Справа № 457/2-87/11
Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/783/1020/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого:
Бермеса І.В.,

суддів: Мусіної
Т.Г., Савуляка Р.В.,

за участі
секретаря: Азенко М.В.

та участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційними скаргами
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Виробничий комбінат
«Курорт-Сервіс», Відділу державної
виконавчої служби Трускавецького
міського управління юстиції, ОСОБА_5 на
рішення Трускавецького міського суду
Львівської області від 02 вересня 2011
року у справі за позовом ТзОВ
«Виробничий комбінат»Курорт-Сервіс»
до спеціалізованого державного
підприємства «Укрспецюст», ТзОВ
«Гал-Світ», відділу державної
виконавчої служби Трускавецького
міського управління юстиції, ОСОБА_6,
ОСОБА_5, ОСОБА_7, треті особи: акціонерне
товариство «Кредит банк», ОСОБА_9,
ОСОБА_10, Дрогобицьке державне
комунальне БТІ та ЕО, Державна
податкова інспекція в м. Трускавець у
Львівській області про визнання
недійсними виконавчого напису,
аукціону, акта про проведений аукціон,
свідоцтва та реєстраційного
посвідчення про право власності,
договору купівлі-продажу, витягу про
реєстрацію права власності, договору
іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_5
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Виробничий комбінат
«Курорт-Сервіс» про визнання
добросовісним набувачем та усунення
перешкод у користуванні приміщенням, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням Трускавецького
міського суду від 02 вересня 2011 року
позов ТзОВ «Виробничий комбінат
«Курорт-Сервіс» задоволено частково та
вирішено:

Визнати недійсним 68-й аукціон з продажу
заставленого майна, проведеного ДСП
«Укрспецюст» 05.11.2002 року з продажу
заставленого майна Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Виробничий комбінат «Курорт-Сервіс»,
що відбувся 5 листопада 2002 року.

Визнати недійсним акт про проведений
аукціон, затверджений 23 грудня 2002 року
ОСОБА_9, приватним нотаріусом
Трускавецького міського нотаріального
округу, реєстровий № 4037.

Визнати недійсним свідоцтво від 23
грудня 2002 року, видане ОСОБА_9,
приватним нотаріусом
Трускавецького міського нотаріального
округу, реєстровий №4038, про належність
на праві приватної власності ОСОБА_11
11/50 ідеальних частин цегляної будівлі
АДРЕСА_1.

Визнати недійсним реєстраційне
посвідчення від 31 січня 2003 року про
право власності на11/50 ідеальних частин
цегляної будівлі АДРЕСА_1 на ім»я
ОСОБА_6, видане Дрогобицьким ДКМБТІ та
ЕО ,зареєстроване в книзі № 1 за реєстр.
№ 38.

Зобов»язати Товариство з обмеженою
відповідальністю «Виробничий комбінат
«Курорт-Сервіс» повернути ОСОБА_6 44
000(сорок чотири тисячі) гривень
сплачених нею за придбання з
аукціону, що визнаний недійсним 11/50
ідеальних частин цегляної будівлі
АДРЕСА_1

Визнати недійсним
договір-купівлі-продажу 11/50
ідеальних частин цегляної будівлі
АДРЕСА_1, укладений 25.09.2003 року між
ОСОБА_6 та ОСОБА_5, посвідчений
ОСОБА_10, приватним нотаріусом
Трускавецького міського нотаріального
округу, реєстровий № 3126 та
зобов»язати ОСОБА_6 повернути
ОСОБА_5, сплачену ним на її користь суму
в розмірі 44 000(сорок чотири тисячі)
гривень.

Визнати недійсним витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно № 1643350 від 03.10.2003 року, виданий
Дрогобицьким ДКМБТІ та ЕО.

Визнати недійсним договір іпотеки 11/50
ідеальних частин цегляної будівлі
АДРЕСА_1, укладений 04.02.2004 року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_7, посвідчений ОСОБА_10,
приватним нотаріусом
Трускавецького міського нотаріального
округу, реєстровий № 4340.

В решті заявлених позовних вимог по
первісному позову відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Виробничий комбінат
«Курорт-Сервіс», треті особи
Спеціалізоване державне підприємство
«Укрспецюст» Міністерства юстиції
України в особі Львівської філії ДП
«Укрспецюст», Товариство з обмеженою
відповідальністю «Гал-Світ», Відділ
державної виконавчої служби
Трускавецького міського управління
юстиції, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Акціонерне
товариство «Кредит Банк (Україна)»,
приватний нотаріус Трускавецького
міського нотаріального округу
ОСОБА_9, приватний нотаріус
Трускавецького міського нотаріального
округу ОСОБА_10, Дрогобицьке державне
комунальне МБТІ та ЕО, Державна
податкова інспекція в м.Трускавець,
ОСОБА_12 про визнання добросовісним
набувачем та усунення перешкод в
користуванні приміщенням, відмовити
за недоведеністю.

