Номер провадження № 2/259/562/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.01.2014 року
місто Донецьк

Куйбишевський районний суд м. Донецька
у складі:

головуючого - судді Машкіної Н.В.,

при секретарі - Гордон Ю.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про визнання права
власності, посилаючись на наступні
обставини.

В 1959 році мати позивача ОСОБА_4 на
вільній земельній ділянці,
розташованій за адресою: АДРЕСА_1, звела
житловий будинок літ. А-1, загальною
площею 35,7 кв.м, в тому числі житловою 17,6
кв.м, в якому вона постійно проживала.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Її
спадкоємцями за законом першої черги є
позивач, який прийняв спадщину,
оскільки у встановлений законом строк
звернувся з відповідною заявою до
нотаріальної контори, а також
відповідач, яка спадщину не приймала та
на неї не претендує. 10.12.2013 року позивач
уклав договір на користування
земельною ділянкою, розташованою за
адресою: АДРЕСА_1, для експлуатації
існуючого житлового будинку. Проте,
постановою державного нотаріуса П'ятої
донецької державної нотаріальної
контори від 12.12.2013 року позивачу
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом, оскільки
спадкоємцем не надано документу, що
підтверджує право власності на
нерухоме майно за спадкодавцем.
Реєстрація права власності на
домоволодіння у встановленому законом
порядку за ОСОБА_4 не вбачається
можливою, у зв'язку з її смертю.
Оформити свої спадкові права позивач
не має можливості, тому змушений
звертатися до суду з цим позовом.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача на задоволенні
позовних вимог наполягали, посилаючись
на доводи, аналогічні викладеним в
позовній заяві.

Відповідач надала заяву про розгляд
справи у її відсутність. Позовні вимоги
визнала в повному обсязі.

Встановивши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд приходить
до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що в
1959 році мати позивача ОСОБА_4 на
вільній земельній ділянці,
розташованій за адресою: АДРЕСА_1, звела
житловий будинок літ. А-1, загальною
площею 35,7 кв.м, в тому числі житловою 17,6
кв.м, а пізніше в 1970 році - господарські
споруди та будівлі, де вона постійно
проживала.

Зазначений факт підтверджується
довідкою КП БТІ м. Донецька, з якої
вбачається, що згідно архівних
матеріалів справи № 2/26913 від 01.02.1974
року, 09.11.1987 року домоволодіння АДРЕСА_1
про інвентаризоване за ОСОБА_4

Згідно облікової книги в житловому
будинку АДРЕСА_1 зареєстроване місце
проживання ОСОБА_4 з 1969 року.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право
власності на нову річ, яка виготовлена
(створена) особою, набувається нею, якщо
інше не встановлено договором чи
законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі.

Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна).

Якщо договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до п.9 розд. V Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності" передбачено прийняття в
експлуатацію збудованих з 05.08.1992 року
індивідуальних (садибних) житлових
будинків, садових, дачних будинків,
господарських (присадибних) будівель і
споруд, прибудов до них, громадських
будинків І та ІІ категорії складності в
порядку, визначеному центральним
органом виконавчої влади з питань
будівництва, містобудування та
архітектури.

При цьому, до більш раннього
будівництва такий порядок чинним
законодавством не передбачений, тому
суд вважає, що індивідуальні житлові
будинки, побутові будівлі і споруди,
прибудови до них, що були самочинно
збудовані до 05.08.1992 року, не потребують
прийняття в експлуатацію для набуття
права власності на них.

Відповідно до Наказу Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 19.03.2013 року № 95 документом,
який засвідчує відповідність
закінченим будівництвом до 05.08.1992 року
індивідуальних (садибних) житлових
будинків, садових, дачних будинків,
господарських (присадибних) будівель і
споруд, прибудов до них, які не
підлягають прийняттю в експлуатацію,
вимогам законодавства, будівельних
норм, державних стандартів і правил,
зокрема для потреб державної
реєстрації на нерухоме майно, є
технічний паспорт, складений за
результатами технічної
інвентаризації.

Згідно технічного паспорту станом на
12.10.2013 року року до складу
домоволодіння АДРЕСА_1 входить:
житловий будинок літ. А-1 з прибудовою а,
тамбуром а1, загальною площею 35,7 кв.м, в
тому числі житловою - 17,6 кв.м (1959 рік
побудови), сарай Б з погребом б (1970 рік
побудови), сарай В (1959 рік побудови),
сарай Г (1980 рік побудови), каналізаційна
яма Д, зливна яма Е (1970 рік побудови),
убиральня Ж (1959 рік побудови),
огородження № 0.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Спадкоємцем ОСОБА_4 за законом першої
черги - є сторони.

З інформаційної довідки зі спадкового
реєстру від 16.01.2014 року вбачається, що з
заявою про прийняття спадщини за
законом до майна ОСОБА_4 05.09.2013 року
звернувся ОСОБА_1 Свідоцтво про право
на спадщину не видавалося.

26.11.2013 року ОСОБА_3 надана нотаріально
засвідчена заява, якою вона
відмовилася від спадщини після смерті
ОСОБА_4

Постановою державного нотаріуса П'ятої
донецької державної нотаріальної
контори від 12.12.2013 року позивачу
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом, оскільки
спадкоємцем не надано документу, що
підтверджує право власності на
нерухоме майно за спадкодавцем.

Відповідно до ст. 25 ЦК України цивільна
правоздатність фізичної особи
припиняється у момент її смерті.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що позивач позбавлений
можливості оформити свої спадкові
права у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи, чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

На вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме
майно, яке самочинно збудоване на ній,
якщо це не порушує права інших осіб.

10.12.2013 року позивач уклав договір на
користування земельною ділянкою,
загальною площею 672 кв.м., розташованою
за адресою: АДРЕСА_1, для експлуатації
існуючого житлового будинку.

Згідно звіту про проведення технічного
обстеження будівельних конструкцій та
інженерних мереж встановлено
відповідність житлового будинку літ.
А-1 з прибудовою а, тамбуром а1,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1
вимогам Державних будівельних норм і
можливість їх безпечної експлуатації.

Враховуючи надання позивачу земельної
ділянки у встановленому порядку під
уже збудоване нерухоме майно, яке
відповідає будівельним нормам і не
підлягає прийняттю в експлуатацію, суд
вважає, що визнання за ним права
власності не суперечить закону, не
порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги є
доведеними, ґрунтуються на законі, тому
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60-61, 209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок з господарським
спорудами та будівлями, розташований
за адресою: АДРЕСА_1, до складу якого
входить: житловий будинок літ. А-1 з
прибудовою а, тамбуром а1, загальною
площею 35,7 кв.м, в тому числі житловою -
17,6 кв.м, сарай Б, погреб б, сарай В, сарай
Г, каналізаційна яма Д, зливна яма Е,
убиральня Ж, огородження № 0.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Донецької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: