Справа № 438/1868/13-ц
Номер провадження 2/438/164/2014
Бориславський міський суд
в складі головуючого-судді:
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Бориславі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи: орган опіки і
піклування Бориславської міської ради,
Дрогобицький РВ ПМУ ГУ МВС України у
Львівській області в особі сектору
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб про надання дозволу на
тимчасовий виїзд дитини за межі
Позивач ОСОБА_1 просить надати
дозвіл на тимчасовий виїзд
неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5,
уродженця та мешканця АДРЕСА_2, за межі
державного кордону України у супроводі
матері ОСОБА_1, мешканки АДРЕСА_2, без
згоди на такий виїзд батька - ОСОБА_2,
надати дозвіл на виготовлення
проїзного документа неповнолітнього
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця та
мешканця АДРЕСА_2, для виїзду за кордон
без згоди батька ОСОБА_2, мешканця
допустити до негайного виконання
рішення суду в частині оформлення
документів на тимчасовий виїзд за межі
України.

Відповідач ОСОБА_2 позову не визнав.

Представник третьої особи - органу
опіки і піклування Бориславської
міської ради Холявко І.Г. позов
позивача ОСОБА_1 вважає безпідставним
та таким, що до задоволення не підлягає.

Представник третьої особи -
Дрогобицького РВ ПМУ ГУ МВС України у
Львівській області в особі сектору
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб у судове засідання не
з»явився.

Дрогобицьке МВ ГУ ДМС України у
Львівській області просить справу
розглянути без участі працівників
Дрогобицького МВ ГУ ДМС України у
Львівській області.

Позивач ОСОБА_1, допитана як свідок,
пояснила, що з 09.08.2007 року по 18.03.2013 року
вона, ОСОБА_1, перебувала у
зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 Під
час спільного проживання у них
народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, про
що в книзі реєстрації актів про
народження зроблено запис №660 та
видано свідоцтво серія НОМЕР_1. Батько
дитини покинув сім»ю у 2010 році. На
протязі останніх трьох років
відповідач не проявляв щодо сина
будь-якої батьківської уваги та
турботи, самоусунувся від його
виховання, не цікавився станом здоров'я
сина, розвитком чи інтересами, також і
не намагався зробити цього.
Матеріальної допомоги в будь-якій
формі не надавав. Хоча з її сторони
жодних перешкод для цього йому не
створювалось. Вона неодноразово
намагалась із ним зустрітися, але він
постійно змінював номери телефонів або
не відповідав на дзвінки. Тим самим
відповідач тривалий час демонстрував
до своєї дитини повну байдужість. Всі
турботи з вихованням та забезпеченням
сина були покладені виключно на неї. В
зв»язку з чим вона змушена була
звернутись до суду із заявою про
стягнення з відповідача аліментів на
дитину, яка була задоволена.

Призначені судом аліменти сплачуються
нерегулярно і не в повному обсязі.
Виникла заборгованість у розмірі 1750
грн. Іншої допомоги батько не надає.

Її дитина ОСОБА_3, дуже часто хворіє
респіраторними захворюваннями, що
призводять до ускладнень у вигляді
бронхіту і лоренгіту. Дитина із цими
захворюваннями у важкому стані
неодноразово потрапляла на лікування у
дитячу лікарню. Також дитина стоїть на
«Д» обліку у сімейного лікаря із
діагнозом анемія.

В зв'язку з цим, враховуючи інтереси
дитини, вона має намір на
весняно-літній період поїхати з сином в
Австрію до свого знайомого з метою
відпочинку та оздоровлення сина,
оскільки в вересні 2014 року він повинен
вже йти до школи. Її знайомий є
громадянином Австрії, має постійну
роботу і власний будинок. Він запрошує
її з сином до себе на весняно-літній
період. Однак, для оформлення проїзних
документів для цього необхідна
письмова згода відповідача, засвідчена
в нотаріальному порядку.

