У Х В А Л А

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В. О.,

суддів: Мартинюка В. І.,
Наумчука М. І.,

Мостової Г. І.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи: Іпотечний центр у м. Києві
та Київській області «Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву», Київська регіональна
дирекція Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»,
про поділ спільного майна подружжя, за
касаційною скаргою ОСОБА_6, яка діє від
імені ОСОБА_4, на рішення апеляційного
суду м. Києва від 17 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, у якому з
урахуванням уточнень просив поділити
майно, що є спільною сумісною власністю
подружжя, виділивши йому та
відповідачці у приватну власність по Ѕ
частини квартири АДРЕСА_1 та по Ѕ
частини машиномісця АДРЕСА_2,
розділити боргові зобов'язання у сумі
86 452 грн 85 коп. за кредитною угодою від
27 березня 2003 року № 11 та 22 649 грн 68
коп. за кредитним договором від 22
вересня 2006 року № 014/1179/74/977 пропорційно
присудженій частці у спільному майні
подружжя.

Посилався на те, що після
розірвання шлюбу з відповідачкою не
може дійти згоди щодо спільного
користування зазначеним майном.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 20 січня 2014 року
позов задоволено частково.

У порядку поділу спільного майна
подружжя визнано за ОСОБА_3
право власності на наступне майно: 23/100
частки квартири АДРЕСА_1, загальною
площею 85,10 кв. м, житловою площею 50,30 кв.
м; 3/10 частки машиномісця
АДРЕСА_2.

У порядку поділу спільного майна
подружжя визнано за ОСОБА_4
право власності на наступне майно: 77/100
частки квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 85,10 кв. м, житловою
площею 50,30 кв. м; 7/10 частки машиномісця
АДРЕСА_2.

Вирішено питання про
розподіл судових витрат. У решті позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м.
Києва від 17 березня 2014 року рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 20 січня 2014 року скасовано та
ухвалено нове рішення про задоволення
позову.

У порядку поділу спільного майна
подружжя визнано за ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 за кожним право власності на
Ѕ частини квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 85,10 кв. м, житловою
площею 50,30 кв. м; Ѕ частини
машиномісця АДРЕСА_2.

Боргові зобов'язання у сумі 86 452 грн
85 коп. розділено в рівних частках між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за кредитним
договором від 27 березня 2003 року
№ 11, укладеним між ОСОБА_4 та
Регіональним відділенням у м. Києві
Державного фонду сприяння молодіжному
житловому будівництву.

Боргові зобов'язання у сумі 22 649 грн
68 коп. розділено в рівних частках між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за кредитним
договором від 22 вересня 2006 року
№ 014/1179/74/977, укладеним між
ОСОБА_4 та Київською регіональною
дирекцією (філією) АППБ «Аваль».

У поданій касаційній скарзі
ОСОБА_6, яка діє від імені ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування матеріального права,
ухвалене у справі рішення апеляційного
суду просить скасувати та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_3 та
відступаючи від рівності часток сторін
у праві спільної сумісної власності
подружжя, суд першої інстанції виходив
із розміру коштів, які були витрачені
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на придбання спірного
майна у період шлюбу, та наявності
кредитних зобов'язань подружжя, які
після розірвання шлюбу погашає
відповідачка.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову, апеляційний
суд виходив із того, що боргові
зобов'язання за кредитними договорами
та майно, яке було придбано за ці кошти,
повинні бути поділені між подружжям в
рівних частинах.

Проте з висновками апеляційного
суду в частині поділу боргових
зобов'язань погодитись не можна з
огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 з 27 липня 1996 року
перебували в зареєстрованому шлюбі,
який рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 27 липня 2011
року було розірвано.

У період шлюбу ними було придбано
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 85,10
кв. м та машиномісце АДРЕСА_2.

Квартиру АДРЕСА_1 сторони придбали
за рахунок коштів подружжя в розмірі 54
551 грн і 119 761 грн, отриманих на придбання
вказаної квартири за кредитною угодою
від 27 березня 2003 року № 11, укладеною між
ОСОБА_4 та Іпотечним центром у м. Києві
та Київській області «Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву».

Машиномісце АДРЕСА_2 сторони
придбали за рахунок коштів подружжя у
розмірі 3 550 доларів США і 9 450
доларів США, отриманих на придбання
вказаного машиномісця за кредитним
договором від 22 вересня 2006 року №
014/1179/74/977, укладеним між ОСОБА_4 та
Іпотечним центром у м. Києві та
Публічним акціонерним товариством
«Райффайзен Банк Аваль».

Відповідно до свідоцтв про право
власності від 06 липня 2005 року та від 27
квітня 2009 року право власності на
вказане майно зареєстровано за ОСОБА_4
(а. с. 11-12, 23-24, т. 1).

Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним
із подружжя укладено договір в
інтересах сім´?ї, то гроші, інше майно,
у тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя. Отже, за загальним правилом
майно, придбане подружжям у кредит, є
спільною власністю чоловіка та
дружини.

Статтею 70 СК України передбачено, що
в разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно зі ст. 65 СК України договір,
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї. Це означає, що дружина
та чоловік незалежно від припинення
шлюбу мають рівні права та обов'язки
щодо спільно нажитого у шлюбі майна,
оскільки розірвання шлюбу не звільняє
подружжя від зобов'язань за кредитом.

Вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім´?ї (частина 4
статті 65 СК України).

Вирішуючи спір в частині поділу
спірного майна, апеляційний суд
обґрунтовано виходив із того, що
зазначене майно придбано в період
шлюбу сторін, а тому є їх спільною
сумісною власністю.

У той же час, ухвалюючи рішення про
поділ боргових зобов'язань ОСОБА_4, на
порушення приписів ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд не зверну уваги на те,
що боргові зобов'язання, які виникли
між ОСОБА_4 та банком внаслідок
укладання кредитних угод від
27 березня 2003 року № 11 та від 22 вересня
2006 року № 014/1179/74/977, не підлягають
поділу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки
зміна цих зобов'язань може бути лише за
згодою банку внаслідок укладання
відповідних угод між банком та ОСОБА_4 і
ОСОБА_3

У свою чергу, повно та всебічно
з'ясувавши обставини справи,
дослідивши надані сторонами докази,
вислухавши пояснення сторін, суд
першої інстанції відповідно до
приписів ст. ст. 212-214 ЦПК України дійшов
правильного висновку про відсутність
підстав для задоволення позову в
частині поділу боргових зобов'язань
подружжя.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного
оскаржуване рішення суду апеляційної
інстанції в частині поділу боргових
зобов'язань відповідно до приписів
ст. 339 ЦПК України підлягає
скасуванню із залишенням у цій частині
в силі рішення суду першої інстанції.

В іншій частині рішення
апеляційного суду відповідає
фактичним обставинам та ґрунтується на
законі, тому підстави для його
скасування у цій частині відсутні.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 339 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, яка діє від
імені ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва
від 17 березня 2014 року в частині поділу
боргових зобов'язань скасувати,
залишивши в цій частині в силі рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 20 січня 2014 року.

В іншій частині рішення
апеляційного суду м. Києва від 17
березня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. О. Кузнєцов

Судді:
В. І. Мартинюк

Г. І. Мостова

М. І. Наумчук

Д. О. Остапчук