Справа № 456/3271/13-ц
Провадження № 2/456/139/2014
РІШЕННЯ

іменем України

"24" лютого 2014 р. Стрийський
міськрайонний суд Львівської області

у складі головуючого - судді
Пака В.М.

при секретарі
Лещишин З.О.

адвоката
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Стрию справу за позовом
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про повернення боргу, суд

Встановив:

18.06.2013 р. в суд поступила позовна
заява ОСОБА_2, яка просить стягнути з
відповідача ОСОБА_3 борг за договором
позики 18 120 євро, що еквівалентно 192
048 грн. та судові витрати в сумі 1920 грн.,
оскільки відповідач отримував суми
позики згідно розписок, обіцяв
повернути та не виконав взяті на себе
зобов'язання.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на викладені в заяві
обставини, що 29 вересня 2003 року
відповідач по справі отримав від неї
позику 6 000 євро терміном на три роки зі
сплатою 16% річних від основної суми, що
складає 8 880 євро із врахуванням
нарахованих відсотків.

10 червня 2004 року відповідач отримав
позику 2 000 євро зі сплатою 14% річних
терміном на один рік, що становить до
повернення 2 280 євро із врахуванням
нарахованих відсотків.

01 серпня 2004 року відповідач отримав від
неї в позику 6 000 євро терміном на один
рік з розрахунку 15% річних, що становить
6 900 євро із врахуванням вказаних
відсотків за один рік, а всього
відповідач отримав від неї 14 000 євро
та 4 120 євро заборгованості по
відсотках, а всього 18 120 євро. До даного
часу відповідач не повернув її вказану
суму боргу. Станом на 07 червня 2013 року
офіційний курс євро становить 10,60 грн.
за одно євро тобто сума боргу становить
192 048 грн. Вона неодноразово
повідомляла відповідача про
необхідність повернення боргу, але
відповідач не реагував на її
повідомлення.

ОСОБА_3 ввійшов в її довір'я отримав від
неї гроші, зобов'язувався повернути,
але не повернув. Вона змушена була
їхати за кордон в Італію, а тому
пропустила загальний строк позовної
давності. В її сім'ї склалися важкі
обставини, вона розлучилася із
чоловіком, сімейне життя не склалося,
чоловік аліменти не платив, а тому вона
змушена була перебувати за межами
України та не мала можливості у
встановлений законом строк звернутися
до суду за захистом своїх прав. Вона
залишила дітей на діда та бабу та
перебувала в Італії, періодично
приїжджала додому, отримала дозвіл на
будівництво будинку в с. Гребенові
Сколівського району. З відповідачем по
справі вона познайомилася випадково
він пообіцяв за дорученням найняти
бригади та проконтролювати
будівництво. Відповідачу позичила 14 000
євро про що він написав три розписки та
зобов'язувався гроші повернути. Після
спливу термінів повернення позичених
грошей вона неодноразово зверталася до
нього про повернення коштів, просила
щоб він їх повернув на його адресу
надсилала письмові звернення.
Відповідач постійно твердив усно, що не
має можливості повернути кошти. На
даний час вона зрозуміла, що він її
обманув, а тому просить поновити строк
позовної давності та стягнути суму
позики разом з відсотками, що становить
18 120 євро, що становить 192 048 грн. та 1
920 грн. судових витрат а.с.1-5.

В суді позивачка ОСОБА_2 та її
представник, адвокат ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримали та пояснили, що
позивачка відповідача по справі знає
приблизно з 2001 року, знала його як
порядну людину, довірилася йому та
тричі позичила гроші 29 вересня 2003 року
6 000 євро терміном на три роки під 16%
річних. Після того 10 червня 2004 року
позичила 2 000 євро терміном на один рік
зі сплатою 14% річних та 01 серпня 2004
року позичила 6000 євро під 15% річних.
Сама постійно перебувала за межами
України в Італії, неодноразово
телефонувала до відповідача ОСОБА_3
після закінчення строку позики про те,
щоб він повернув гроші, однак вказаної
обставини в суді підтвердити не може.
Відповідач постійно говорив, що не має
грошей повернути позику, обіцяв її
повернути пізніше, оскільки в нього
скрутне матеріальне становище. Вона
вірила йому та весь цей час чекала та
надіялася, що він гроші поверне. Строк
позовної давності пропустила з
поважних причин у зв'язку із сімейними
обставинами, хоча після вересня 2006 року
неодноразово приїжджала в України,
вчасно з 2006 року позову до суду не
подала по причині сімейних обставинах,
а тому просить позовні вимоги
задовольнити.

Відповідач по справі ОСОБА_3
позовних вимог не визнав та пояснив, що
дійсно гроші у позивачки ОСОБА_2
позичав, які їй і повернув згідно
розписок. Насправді від неї отримав 14
000 євро під відсотки, які до спливу
строків позовної давності повернув, а
тому був здивований даним позовом,
розписки від позивачки не брав, бо їй
довіряв. Договір позики оформлено 2003
року та 2004 році згідно вимог ст. 257 ЦК
України загальний строк позовної
давності три роки, які давно минули.
Йому відомо, що позивачка неодноразово
приїжджала в Україну та протягом
всього періоду могла неодноразово
подати позов, однак навіть претензії
йому не пред'являла не тільки за дані
позовні вимоги, а також і за отримані
кошти на будівництво її житла в селі
Гребенові Сколівського району.

