Справа № 654/4278/13-ц
Провадження №2/654/44/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 року Голопристанський
районний суд Херсонської області в
складі:

головуючого судді Третьякова І.В.,

при секретарі Бакай В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Гола Пристань
Херсонської області в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
договору позики недійсним ,

В С Т А Н
О В И В:

23.09.2013 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в
сумі 71937 грн. за договором позики,
позовні вимоги обґрунтовані тим, що
26.09.2012 року позивач позичив
відповідачеві грошові кошти в сумі 9000
доларів США, зі строком повернення
01.09.2013 р. В підтвердження викладеного
відповідач власноруч написав розписку.
Проте в узгоджений строк відповідач не
повернув борг. Просив стягнути з
відповідача суму боргу в гривневому
еквіваленті за курсом долару 799,37 грн.
за 100 доларів, та понесені судові
витрати.

15.10.2013 року ОСОБА_2 звернувся із
зустрічним позовом до ОСОБА_1 про
визнання договору позики недійсним,
позовні вимоги обґрунтовані тим, що
26.09.2012 року він написав розписку ОСОБА_1
про те, що він отримав в борг гроші в
сумі 9000 доларів США, хоча зазначену
суму він насправді не отримував,
розписку написав під психологічним
тиском ОСОБА_1 Вважає, що даний правочин
має бути визнаний судом недійсним на
підставі ст..231 ЦК України. Просить
визнати договір позики від 26.09.2013 року
укладений між ним та ОСОБА_1 недійсним.

16.10.2013 року ухвалою суду дані позови
об'єднані в одне провадженя.

Позивач за первинним позовом ОСОБА_1
в судове засідання не з'явився,
направивши свого представника.

В судовому засіданні представник
позивача за первинним позовом адвокат
ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги,
наполягав на їх задоволенні, з підстав,
викладених у позові. Зустрічний позов
не визнав, просив в ньому відмовити за
необґрунтованістю. Додатково
пояснив, що ОСОБА_1 надав у борг ОСОБА_2
21000 доларів США у 2011 році. В рахунок
погашення боргу ОСОБА_2 у 2012 році
передав ОСОБА_1, автомобіль та частину
грошей, сума бюогру, що залишилася
склала 9000 доларів США. Тобто відбулася
новація. 26.09.2012 року ОСОБА_2, написав
розписку про те, що він взяв в борг 9000
доларів США у ОСОБА_1 та забов'язався
повернути їх 1.09.2013 року, проте не
повернув, тому ОСОБА_1 змушений був
звернутися до суду. Ніякого тиску на
ОСОБА_2 ОСОБА_1 не чинив.

Відповідач за первинним позовом
ОСОБА_2 у судовому засіданні первинний
позов не визнав, пояснив, що дійсно у
квітні 2012 року брав в борг у ОСОБА_1 9000
доларів США на сільгоспроботи, але
через неврожай не зміг повернути гроші
та просив відстрочку, але ОСОБА_1
погрожував йому і ці погрози він
сприймав реально. У вересні 2012 року
ОСОБА_1 примусив його в рахунок
погашення боргу віддати автомобіль,
крім того він повернув 3000 доларів США,
про що не писав жодної розписки. Але вже
26.09.2012 року під тиском ОСОБА_1 він був
змушений написати розписку про те, що
він отримав в борг 9000 доларів США та
забов'язується повернути 1.09.2013 року. В
наслідок цих подій він погано себе
почував та звертався до медичного
закладу. Після цього тиску з боку
ОСОБА_1 не було і він вважав, що розписка
втратила свою актуальність, тому до
правоохоронних органів не звертався.
Тільки після отримання виклику до суду
у жовтні 2013 року зрозумів, що ОСОБА_1
намагається стягнути гроші. Тому 14.10.2013
року звернувся в міліцію із заявою. На
даний час кримінальне провадження в
стадії розслідування. Просить
відмовити в задоволенні первинного
позову та задовольнити зустрічний
позов і визнати договір позики
недійсним.

Представник відповідача за
первинним позовом ОСОБА_4, яка діє на
підставі довіреності, в судовому
засіданні первинний позов не визнала,
зустрічний позов підтримала. Просила
його задовольнити з підстав викладених
в позові.

Суд, дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін,
представників, покази свідків,
приходить до наступного.