Стягнути з відділу державної
виконавчої служби Трускавецького
міського управління юстиції в користь
держави 440 гривень державного мита (т.2
а.с. 268-271).

Не погодившись з рішення суду першої
інстанції Товариство з обмеженою
відповідальністю «Виробничий комбінат
«Курорт-Сервіс», Відділ державної
виконавчої служби Трускавецького
міського управління юстиції та ОСОБА_5
подали апеляційні скарги.

Первісний позивач -ТзОВ
"ВК"Курорт-Сервіс" в апеляційній скарзі
просить скасувати рішення суду в
частині зобов'язання до повернення
ОСОБА_6 44 000 грн., що виконано ще на
виконання попереднього рішення суду
від 2.08.2004 року.

ВДВС Трускавецького МУЮ в апеляційній
скарзі просить скасувати рішення суду
з направленням справи на новий розгляд
в частині, що стосується проведення
виконавчих дій по виконавчому напису,
оскільки суд вийшов за межі своєї
юрисдикції та порушив правила
підсудності.

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить
скасувати рішення суду із закриттям
провадження у справі в частині вимог до
спеціалізованого державного
підприємства «Укрспецюст» та в
задоволенні решти позовних вимог
товариства - відмовити, а зустрічні
позовні вимоги -задовольнити.

Зазначає, що дії по виконанню
виконавчого провадження було
здійснено у відповідності до вимог
закону, в тому числі і щодо змісту
інформації при оголошенні аукціону та
визначення вартості майна. Відповідно
до положень ст.145 ЦК України (1963 року) як
ОСОБА_6, так і він є добросовісними
набувачами.

В додаткових поясненнях до апеляційної
скарги він також посилається на те, що в
матеріалах справи відсутні будь-які
відомості про існування вимог з боку
ДПІ у м. Трускавець чи АТ «ЗУКБ» до ТОВ
«Виробничий комбінат «Курорт-Сервіс»
про відшкодування збитків у зв'язку зі
неповідомленням про існування
попередніх застав, що також свідчить
про той факт, що на момент проведення
аукціону спірне майно в податковій
заставі не перебувало. Таких
відомостей не було надано також і ТОВ
«Виробничий комбінат «Курорт-Сервіс» в
процесі проведення аукціону. Тому
безпідставними є посилання на
обов'язкову участь ДПІ у м. Трускавець в
аукціоні та надані згоди на зменшення
ціни майна, оскільки такий проводився
за згодою заставодержателя АТ «ЗУКБ»,
право застави якого виникло набагато
раніше, як і право звернення стягнення
на заставлене майно.

На час розгляду даної справи судом
першої інстанції спеціалізоване
державне підприємство «Укрспецюст»
Міністерства юстиції України, яке за
договором з ВДВС Трускавецького МУЮ
організовувало та проводило прилюдні
торги по реалізації спірного
заставного майна, було ліквідоване
згідно постанови Кабінету Міністрів
України № 452 від 05.04.2006 року без
правонаступництва.

З огляду на вищевказане, зважаючи на
ліквідацію юридичної
особи-спеціалізованого державного
підприємства «Укрспецюст»
Міністерства юстиції України,
провадження по справі в частині вимог
до вказаного відповідача підлягає
закриттю на підставі п.7 ч.1 ст.205 ЦПК
України.

Судом не враховано вимоги п.10
постанови Пленуму Верховного Суду
України від №9 від 06.11.2009 р. «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
згідно якої не підлягають задоволенню
позови власників майна про
визнання недійсними наступних
правочинів щодо відчуження цього
майна, які були вчинені після
недійсного правочину. У цьому разі
майно може бути витребувано від особи,
яка не є стороною недійсного правочину,
шляхом подання віндикаційного позову,
зокрема від добросовісного набувача -
з підстав, передбачених частиною
першою статті 388 ЦК.

