Справа № 462/5499/13
Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М.
Провадження № 22-ц/783/1580/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: позивача ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 12 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа - Рудненська селищна рада
Залізничного району м. Львова, про
визнання права власності на будинок в
порядку спадкування, -

встановила:

в липні 2013 року ОСОБА_6 звернувся з
вказаним вище позовом та, з уточненням
позовних вимог, просила визнати за нею
в порядку спадкування після смерті її
чоловіка ОСОБА_7 право власності на
індивідуальний житловий будинок
АДРЕСА_1. На обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що її чоловікові,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 р., на підставі
Державного акта на право власності на
земельну ділянку серії ЯА № 206271,
належала земельна ділянка площею 0,0600
га, надана для будівництва і
обслуговування житлового будинку. На
вказаній земельній ділянці в 2007 році
був побудований спірний житловий
будинок. Рішенням Рудненської селищної
ради № 24 від 29.02.2012 р. надано дозвіл
чоловіку на погодження самочинного
будівництва за умови внесення коштів
до цільового фонду розвитку соціальної
інфраструктури смт. Рудно, однак, у
зв'язку із смертю чоловік не оформив
право власності на будинок, а відтак
вона, як спадкоємець першої черги за
законом, за відсутності
правовстановлюючих документі на
будинок, позбавлена можливості в
позасудовому порядку отримати
свідоцтво про право на спадщину за
законом.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 12 грудня 2013 року у
задоволенні вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивача,
просить його скасувати й ухвалити нове,
яким задовольнити її вимоги,
посилаючись на те, що рішення прийняте
в порушення норм процесуального та
матеріального права, не відповідає
фактичним обставинам справи. Так,
апелянт посилається на те, що судом не
враховано, що спірний будинок
побудований на земельній ділянці, яка
належала чоловіку на праві власності,
без зміни її цільового призначення, у
відповідності до розробленого проекту
та побудований у відповідності до
вимог будівельних норм і правил. Крім
того, апелянт зазначає те, що суд не
врахував, що Положення, яке затверджене
рішенням № 80 від 05 жовтня 2011 року
Рудненської селищної ради, не
поширюється на будинки, які побудовані
до 17 лютого 2011 року.

Відповідачі та представник третьої
особи у судове засідання апеляційної
інстанції не з`явилися, хоча належним
чином були повідомлені про час та місце
розгляду справи. Про причини неявки не
повідомили.

У відповідності до ст.305 ЦПК України
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи. А відтак колегія суддів вважає
за можливе розглянути апеляційну
скаргу у відсутності осіб, які не
з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу на підтримання апеляційної
скарги, вивчивши матеріали та
обставини справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, колегія суддів приходить до
наступного висновку.

Відмовляючи у задоволені вимог
районний суд виходив з того, що позов
пред'явлено до неналежного
відповідача, а позивач заперечила
проти заміни первісних відповідачів на
належного - органу місцевого
самоврядування.

Однак з таким висновком колегія суддів
погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду
не відповідає.

Встановлено, що позивачка та ОСОБА_8
перебували з 29 липня 1970 року в шлюбі
(а.с.6). ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_8 помер.

Відповідно до ст.1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Встановлено, що стверджується
спадковою справою, в якій знаходяться
відповідні заяви, що завірені належним
чином, сини позивачки, які є
відповідачами у справі, відмовились
від реалізації права на спадкування
після смерті батька.

Відповідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯА
№ 206271 від 20 липня 2005 року, чоловіку
позивачки на праві власності належала
земельна ділянка площею 0, 0600 га, що
знаходиться по АДРЕСА_1, з цільовим
призначенням земельної ділянки - для
будівництва і обслуговування
житлового будинку (а.с.14).

09 липня 2013 року позивачці видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом на зазначену земельну ділянку
після смерті її чоловіка (а.с.7). Відтак,
позивачка є власником земельної
ділянки на якій знаходиться жилий
будинок і ця земельна ділянка
призначена для будівництва і
обслуговування жилого будинку.

Встановлено, що стверджується
технічними паспортами, які видані 11
червня 2007 року та 17 жовтня 2011 року на
ОСОБА_7, на зазначеній земельній
ділянці побудовано житловий будинок
загальною площею 623 кв. м. (а.с.19-25, 30-36).

Відповідно до постанови про
адміністративне правопорушення № 21/11-р
від 29 листопада 2008 року, ОСОБА_8 був
притягнутий до адміністративної
відповідальності за будівництво
вказаного будинку без дозволу органу
влади, погодженого у встановленому
порядку проекту та без дозволу
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
(а.с.27).

30 січня 2012 року Інспекцією
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області зареєстровано
Декларацію про готовність об'єкта до
експлуатації за заявою ОСОБА_8 (а.с.15-18).

