути предметом
розгляду суду за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду відповідного компетентного
державного органу, рішення якого чи
його відсутність свідчать про
наявність спору про право.

В даному випадку матеріали справи
містять акт державної технічної
комісії про прийняття в експлуатацію
житлової добудови та розпорядження
міського голови м.Рівне про
необхідність реєстрації цього об*єкта,
прийнятого в експлуатацію, а тому
підстав вважати, що між позивачем та
Рівненською міською радою існує спір
про право,- у суду не було.

Судом в рішенні з покликанням на
ст. 376 Цивільного кодексу зазначено, що
оскільки самочинне будівництво
проведено на земельній ділянці, що
знаходиться у користуванні і виділена
для цієї мети, не порушує права інших
осіб та здійснено у відповідності до
архітектурних норм та правил, то є
підстави для визнання за позивачем
права власності на вказане самочинне
будівництво.

Такий висновок суду не відповідає
фактичним обставинам справи та
суперечить вимогам закону.

Відповідно до рішення
виконавчого комітету Рівненської
міської ради народних депутатів від 16
жовтня 1996 року № 89 земельну ділянку, на
якій проведено самочинне будівництво
позивачем , надано в спільне
користування ОСОБА_3 та ОСОБА_1 для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд (а.с.7) і
матеріали справи не містять відомостей
про надання земельної ділянки позивачу
під самочинне будівництво.

ОСОБА_1 зазначає, що вказаним
рішенням порушено як її права, так і
права інших співласників будинку,
однак вказані особи не були залучені до
участі в розгляді справи судом першої
інстанції, що також є підставою для
скасування ухваленого судом рішення і
для відмови у позові до Рівненської
міської ради.

Неправильним є висновок суду про
задоволення позову і відповідно до
вимог ст. 331 Цивільного кодексу України,
оскільки відповідно до цієї норми
право власності на новостворене
нерухоме майно, яке відповідно до
закону підлягає державній реєстрації,
виникає з моменту державної реєстрації
і законом не надано можливості
визнання права на таке майно в
судовому порядку.

За встановлених обставин та норм
чинного законодавства, які регулюють
спірні правовідносини позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, ст.ст.15, 376,
331 Цивільного кодексу України,
керуючись ст.ст.3, 309, 316, 319, 323-325
Цивільного процесуального кодексу
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
частково задовольнити.

Рішення Рівненського
міськогосуду Рівненської області від 10
лютого 2009 року -скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Рівненської міської ради про визнання
права власності на самочинне
будівництво - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: Малько О.С.
Бондаренко Н.В.
Хилевич С.В.