Всупереч вищенаведеному, ТОВ
«Виробничий комбінат «Курорт-Сервіс»
було заявлено вимогу про визнання
недійсним договору купівлі-продажу 11/50
ідеальних частин будівлі АДРЕСА_1,
укладеного 25.09.2003 р. між ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 Однак, право позивача за
первісним позовом, який вважає себе
власником майна, не підлягає захистові
шляхом задоволення позову до
добросовісного набувача з
використанням правового механізму,
встановленого ст. 48 ЦК УРСР та ст.215 ЦК
України. Такий захист можливий лише
шляхом подання віндикаційного позову,
якщо є підстави, передбачені ст. 145 ЦК
УРСР (ст. 388 ЦК України), які дають право
витребувати майно у ОСОБА_5, як
добросовісного набувача.

Виходячи із змісту приписів ст. 145
ЦК УРСР (1963 р.), ОСОБА_5 є добросовісним
набувачем спірного нежитлового
приміщення та набуте ним у власність
майно не може бути витребуване
позивачем.

Суд першої інстанції не звернув уваги
на те, що на момент укладення договору
іпотеки єдиним власником спірного
майна був ОСОБА_5 на підставі чинного
договору купівлі-продажу від 25.09.2003 р.
Відтак, посилання суду першої
інстанції на необхідність отримання
ОСОБА_5 згоди від ТОВ «Виробничий
комбінат «Курорт-Сервіс» на передачу
майна в іпотеку є безпідставним,
оскільки вказане майно вибуло з
володіння позивача ще 05.11.2002 р. за
результатами проведеного аукціону.

Таким чином, вимога ТОВ «Виробничий
комбінат «Курорт-Сервіс» про визнання
недійсним договору іпотеки 11/50
ідеальних частин цегляної будівлі
АДРЕСА_1, укладеного 04.02.2004 р. між ОСОБА_7
та ОСОБА_5 є безпідставною та такою, що
не підлягає до задоволення.

Також зазначає, що суд першої інстанції
при прийнятті оскаржуваного рішення
порушив норму ст. 145 ЦК УРСР (в редакції
1963 р.) та безпідставно відмовив у
задоволенні зустрічної позову ОСОБА_5

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
підтримання апеляційних скарг осіб,
яких вони представляють, заперечення
на апеляційні скарги протилежних
сторін, пояснення представника
Державної податкової інспекція в м.
Трускавець у Львівській області -
ОСОБА_4 на підтримання апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Виробничий комбінат
«Курорт-Сервіс», перевіривши в межах
доводів апеляційних скарг та
пред'явлених позовних вимог законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Виробничий комбінат
«Курорт-Сервіс» слід відхилити, а
апеляційні скарги Відділу державної
виконавчої служби Трускавецького
міського управління юстиції та ОСОБА_5
слід задовольнити частково з таких
підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду в
повній мірі не відповідає.

Встановлено, що в березні 2003 року ТзОВ
"ВК"Курорт-Сервіс" звернулося в суд з
даним позовом і в процесі розгляду
справи позовні вимоги уточнювалися, та
просило визнати недійсним виконавчий
напис від 09.04.2001 року про звернення
стягнення на спірне заставне майно в
порядку погашення заборгованості за
кредитним договором, визнати
недійсними дії ВДВС та
спеціалізованого підприємства по
відчуженню заставного майна, тобто, -
визнати недійсним аукціон та акт про
проведення аукціону, документи, що
посвідчують право власності набувача
спірного майна -ОСОБА_6, договір
відчуження в подальшому цього майна
ОСОБА_5 та договір іпотеки цього ж
майна, укладений між останнім та ОСОБА_7
для забезпечення договору позики.
Позов мотивовано тим, що неправильно
була визначена початкова ціна майна
для продажу та розмір спірних
приміщень.

ОСОБА_5 звернувся із зустрічним
позовом про визнання його
добросовісним набувачем спірного
майна та усунення перешкод в
користуванні таким, оскільки ТзОВ
"ВК"Курорт-Сервіс" не дає йому ключів
від спірних приміщень.

Справа судами розглядалася
неодноразово.

Зокрема, рішенням Галицького
районного суду м.Львова від 2.08.2004 року,
яке було аналогічним, як оскаржуване
рішення, первісний позов було
задоволено частково, а в задоволенні
зустрічного позову було відмовлено (т.
1, а.с. 398-413).

Ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 01.11.2004 року та ухвалою
Верховного Суду України від 10.04.2006 року
це рішення було залишено без зміни (т.1,
а.с. 489-491, 530).

Однак це рішення було скасовано за
нововиявленими обставинами ухвалою
Галицького районного суду м.Львова від
23.04.2008 року (т. 1, а.с. 551-553).