В процесі слухання справи після
заявлених вимог представника
позивачки адвоката ОСОБА_1 про те, що у
даній справі має місце переривання
строку позовної давності, оскільки він
немовби у 2011 році сплатив позивачці 200
доларів США на виконання зобов'язань,
що фактично не відповідає дійсності,
крім того позивачем не долучено до
справи підтвердження та стало
підставою для відповідача подати суду
письмові пояснення у справі датовані 28
січня 2014 року за вхідним номером 1331, в
яких ОСОБА_3 твердить, що перебігу
строку позовної давності не було бо у
2011 році ніяких грошей в рахунок боргу
він нікому не передавав, та й
представник позивача з цього питання
не представив суду жодних
підтверджень, а перебіг строку може
мати місце тільки в межах строку
давності, а не після його спливу, а
строк давності пол. його розписках
сплив 29.09.2009 року пор першій розписці,
10.06.2008 році по другій розписці по
хронології та 01. 08.2008 році по останній
позиці. А тому просить не приймати до
уваги показання представника
позивачки, оскільки за його
твердженням оплату немов би було
здійснено у 2011 році, тобто після спливу
строку позовної давності. Просить
застосувати строк позовної давності. А
тому просить у задоволенні позовних
вимог відмовити.

Поясненнями в суді позивачки
ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_1,
відповідача по справі ОСОБА_3 та
свідків, дослідженими по справі
доказами доведено, що позовні вимоги
до задоволення не підлягають.

Згідно вимог ст. 1046 ЦК України
зазначено, що за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Стаття 267 ч. 4 ЦК України передбачає, що
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи те, що позивачка ОСОБА_2
тричі позичала відповідачу ОСОБА_3 29
вересня 2003 року 6000 євро на три роки з
умовою сплати 16%, 10 червня 2004 року дві
тисячі євро зі сплатою 14% річних та 01
серпня 2004 року 6000 євро терміном 12
місяців з умовою сплати відсотків з
розрахунку 15% річних, а позовні вимоги
подані до суду 18 червня 2013 року, а
загальний строк позовної давності
становить три роки, що свідчить про те,
що на час слухання справи минули дані
строки, а також неможливо застосувати
вимоги закону про перебіг строків
позовної давності.

Покликання позивачки ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_1 на те, що не могла
скоріше подати позов до суду з тих
підстав, що хворіла та була на
лікування в Італії суд не приймає до
уваги, ще й з тих підстав, що сам
представник ОСОБА_1 подав до матеріалів
справи письмові розписки ОСОБА_3 про
отримання ним 15 000 євро на будівництво
будинку в с. Гребенові 18 квітня 2007 року,
10 000 євро на вказане будівництво 28
жовтня 2007 р., що свідчить про те, що
позивачка після надання попередніх
позик продовжувала довіряти
відповідачу та уповноважувала його
бути відповідальним по будівництво та
реконструкції будинковолодіння,
продовжувала передавати й ому
грошові кошти. Крім того, з
долучено закордонного паспорту, який
виданий 18 жовтня 2007 року, що подала
позивачка, оскільки попередній нею
втрачено вбачається, що вона щороку
перетинала кордон України з 2007 року, а
тому не була позбавлена можливості
звернутися до суду за захистом
порушеного права, якщо таке мало місце
в межах строків давності. Крім того, в
суді не дала вичерпної відповіді чому
та з яких підстав порушила строк
позовної давності у випадку порушення
зобов'язань відповідачем, а також чому
незадовго до подачі позовної заяви, що
мало місце 18 червня 2013 року, немовби
було направлено тричі письмові вимоги
про претензії про повернення боргу, а
саме з 22 січня по 27.03.2013 року, які не
отримував відповідач та і до справи не
було долучено докази про відправлення
таких поштою. А.с.16-18 .

Покликання позивачки ОСОБА_2 про те, що
відповідач визнавав, що він порушив
умови договору позики та у 2011 році
повернув 200 євро може підтвердити
свідок ОСОБА_4 батько позивачки суд не
приймає до уваги з тих підстав, що
ОСОБА_4 не був очевидцем самого
договору позики, яка була укладена між
сторонами, а також не був свідком
повернення грошей 200 євро у 2011 році в
рахунок боргу, а йому це було тільки
відомо зі слів ОСОБА_2 та не відомо за
якими письмовими розписками було
повернено суму боргу, про вказані
обставини свідок дав такі показання
суду.

Отже, у судових засідання не було
доведено того факту, що строк позовної
давності пропущено з поважних причин.
Позивачка ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_1 суду не подали та не представили
суду відповідних про це доказів.

Крім того, укладаючи договір позики у
2003 роках та 2004 роках позивачка
продовжувала довіряти відповідачу
ОСОБА_3 бо у 2007 році передає гроші у
великих сумах для будівництва житла. а
тому якщо вона була не згідна з даними
договорами то могла саме в цей період
подати позовну заяву до суду. Виходячи
із зазначеного суд не вбачає підстав
для поновлення строку позовної
давності, оскільки такий був
пропущений без поважних причин.

Долучені до справи розписки також не
можуть слугувати підставою для
поновлення пропущеного строку, суд
приймає до уваги показання в суді
відповідача по справі ОСОБА_3, який крім
того в своїх запереченнях вказав, що
довіряв позивачці, тому не вимагав
повернення розписок після повернення
боргу, вважає за можливе в задоволенні
позовних вимог відмовити..

Керуючись ст.ст. 10, 58-61, 154, 169, 212, 215,
218 ЦПК України і на підставі ст.ст. 267 ч.4,
1046-1050 ЦК України, суд, -

Вирішив:

В позові відмовити .

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення 18 120 євро,
що становить 192 048 грн. боргу за
договорами позики та 1 920 грн. судового
збору відмовити.

Судові витрати по даній справі
залишити за сторонами.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської області
протягом 10 днів з моменту його
оголошення шляхом подачі апеляції, а
відсутньою стороною в той же термін з
часу отримання копії рішення, шляхом
подачі заяви про його перегляд в
порядку ст. 226 ЦПК України.

Головуючий-суддя В. М. Пак