Київський районний суд м. Сімферополя
Номер провадження 2/123/360/2014
23.01.2014 року Київський районний
суд м. Сімферополя в складі:
головуючого - судді Тонкоголосюка О.
при секретарі - Берденко Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Сімферополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
вселення, встановлення порядку
користування житловим приміщенням та
зобов'язання не чинити перешкод в
ОСОБА_1 звернулась до суду із
зазначеним позовом. В обґрунтування
якого зазначає, що вона є співвласником
5/6 часток квартири, розташованої по
адресою: АДРЕСА_1, іншим співвласником
квартири є ОСОБА_2, якій належить 1/6
частка в зазначеній квартирі.
На вхідні двері квартири ОСОБА_2 були
встановлені замки, ключів від яких у
позивача немає, це створює для
остатньої непереборні перешкоди в
користуванні належним їй житловим
приміщенням. Позивачем було прийняте
рішення щодо демонтажу вхідних дверей
з встановленням нових замків для обох
співвласників. Однак, після демонтажу
вхідних дверей 11.09.2013 р., з боку ОСОБА_2,
та сусідів прохід в квартиру для
позивача і викликаних нею робітників
був перегороджений на підставі
самовільного, на думку ОСОБА_2,
проникнення на чужу територію.
Відповідачкою був викликаний наряд
міліції, якому по приїзду були надані
всі правовстановлюючі документи на
право власності на 5/6 часток квартири
на ім'я позивача. Ознайомившись з
даними документами, ОСОБА_2 і її
представники продовжували не пускати
її в квартиру, принижуючи її у
присутності сторонніх осіб, чим в свою
чергу завдали моральні страждання.

В даний час ніхто в зазначеній квартирі
не зареєстрований, але фактично в ній
проживає ОСОБА_2.

ОСОБА_2 своїми діями перешкоджає
позивачу у користуванні та
розпорядженні належної часткою
квартири, добровільно пустити в
квартиру і визначити порядок спільного
користування зазначеною - квартирою
відмовляється.

Тому, позивач просить вселити її -
ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1, встановити
порядок користування житловим
приміщенням виділивши позивачу у
користування належних їй 5/6 часток
квартири, що відповідає 40,33 кв.м.,
зобов'язати ОСОБА_2 не чинити їй
перешкод у користуванні 40,33 кв.м.
загальної площі.

Представник позивача в судовому
засіданні заявлені вимоги підтримав в
повному об'ємі, з підстав викладених в
позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не
явився, про дату та місце слухання
справи повідомлений належним чином,
причини неявки суду не повідомив. Суд,
зі згоди представника позивача, вважає
за можливе розглянути справу за
відсутності відповідача, по доказах, що
є в наявності, шляхом ухвалення
заочного рішення в порядку ст. 224 ЦПК
України.

Вислухав представника позивача,
дослідивши матеріали цивільної справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції
України кожен має право будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень та протиправних посягань.

За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК
України) суд розглядає справу в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін, кожна з яких відповідно до ч.1
ст.60 ЦПК України повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності. Сторони мають
рівні права щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених законом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
в разі його порушення, невизнання або
оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Статтею 57 ЦПК України, передбачено, що
доказами по справі є будь які фактичні
данні, на підставу яких суд встановлює
наявність, або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги та заперечення
сторін, та інші обставини які мають
значення для вирішення справи, ці данні
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їх представників,
допитаних як свідків, показань свідків,
письмових доказах, речових доказах,
зокрема звуко- та відеозаписів,
висновків експертів.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 2009
року №2 «Про застосування норм
цивільно-процесуального законодавства
при розгляді справ у суді першої
інстанції» під час судового розгляду
предметом доказування є факти, якими
обґрунтовуються заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше юридичне
значення для вирішення справи і
підлягають встановленню при ухваленні
рішення.

Окрім того, Пленум Верховного Суду
України в пункті 11 постанови від 18
грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у
цивільній справі» розтлумачив, що
встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовуються вимоги чи заперечення,
визнаються одні та відхиляються інші
докази, суд повинен свої дії мотивувати
та враховувати, що доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Вказане положення також закріплено і
ст. 60 ч. 4 ЦПК України.

У відповідності до п.2 Постанови
Пленуму Верховного суду України від
18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі», обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду
повно та всебічно з'ясувати обставини,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
дослідити всі докази в їх сукупності.

Судовим розглядом встановлено, що
ОСОБА_1 належить 5/6 часток квартири
АДРЕСА_1 на підставі договору
дарування частки квартири від 26.04.2013
року, посвідченого приватним
нотаріусом Сімферопольського міського
нотаріального округа АР Крим ОСОБА_3 за
реєстровим номером 1733. (а.с. 6-9). Іншим
співвласником квартири є ОСОБА_2.