В послідуючому 02 вересня 2011 року
ухвалено оскаржуване рішення, яке вже
було предметом апеляційного розгляду.

Так, рішенням апеляційного суду
Львівської області від 26.01.2012 року
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
задоволено, апеляційні скарги Відділу
державної виконавчої служби
Трускавецького міського управління
юстиції, ОСОБА_5 було задоволено
частково.

Вирішено: рішення Трускавецького
міського суду Львівської області від 02
вересня 2011 року в частині визнання
недійсним 68-го аукціону та акту про
проведений аукціон з продажу
заставленого майна Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Виробничий комбінат "Курорт-Сервіс",
який відбувся 05 листопада 2002 року
скасувати, а справу провадженням в цій
частині закрити. Рішення суду в частині
визнання недійсним свідоцтва від 23
грудня 2002 року та реєстраційного
посвідчення від 31 січня 2003 року про
право власності ОСОБА_6 на 11/50 ідеальних
частин цегляної будівлі АДРЕСА_1,
зобов'язання Товариства з обмеженою
відповідальністю "Виробничий комбінат
"Курорт-Сервіс" повернути ОСОБА_6 44 000
(сорок чотири тисячі) грн., визнання
недійсним договору купівлі-продажу від
25 вересня 2003 року зазначеного майна,
укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та
зобов'язання ОСОБА_6 повернути ОСОБА_5 44
000 (сорок чотири тисячі) грн., визнання
недійсним витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 03
жовтня 2003 року, визнання недійсним
договору іпотеки зазначеного майна,
укладеного 04 лютого 2004 року між ОСОБА_5
та ОСОБА_7 -скасовано, а в задоволенні
цих вимог -відмовлено.

В решті рішення суду залишено без змін
(т.3, а.с. 38-41).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 квітня 2012 року
у відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю
«Виробничий комбінат Курорт-Сервіс» на
рішення апеляційного суду Львівської
області від 26 січня 2012 року відмовлено
(т.4, а.с. 13).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 лютого 2013 року
відмовлено ПП «Галичбудкомплект-2007»
у відкритті касаційного провадження у
справі за вищезазначеним позовом за
касаційною скаргою ПП
«Галичбудкомплект-2007» на ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 10 січня 2013 року (т.4, а.с. 18-19).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року
скасовано ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 квітня 2012 року та від 12
лютого 2013 року та справа направлена на
новий розгляд до апеляційного суду (т.4,
а.с.235-237).

Судовою колегією апеляційного суду
встановлено, що прилюдні торги є
спеціальною процедурою, за
результатами якої укладається договір
купівлі-продажу. Такий договір, як
угоду, можна визнати недійсним у
судовому порядку з підстав
недодержання в момент його вчинення
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені законом.

Порядок проведення аукціонів
(прилюдних торгів) з реалізації
заставленого майна, на яке згідно із
законодавством звернено стягнення,
визначається Положенням про порядок
проведення аукціонів (публічних
торгів) з реалізації заставленого
майна, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 22
грудня 1997 року № 1448.

Пунктом 4 вказаного Положення
передбачено, що після отримання
виконавчих документів організатор
аукціону здійснює підготовку до
збирання необхідних матеріалів з
реалізації майна, визначає початкову
вартість реалізації, готує і публікує
інформацію про майно, що підлягає
реалізації.

Відповідно до п. 5 цього Положення
організатор аукціону не пізніш як за 30
днів до дня проведення аукціону
публікує у місцевій пресі інформацію
про майно, що підлягає реалізації.
Інформація повинна містити: назву
заставленого майна, його
місцезнаходження; відомості про майно
(технічні характеристики, рік випуску,
відновну вартість тощо); початкову
вартість реалізації майна; суму коштів,
що вносяться учасником перед початком
аукціону, назву банку, адресу та номер
рахунку, відкритого для їх внесення;
кінцевий термін прийняття заяв; час та
місце проведення аукціону; адресу,
номер телефону, час роботи служби
організації аукціону та інше.

Пунктом 14 вказаного Положення
передбачено, що аукціон може бути
припинено і майно знято з продажу на
вимогу будь-кого з покупців або
організатора аукціону у разі
невиконання вимог щодо змісту
інформації, передбаченої пунктом 5
цього Положення, або порушення інших
правил проведення аукціону,
передбачених Положенням.

Зазначені порушення можуть бути
підставою для визнання аукціону судом
недійсним. Заява до суду про визнання
аукціону недійсним може бути подана
будь-ким з учасників аукціону,
організатором аукціону, заставодавцем
або заставодержателем.

