Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"06" жовтня 2014 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м.Києва цивільну справу за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва, звертаючись з позовом до суду, просило стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва заборгованість по оплаті за фактично надані житлово-комунальні послуги у розмірі 7203,80 грн. та судовий збір в розмірі 243,60 грн., що є предметом позовних вимог.

Представник позивача Пількевич О.А. в судове засідання не з'явився про час, та місце слухання справи повідомлений належним чином, представник подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, шляхом направлення судових повісток за адресою, вказаною в позовній заяві, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили.

На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріали, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1, яка набута в процесі приватизації, що підтверджується Розпорядженням Дніпровської районної державної адміністрації міста Києва від 19 листопада 1999 року за №51-189. (а.с.9)

Відповідно до положень ст.322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.68 Житлового кодексу Української РСР наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.

Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Звертаючись з позовом до суду, Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва просить стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва заборгованість по оплаті за фактично надані житлово-комунальні послуги у розмірі 7203,80 грн., яка виникла за період з 01 січня 2002 року по 01 січня 2014 року, що підтверджується довідкою про заборгованість по житлово-комунальним послугам, яка приєднана до матеріалів справи (а.с. 17-18).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію»заборгованість з квартирної плати (плати за утримання житла) та плати за комунальні послуги (водо-, тепло-, газопостачання, послуги водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот) (далі - житлово-комунальні послуги) наймачів жилих приміщень та власників жилих будинків або квартир (далі - громадяни), яка склалася на дату набрання чинності цим Законом перед надавачами житлово-комунальних послуг, реструктуризується на термін до 60 місяців залежно від суми боргу та рівня доходів громадян на дату реструктуризації.

Для реструктуризації заборгованості громадяни укладають з підприємствами - надавачами житлово-комунальних послуг договори про щомісячне рівномірне погашення реструктуризованої заборгованості та своєчасну сплату поточних платежів за житлово-комунальні послуги (далі - договір про реструктуризацію заборгованості). Установити, що на період погашення реструктуризованої заборгованості загальна сума платежів, що вносяться громадянами на оплату поточних платежів та платежів по погашенню реструктуризованої заборгованості, не повинна перевищувати 25 відсотків доходів, що визначаються при нарахуванні субсидій для працюючих громадян, і 20 відсотків - для пенсіонерів та інших осіб, які отримують будь-які види соціальної допомоги. За умови, якщо доходів громадян, які уклали договори про реструктуризацію заборгованості, не вистачить на повне погашення цієї заборгованості, термін дії договору продовжується до повного її погашення.

11 лютого 2010 року між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва та ОСОБА_2 укладено Договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги.

За умовами п.1 Договору, Підприємство надає громадянину розстрочку у погашені заборгованості з квартирної плати (плати за утримання житла) та плати за комунальні послуги (водо-, тепло-, газопостачання, послуги водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот), що утворилась станом на 01 лютого 2010 року на суму 6014,47 грн. (а.с.10)

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, відповідач ОСОБА_2, скористалась своїм правом, як це передбачено положеннями Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію», уклавши 11 лютого 2010 року з Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва Договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги.

За умовами договору, договір набирає чинності з моменту укладення та діє до 01 лютого 2015 року, зважаючи на те, що на час звернення з даними позовом до суду строк дії договору не закінчився, разом з тим спеціальним законом, який регулює ці правовідносини, передбачена можливість продовження терміну дії договору.

Зважаючи на те, що на час звернення з цим позовом до суду строк дії договору про реструктуризацію заборгованості не закінчився, разом з тим спеціальним законом, який регулює ці правовідносини, передбачена можливість продовження терміну дії договору, а окремих вимог щодо розірвання договору позивачем в межах даного спору заявлено не було, в той же час вирішення спору щодо неналежного виконання договірних зобов'язань є окремими предметом доказування.

Разом з тим, на підставі заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 квітня 2010 року задоволено позов Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, судом присуджено стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва заборгованість за комунальні послуги в розмірі 5752,02 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 30,00 грн., а всього на загальною сумою 5782 грн.02 коп. (а.с.9)

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва не доведено дійсний розмір заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, який виник у відповідачів, після набрання рішенням суду законної сили, в той же час виходячи з наданих розрахунків, станом на 01 січня 2012 року заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги у відповідачів була відсутня, а доказів, які мали підтвердити розмір заборгованості, який існує на момент звернення з цим позовом до суду позивачем не надано, при цьому наявність розрахунків по спожитим житлово-комунальним послугам до грудня 2013 року не можуть слугувати беззаперечним доказом, що підтверджують дійсний розмір заборгованості, яка є предметом позову.

З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, як це передбачено ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позов Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат, у зв'язку з ухваленням рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.322 Цивільного кодексу України, ст. 68 Житлового кодексу УРСР, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію», п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, ст. ст. 1, 4, 10, 11, 58, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10-ти днів з дня отримання її копії.

С у д д я