Судом встановлено, що між сторонами
склалися договірні правовідносини.
Так, 26.09.2012 року сторони уклали договір
позики грошових коштів у простій
письмовій формі, відповідно до якого
позивач надав відповідачу в борг 9000
доларів США, з кінцевим терміном
повернення 01.09.2013 року, що
підтверджується письмовою розпискою
відповідача.

На час звернення позивача в суд з
позовом, борг не повернув.

Відповідно до інформації
Національного Банку України офіційний
курс гривні до долару США станом на
2.09.2013 року встановлю 799,3000 грн. за 100
доларів США.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позичкодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Таким чином, вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача основного
боргу в сумі 71937 грн. підлягають
задоволенню, оскільки відповідач не
повернув отримані в борг гроші в
установлений договором строк, а саме
01.09.2013р.

Відповідно до вимог ст..1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного Банку України.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового забов'язання, на вимогу
кредитора забов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно тексту розписки Договором
сторони не передбачили розмір
процентів за користування грошовими
коштами позивача, а також процентів які
нараховуються на прострочену суму у
разі прострочення відповідачем оплати
товару, та позивач не вимагає стягнення
з відповідача 3% річних від
простроченої суми в порядку ст..625 ЦК
України.

Таким чином суд приходить до висновку,
що первинний позов обґрунтований та
підлягає задоволенню.

Стосовно зустрічного позову суд
вважає, що він задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Відповідно до ст..215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою-шостою ст..203
цього кодексу.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України які містяться
в п.8 Постанови №9 від 06.11.2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ визнання правочинів недійсними»,
відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені ст.203 ЦК
України,саме на момент вчинення
правочину.

Відповідно до ст..203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст..231 ЦК України
правочин вчинений особою проти її
справжньої волі внаслідок
застосування до неї фізичного чи
психічного тиску з боку другої сторони,
або з боку іншої особи, визнається
судом недійсним.

Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна
сторона забов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст..61 цього
кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Як встановлено судом і не
спростовується сторонами, відповідач
ОСОБА_2 дійсно брав у борг 9000 доларів
США у відповідача ОСОБА_1 та
власноручно написав розписку, в якій
зазначив строк повернення грошей 1.09.2013
року.

Дані обставини підтвердили в судовому
засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які
є сином та дружиною відповідача, які
додали, що ОСОБА_2, в рахунок повернення
боргу передав ОСОБА_1 автомобіль та 3000
доларів США. Факт психологічного тиску
з боку позивача на відповідача, а саме
погрози застосувати насильство,
свідкам відомо зі слів чоловіка та
батька.

Свідок ОСОБА_7, який є сусідом свідка
ОСОБА_5, в судовому засіданні показав,
що в осені 2012 року ОСОБА_5 говорив йому
про те, що віддає свій автомобіль в
рахунок боргу ОСОБА_1, але цього буде
мало. Гроші позичав у ОСОБА_1 батько та
не міг повернути в строк.

Відповідно до талону-повідомлення №1
14.10.2013 року Голопристанським РВІ
прийнято заяву про злочин, проте з
даного документу не зрозуміло від кого
подана заява та про що.

Відповідно до листа прокуратури
Голопристанського району від 20.11.2013
року на ім'я ОСОБА_2 вбачається, що
кримінальне провадження № 0003056
спрямовані до СВ Голопристанського РВ
УМВС України в Херсонській області з
вказівками про слідчі дії, проте даний
лист не містить інформації щодо якого
факту розпочато кримінальне
провадження.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що зустрічний позов не обґрунтований,
позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2
не надано належних та допустимих
доказів на підтвердження чинення
тиску на нього з боку ОСОБА_1 при
написанні розписки.

Відповідно до вимог ст..88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другою сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст.
11, 16, 203, 215,231,526, 625, 1046, 1048, 1049 ЦК

України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК
України, суд

В И
Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 71937
грн. (сімсот одна тисяча дев'ятсот
тридцять сім гривень) боргу за
договором позики, 719,37 грн. судового
збору, а всього 72656,37 грн. (сімдесят дві
тисячі шістсот п'ятдесят шість гривень
37 копійок).

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору
позики недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Херсонської області
через Голопристанський районний суд
шляхом подачі в десятиденний строк з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя
І. В.
Третьякова