Судовою колегією апеляційного
суду також встановлено, що 09.04.2001 року
приватним нотаріусом Трускавецького
міського нотаріального округу ОСОБА_10
на підставі ст. 87 Закону України „Про
нотаріат" та п.1 Переліку документів, по
яких стягнення проводиться в
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів,
затвердженого Постановою КМУ № 1172 від
29.06.1999 року було вчинено виконавчий
напис та запропоновано звернути
стягнення на 11/50 ідеальної частини
цегляної будівлі по АДРЕСА_1, а саме -
приміщення №40 площею 9,6 кв.м.,
приміщення №41 площею 6,9 кв.м.,
приміщення № 42 площею 334,9 кв.м.,
приміщення №46 площею 121 кв.м., 12
приміщення №9 площею 11,2 кв.м., всього
загальною площею - 495,3 кв.м.

Встановлено, що підстав для
визнання недійсним виконавчого напису
немає, оскільки він був вчинений згідно
ст. 87 Закону України „Про нотаріат" та
п.1 Переліку документів, по яких
стягнення проводиться в безспірному
порядку на підставі виконавчих написів
нотаріусів, затвердженого Постановою
КМУ № 1172 від 29.06.1999 року. Крім того судом
встановлено, що позивач не оскаржував
вчинення виконавчого напису
нотаріусом та визнавав, що на час його
вчинення існував борг, який виник в
зв'язку з невиконанням кредитного
договору.

08.01.2002 року державним виконавцем ДВС
Трускавецького МУЮ було відкрито
виконавче провадження про примусове
виконання вищевказаного виконавчого
напису, а 05.11.2002 року Львівською філією
СДП „Укрспецюст" МЮ України було
проведено аукціон з продажу вказаного
у виконавчому написі майна при
стартовій ціні 60400 грн., що вбачається з
матеріалів виконавчого провадження №
930.

Встановлено, що відповідачами по
первісному позову не виконані вимоги
щодо змісту інформації, передбаченої
пунктом 5 вказаного Положення в частині
технічної характеристики майна, що,
відповідно до п. 14 цього Положення є
підставою для визнання аукціону
недійсним.

Так, оцінку ТзОВ „Гал-Світ" видано щодо
площі 478,9 кв.м., така ж площа 478,9 кв.м.
вказана у інформаційному повідомленні
у газеті „Молода Галичина" за 3-9 жовтня
2002 року, у інформаційній картці №
140284-68/1, у відомості аукціону № 140284-68/1
від 18.11.2002 року. В той же час відповідно
до договору застави від 02.07.1999 року
предметом застави є приміщення
загальною площею 495,3 кв.м., що
відображено і у Акті опису та арешту
майна.

Встановлено, що при продажу
заставленого майна державною
виконавчою службою, якщо боржник є
платником ПДВ, на неї, згідно чинного на
той час законодавства, покладається
обов'язок перерахувати у бюджет суму
податку на додану вартість від
операції продажу заставленого майна,
яка повинна бути додана до ціни майна.

Так згідно п. 3.1.1. ст. 3 Закону України
„Про податок на додану вартість"
об'єктом оподаткування є продаж
товарів (робіт, послуг) на митній
території України, відповідно до п. 1.4.
ст. 1 Закону України „Про податок на
додану вартість" - продаж товарів, це
будь-які операції, що здійснюються
згідно з договорами купівлі-продажу,
міни, поставки та іншими
цивільно-правовими договорами, які
передбачають передачу прав власності
на такі товари за компенсацію
незалежно від строків її надання.

Згідно п.1.3. ст. 1 Закону України
„Про податок на додану вартість"
платником податку є особа, яка
зобов'язана здійснювати утримання та
внесення до бюджету податку, що
сплачується покупцем.

Відповідно до ст.ст. 4, 6 Закону
України „Про податок на додану
вартість" податок становить 20
відсотків бази оподаткування, яка
визначається, виходячи з договірної
(контрактної) вартості товару,
визначеної за вільними або
регульованими цінами, та додається до
ціни товару.

Дана обставина повністю
підтверджується Висновком спеціаліста
з економічного виду досліджень
Львівського НДІСЕ №1249 від 16 квітня 2004
року (т.1, а.с.266-267), згідно якого:
операція з примусового продажу майна
боржника (який є суб'єктом
господарювання та зареєстрований
платником податку на додану вартість) є
об'єктом оподаткування податком на
додану вартість; вартість майна,
визначена експертним шляхом в сумі 60400
грн. без врахування ПДВ, з урахуванням
ПДВ повинна була становити 72480 грн.;
сума податкового зобов'язання від
остаточної ціни реалізації 44000 грн.
становить 7334 грн. та обов'язок її
перерахування до бюджету покладається
на державну виконавчу службу.