Згідно технічної характеристики,
квартира №? НОМЕР_1 в цілому
складається з двох житлових кімнат
площею 17,3 кв.м., 12,2 кв.м., житловою площею
29,5 кв.м., кухні 7,0 кв.м., коридору 7,5 кв.м.,
вбиральні 1кв.м, ванни - 2,4 кв.м.,
загальною площею 48,4 кв.м.. (а.с.10,11).

Відповідно довідки № 863-2 від 28.11.2013 року
виданої ЖЕО Київського району
м.Сімферополя, за адресою: АДРЕСА_1,
зареєстрованих немає.

Позивач вважає, що відповідач, який є
співвласником зазначеної квартири
своїми діями перешкоджає позивачу у
користуванні та розпорядженні
належною їй часткою квартири,
відмовляється добровільно пустити в
квартиру і визначити порядок спільного
користування зазначеною - квартирою.

Згідно до ст. 356 ЦК України, власність
двох чи більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.

Стаття 360 ЦК України передбачає, що
співвласник відповідно до своєї частки
у праві спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів (обов'язкових платежів), а також
нести відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на судовий захист.

Захист цивільних прав -це передбачені
законом способи охорони цивільних прав
у разі їхнього порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Стаття 12 ЦК України передбачає, що
особа вільно, на власний розсуд, обирає
способи захисту цивільного права.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень -
це є основною вимогою, що є невід'ємною
для будь-якої судової справи, що
розглядається судами з дотриманням
принципів гласності, рівності,
змагальності, неупередженості та
законності. Докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до норм ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України
особи, які беруть участь у справі
позовного провадження, для
підтвердження своїх вимог або
заперечень зобов'язані подати усі
наявні у них докази до або під час
попереднього судового засідання, а
якщо попереднє судове засідання у
справі не проводиться - до початку
розгляду справи по суті.

Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Будь-яких доказів, що відповідач чинить
перешкоди в здійсненні позивачем права
користування та розпорядження своїм
майном, або що відповідач не допускає
позивача в квартиру АДРЕСА_1, позивачем
не надано.

Враховуючи вищезазначене, порушення
прав ОСОБА_1 будь-якою особою, зокрема,
ОСОБА_2, судом не встановлено.

Позивач просить виділити їй в
користування загальну площу 40,33 кв.м.,
та не чинити перешкод у користуванні
вказаною площею.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли у практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» № 2 від 12 квітня 1985 року у силу
ст. 104 ЖК України суд вправі
задовольнити вимоги члена сім'ї
наймача про поділ жилого приміщення,
якщо жилу площу, що припадає на нього
(або з урахуванням укладеної угоди про
порядок користування жилим
приміщенням), може бути виділено у
вигляді ізольованого приміщення, яке
складається з однієї або кількох
кімнат, розмір якого не менше
встановленого для надання одній особі.
При поділі жилого приміщення за
вимогою члена сім'ї наймача йому може
бути виділено ізольоване жиле
приміщення розміром меншим за жилу
площу, що припадає на нього. Однак поділ
не може бути допущений, коли це
призведе до штучного погіршення
житлових умов позивача і викличе
необхідність постановки його на облік,
як такого, що потребує поліпшення
житлових умов.

В ході судового розгляду справи було
встановлено, що згоду на виділ позивачу
в користування загальну площу 40,33 кв.м..,
відповідач не надавав.

Таким чином, в порушення ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст.
27, ч. 1 ст. 57, ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України
позивач не надав та матеріали справи не
містять жодних доказів, які б
підтверджували вимоги позивача та його
правову позицію, натомість ті докази
які містяться у матеріалах справи
доводять лише право власності позивача
на частку квартири, що відповідачем
жодним чином не спростовано, як й прав
та законних інтересів позивача, а
вимоги останнього є необґрунтованими
та безпідставними.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про недоведеність вимог позивача.

На підставі ст.ст. 12,15,203,215,216,230 ЦК
України, керуючись ст.ст. 3,4,10,11,60,
212,213,214,215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про вселення, встановлення порядку
користування житловим приміщенням та
зобов'язання не чинити перешкод в
користуванні ним відмовити в повному
обсязі.

Заява про перегляд заочного рішення
може бути подана відповідачем протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Позивачем на рішення може бути подана
апеляційна скарга в Апеляційний суд
Автономної Республіки Крим протягом
десяти днів з дня його проголошення
через Київський районний суд м.
Сімферополя.

Суддя
Тонкоголосюк О. В.