Пунктом 3.10 Порядку прийняття в
експлуатацію індивідуальних (садибних)
житлових будинків, садових, дачних
будинків, господарських (присадибних)
будівель і споруд, прибудов до них,
громадських будинків I та II категорій
складності, які збудовані без дозволу
на виконання будівельних робіт, і
проведення технічного обстеження їх
будівельних конструкцій,
затвердженого наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства 24
червня 2011 р. № 91, передбачено, що датою
прийняття в експлуатацію об'єкта є дата
реєстрації декларації про готовність
об'єкта до експлуатації.

Таким чином, житловий будинок
вважається закінченим будівництвом і
прийнятим в експлуатацію.

Рішенням № 24 від 29.02.2012 р. «Про розгляд
заяви гр. ОСОБА_7, що проживає на
АДРЕСА_1» надано дозвіл ОСОБА_7 на
погодження самовільного будівництва
житлового будинку на АДРЕСА_1;
зобов'язано ОСОБА_7 провести оцінку
самовільно збудованого будинку та
укласти з Рудненською селищною радою
відповідну угоду про погодження
самочинного будівництва (а.с.26).

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст.376 ЦК
житловий будинок, будівля, споруда інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

На вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб.

У п.12 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» роз'яснено, що, вирішуючи
справу за позовом власника
(користувача) земельної ділянки про
визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно, суди
зобов'язані встановлювати усі
обставини справи, зокрема: чи є позивач
власником (користувачем) земельної
ділянки; чи звертався він до
компетентного державного органу про
прийняття забудови до експлуатації; чи
є законною відмова у такому прийнятті;
чи є порушенні будівельні норми та
правила істотними.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації.

Таким чином встановлено, що Інспекцією
архітектурно-будівельного контролю
був прийнятий в експлуатацію житловий
будинок, який, відповідно до
Декларації, відповідає вимогам
надійності і можливості безпечної
експлуатації, порушень державних
будівельних норм, нормативних актів з
пожежної безпеки не виявлено,
зазначений будинок побудований на
земельній ділянці, яка належить на
праві власності позивачці і її цільове
призначення - для будівництва та
обслуговування житлового будинку.
Будь-яких доказів порушення прав інших
осіб зазначеним будівництвом у справі
немає.

В п.10 своєї постанови № 6 від 30 березня
2012 року «Про практику застосування
судами статті 376 Цивільного кодексу
України (про правовий режим
самочинного будівництва) Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ роз'яснив, що у разі пред'явлення
позову про визнання права власності на
самочинно збудований об'єкт
нерухомості до неналежного
відповідача (наприклад, до бюро
технічної інвентаризації чи лише до
певної фізичної особи) суд залежно від
предмета позову та обставин справи у
порядку, передбаченому частиною першою
статті 33 ЦПК, має вирішити питання про
його заміну на належного відповідача
або із власної ініціативи у порядку,
передбаченому частиною другою статті 35
ЦПК, залучає відповідний державний
орган чи орган місцевого
самоврядування як третю особу, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету позову, також відповідно до
частини третьої статті 45 ЦПК залучає до
участі у справі відповідну інспекцію
державного архітектурно-будівельного
контролю для надання висновків на
виконання її повноважень.

За наведених обставин та доказів,
залучення
правонаступників-спадкоємців
померлого в якості відповідачів,
Рудненської селищної ради в якості
третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що відмова
районного суду у задоволені вимог
позивачки із вказаної вище обставини -
до неналежного відповідача, є
помилковою.

Крім того, встановлено, що позивачка
зверталась в нотаріальну контору про
видачу їй свідоцтва про право на
спадщину на житловий будинок, однак їй
було відмовлено у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючого документа на
будинок за спадкодавцем, а визнання же
права власності на нерухоме майно
(житловий будинок) за померлим,
неможливе, оскільки ОСОБА_8 не може бути
стороною процесу у зв'язку із смертю, а
відтак не маже мати цивільної
процесуальної правоздатності та
дієздатності. А відтак іншим шляхом
захистити своє право позивачка не може.

Посилання районного суду як на
підставу відмови у задоволені вимог
позивачки на Положення про порядок
врегулювання питань самочинного
будівництва в смт. Рудно, що
затверджене рішенням № 80 від 05 жовтня
2011 року виконавчим комітетом
Рудненської селищної ради, є
безпідставним, оскільки таке не
поширюється на збудовані (закінчені
будівництвом) індивідуальні житлові
будинки І та ІІ категорії складності,
збудовані до 17 лютого 2011 року, що
передбачено п. 5.1.4.6. в редакції
відповідно до рішення № 140 від 14.12.2012 р.
вказаного вище виконкому (а.с.44).

А відтак, з урахуванням викладеного,
рішення районного суду підлягає до
скасування з ухваленням нового рішення
про задоволення вимог.

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.2 ч.1 ст.307, п.1, 4 ч.1
ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст.313, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 12 грудня 2013 року скасувати й
ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
власності в порядку спадкування після
смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3
року, на індивідуальний житловий
будинок АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий:
Бакус В.Я.

Судді:
Гірник Т.А.

Левик Я.А.