Як вбачається з висновку ТзОВ
„Гал-Світ", ціна предмету застави
становить 60400 грн. без врахування ПДВ.
Суд встановив, що такий висновок був
зроблений з врахуванням того, що
експерту не було відомо, чи був
власник оцінюваного майна платником
ПДВ.

Судом також встановлено, що ні
державний виконавець, подаючи заявку
на реалізацію заставного майна, ні
Львівська філія ДП „Укрспецюст",
подаючи оголошення про продаж майна, не
додали до ціни майна, встановленої
експертом без врахування ПДВ, суми
податку на додану вартість, який
повинен був становити 60400 грн. х 20% / 100% =
12080 грн.

З урахуванням цього, відповідно
до вказаного Положення судом
підставно зроблено висновок, що
початкова вартість реалізації
майна повинна була становити 72480
грн.

Тому не заслуговують на увагу
посилання апелянта ОСОБА_5 на те, що
вилучення арештованого майна не є
предметом оподаткування.

Також з повідомлень ДПІ м.Трускавця
встановлено, що всі активи позивача на
підставі абз.2 пп.8.2.1 п.8.2 ст. 8 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетом та державними цільовими
фондами", перебували в податковій
заставі, тобто на момент проведення
аукціону все майно, в тому числі і
спірне перебувало в податковій заставі
(т.1, а.с.25,135,187).

Тому суд визнав, що обгрунтуваними є
посилання позивача на те, що виходячи
із змісту ст. 18 Закону України „Про
заставу", яка допускає знаходження
одного об'єкта в декількох заставах, і,
відповідно, наявність декількох
заставодержателів одного і того ж
об'єкта, норму частини 5 п.11 „Положення
про порядок проведення аукціонів
(публічних торгів) з реалізації
заставленого майна", затвердженого
Постановою КМУ № 1448 від 22.12.1997 року слід
розуміти так, що у разі, коли протягом
трьох хвилин після оголошення
початкової ціни реалізації покупці не
висловлюють бажання придбати майно за
початковою ціною, ліцитатор має право
знизити її до рівня ціни, що
задовольняє вимоги всіх
заставодержателів.

З врахуваннях цих обставин суд також
прийшов до висновку, що аукціон № 68 від
05.11.2002 року проведений з порушенням
вимог ст.ст. 1, 3, 4, 6 Закону України „Про
податок на додану вартість", ст. 18
Закону України „Про заставу" щодо
невідповідності інформації про об'єкт
продажу, неправильності встановлення
початкової ціни продажу, недотримання
порядку зниження ціни продажу, що,
відповідно до п. 14 Положення тягне за
собою визнання аукціону недійсним.

В засіданні судової колегії
представник ДПІ у м. Трускавець ОСОБА_4
підтвердив обставини, що всі активи
ТОВ «Виробничий комбінат
«Курорт-Сервіс» позивача на підставі
абз.2 пп.8.2.1 п.8.2 ст. 8 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетом та
державними цільовими фондами",
перебували в податковій заставі.

З врахуванням наведеного не
заслуговують на увагу посилання
апелянта ОСОБА_5 на те, що в матеріалах
справи відсутні будь-які відомості про
існування вимог з боку ДПІ у м.
Трускавець чи АТ «ЗУКБ» до ТОВ
«Виробничий комбінат «Курорт-Сервіс»
про відшкодування збитків у зв'язку зі
неповідомленням про існування
попередніх застав, що також свідчить
про той факт, що на момент проведення
аукціону спірне майно в податковій
заставі не перебувало і таких
відомостей не було надано також і ТОВ
«Виробничий комбінат «Курорт-Сервіс» в
процесі проведення аукціону, а тому
безпідставними є посилання на
обов'язкову участь ДПІ у м. Трускавець в
аукціоні та надані згоди на зменшення
ціни майна, оскільки такий проводився
за згодою заставодержателя АТ «ЗУКБ».

Також з цих підстав не заслуговують на
увагу посилання ВДВС Трускавецького
МУЮ на те, що дії по виконанню
виконавчого провадження було
здійснено у відповідності до вимог
закону, в тому числі і щодо змісту
інформації при оголошенні аукціону та
визначення вартості майна.

При цьому судова колегія враховує те,
що виходячи з аналізу правової природи
процедури реалізації майна на
прилюдних торгах, яка полягає в продажу
майна, тобто в забезпеченні переходу
права власності на майно боржника, на
яке звернено стягнення, до покупця -
учасника прилюдних торгів, та
ураховуючи особливості, передбачені
законодавством щодо проведення
прилюдних торгів, складання за
результатами їх проведення акта про
проведення прилюдних торгів є
оформленням договірних відносин
купівлі-продажу майна на прилюдних
торгах, а отже, є угодою.

Оскільки відчуження майна з прилюдних
торгів відноситься до угод
купівлі-продажу, то така угода визнана
недійсною в судовому порядку з підстав
недодержання в момент її вчинення
вимог, які встановлені ЦК УРСР (1963
року).

З акту про проведений аукціон
встановлено, що переможцем визнана
відповідачка ОСОБА_6 Вказаний Акт 23.12.2002
року затвердила третя особа - ОСОБА_9 та
видала Свідоцтво (реєстровий № 4038) про
належність відповідачці- ОСОБА_6 на
праві приватної власності 11/50
ідеальних частин цегляної будівлі по
АДРЕСА_1 (в плані відображено позначкою
„40", „41", „42", „46" 12 частина приміщення
„9"), площа - 478,9 кв.м. (т.1, а.с.82,115).

На підставі вказаного свідоцтва
Дрогобицьким ДКМБТІ та ЕО 31.01.2003 року
видано реєстраційне посвідчення
(зареєстроване в книзі № 1 за реєстр. №
38) про право приватної власності за
ОСОБА_6 на 11/50 ідеальних частин будівлі
по АДРЕСА_1(т.1, а.с.246).

Судом встановлено, що згодом, під час
розгляду справи в судовому засіданні,
як в реєстраційному посвідченні, так і
в свідоцтві виданому нотаріусом було
вчинено ряд виправлень, згідно яких 11/50
ідеальних часток, що придбано ОСОБА_6 з
аукціону, розмір яких визначався, як 478,9
кв.м., зріс до 495,3 кв.м., тобто зроблені
виправлення фактично безпідставно
збільшили розмір майна, що був
придбаний ОСОБА_6 з аукціону.

Як з'ясувалось в процесі судового
розгляду, ОСОБА_6 не зважаючи на розгляд
справи в суді про правомірність
набуття нею права власності на 11/50
ідеальних частин цегляної будівлі по
АДРЕСА_1, 25.09.2003 року продала спірне
приміщення ОСОБА_5, договір нотаріально
посвідчено третьою особою ОСОБА_10 та
зареєстровано за № 3126 (т.1, а.с.309).

Відповідно до цього договору,
продано 11/50 ідеальних частин

цегляної будівлі по АДРЕСА_1 площею 495,3
кв.м.,

Цей договір зареєстровано у
Дрогобицькому ДКМБТІ та ЕО 03.10.2003 року,
про що ОСОБА_5 видано Витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно № 1643350 (т.1, а.с.310) .

Суд підставно прийшов до висновку,
що вказаний договір є недійсним на
підставі ст. 48 ЦК України 1963р., який був
чинним на момент його укладення, так як
не відповідає вимогам закону, а саме
чинної на той час ст. 48 Закону України
„Про власність", відповідно до якої
власник може вимагати усунення
будь-яких порушень його права і захист
права власності здійснюється судом. На
момент укладання вказаного договору
позивачем, відповідно до ст. 48 Закону
України „Про власність", було оспорено
в судовому порядку позбавлення його
права власності на 11/50 цегляної будівлі
по АДРЕСА_1, і, відповідно, оспорено
правомірність набуття права власності
на це майно ОСОБА_6

Як убачається з оспорюваного
договору, ОСОБА_5 04.02.2004 року передав в
іпотеку ОСОБА_7 11/50 ідеальних частин
нежитлового приміщення, які не
виділені в натурі та не зареєстровані,
як окремий об'єкт нерухомості, не
отримавши при цьому згоди ТзОВ
„Виробничий комбінат „Курорт-Сервіс"",
який є співвласником нежитлового
приміщення, частина якого передана в
іпотеку (т.1, а.с.313-317).

Крім того, суд вказав, що
оспорюваний договір укладено між
відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_7 під час
розгляду справи судом про
правомірність позбавлення права
власності позивача на майно, яке є
предметом оспорюваного договору, що
також тягне за собою його недійсність.

Однак при цьому судом не враховано
вимоги п.10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від №9 від
06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», згідно якої не
підлягають задоволенню позови
власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів
щодо відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину. У
цьому разі майно може бути витребувано
від особи, яка не є стороною недійсного
правочину, шляхом подання
віндикаційного позову, зокрема від
добросовісного набувача - з підстав,
передбачених частиною першою статті 388
ЦК.

Тому рішення суду в частині
позовних вимог про визнання недійсним
договору іпотеки 11/50 ідеальних частин
цегельної будівлі АДРЕСА_1 укладеного
04.02.2004 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7,
посвідчений ОСОБА_10, приватним
нотаріусом Трускавецького міського
нотаріального округу, реєстровий №340
слід скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким в
задоволенні цих вимог відмовити.

В той же час немає підстав для
застосування даних положень п.10
вказаної постанови Пленуму
Верховного Суду України до
правовідносин, на які поширюється дія
норм ЦК України 1963 року.

Відмовляючи в задоволенні
зустрічного позову суд виходив до
наступного.

Встановлено, що ОСОБА_5 станом на
момент укладення 25.09.2003 року договору
купівлі-продажу частини нежитлового
приміщення, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1, мав можливість (міг знати), що
придбаває майно, відносно якого є спір,
і, відповідно, ОСОБА_6 до набрання
законної сили рішенням суду не має
права його відчужувати.

Суд встановив, що посилання
позивача по зустрічному позову ОСОБА_5
на те, що як ОСОБА_6, так і він є
добросовісними набувачами надумане і
безпідставне. Так представник ОСОБА_5
повідомив, що останній огляд
придбаного ним майна не проводив,
доступу ніколи до нього не мав, та знав,
що доступу до нього не мала ОСОБА_6

Такі висновки суд підставно зробив
з врахуванням того, що відповідно до ч.
2 ст. 145 ЦК України (1963 року), майно не
може бути витребуване у набувача за
наявності у сукупності трьох обставин:
майно придбано у особи, яка не мала
права його відчужувати, оплатно;
набувач не знав і не повинен був знати,
що придбаває майно у особи, яка не має
права його відчужувати (добросовісний
набувач); майно не вибуло з володіння
власника поза його волею.

З врахуванням наведеного не
заслуговують на увагу посилання
апелянта ОСОБА_5 на те, що виходячи із
змісту приписів ст. 145 ЦК УРСР (1963 р.), як
ОСОБА_6, так і він є добросовісними
набувачами спірного нежитлового
приміщення та набуте ними у власність
майно не може бути витребуване
позивачем.

Судова колегія враховує те, що спірне
майно продано з прилюдних торгів на
підставі виконавчого напису нотаріуса
з порушенням вищевказаних вимог, а тому
ОСОБА_5 не є добросовісним набувачем
спірного нежитлового приміщення.

Щодо посилань ОСОБА_5 на ліквідацію
юридичної особи-спеціалізованого
державного підприємства «Укрспецюст»
Міністерства юстиції України, то з
цього питання судовою колегією в даній
справі окремо постановлена ухвала про
закриття провадження по справі в цій
частині.

Підстав для задоволення апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Виробничий комбінат
«Курорт-Сервіс» немає, оскільки
встановлено, що товариство повинно
повернути ОСОБА_6 44 000(сорок чотири
тисячі) гривень сплачених нею за
придбання з аукціону.

Сплата таких коштів по попередньому
рішенні суду, яке було скасоване, буде
врахована на стадії виконання даного
рішення суду і вказані кошти повторно
не будуть стягуватись.

В іншій частині спірних правовідносин
судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду в цій частині.

Керуючись п.1 п. 2 ч. 1 ст.307, ч.1
п.п.2-4 ст.309, п.1 ч.1., ч.2 ст.314, ст.316, ст.317
ЦПК України, колегія суддів,

вирішила :

Апеляційні скарги Відділу
державної виконавчої служби
Трускавецького міського управління
юстиції, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Трускавецького
міського суду Львівської області від 02
вересня 2011 року в частині позовних
вимог про визнання недійсним договору
іпотеки 11/50 ідеальних частин цегельної
будівлі АДРЕСА_1 укладеного 04.02.2004 року
між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, посвідчений
ОСОБА_10, приватним нотаріусом
Трускавецького міського нотаріального
округу, реєстровий №340 скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким в задоволенні цих вимог відмовити.

В решті частині рішення суду
залишити без змін.

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Виробничий комбінат «Курорт-Сервіс» -
відхилити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк
Р.В.