Для цього вона намагалася зустрітися
із відповідачем і отримати нотаріально
оформлений дозвіл від батька дитини на
тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_3, за межі
України у її супроводі, однак батько
ухиляється тривалий час від зустрічей
з нею без будь-якої причини на це, і не
хоче надати такої згоди. Хоча жодної
допомоги сину відповідач не надає,
вихованням займатись не бажає і
відмову у дачі згоди на тимчасовий
виїзд останнього нічим не мотивує.

Нею на його адресу реєстрації і
проживання був направлений
рекомендований із повідомленням лист
із проханням надати дозвіл. Однак цей
лист був залишений також без відповіді.

За змістом ст.ст.2, 4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України»,
документами, що надають право на виїзд
з України і в'їзд в Україну та
посвідчують особу громадянина під час
перебування за її межами, зокрема є
паспорт громадянина України для виїзду
за кордон, проїзний документ дитини.
Оформлення проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків. За
відсутності згоди одного з батьків,
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Вказана норма Закону повністю
відображена в постанові Кабінету
Міністрів України від 31.03.1995 року № 231
«Про затвердження Правил оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документа дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення.

Проїзний документ дитини видається
органом внутрішніх справ за місцем
проживання. У відповідності до п.2-2
Постанови Кабінету Міністрів України
від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження
Правил перетинання державного кордону
громадянами України» чітко визначено,
що виїзд за межі України громадян, які
не досягли 16 річного віку, у супроводі
одного з батьків здійснюється у разі
пред'явлення оригіналу або
нотаріального посвідчення копії
рішення суду про надання дозволу на
виїзд за межі України громадянина, який
не досяг 16 річного віку, без згоди та
супроводу другого з батьків.

Таким чином, виїзд за межі України
громадян, які не досягли 16 річного віку
у супроводі одного з батьків та при
відсутності згоди другого з батьків,
здійснюється на підставі рішення суду
про надання дозволу на виїзд за межі
України громадянина, який не досяг 16
річного віку, без згоди та супроводу
другого з батьків.

Також, необхідно зазначити, що згідно
із Конвенцією про права дитини
(ратифікована Постановою Верховної
Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питаннями
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється як найкращому
забезпеченню інтересів дитини,
держави-учасниці забезпечують у
максимально можливій мірі виживання і
здоровий розвиток дитини.

У відповідності до вимог ст.ст.7, 155
Сімейного Кодексу України, дитина має
бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, які встановлені
Конституцією України та Конвенцією про
права дитини, а батьківські права не
можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

Позов просить задоволити.

Пояснення, аналогічні поясненням
позивача ОСОБА_1, допитаної як свідка,
дала і представник позивача ОСОБА_1 -
ОСОБА_6, допитана як свідок. Додатково
пояснивши, що позовні вимоги позивача
ОСОБА_1 ґрунтуються на вимогах закону і
у судовому рішенні, яке буде ухвалене
судом у даній справі, необхідності
вказувати державу прямування та
часовий проміжок перебування в ній
немає.

Фактично позивач ОСОБА_1 має бажання
виїхати з малолітнім сином ОСОБА_3 у
Австрію на 48 днів у літній період часу,
однак заявляти такі конкретні позовні
вимоги є недоцільним, оскільки рішення
може втратити свою недоцільність ще до
моменту набрання ним законної сили, у
зв»язку із його оскарженням в
апеляційному порядку.

Позов просить задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_8 пояснила, що пред»явлений до
ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 про надання
дозволу на тимчасовий виїзд дитини за
межі України, вважає безпідставним,
необґрунтованим та таким, що не
ґрунтується на вимогах закону і до
задоволення не підлягає з наступних
підстав.

У відповідності до вимог ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов»язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

ОСОБА_2 перебував в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 09.08.2007
року по 18.03.2013 року.

У шлюбі у них народився син
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, який в даний час
проживає разом з матір»ю - позивачкою
ОСОБА_1

Після розірвання шлюбу, позивачка
ОСОБА_1 почала чинити перешкоди ОСОБА_2
у зустрічі з малолітнім ОСОБА_3, коли
відповідач ОСОБА_2 приходив провідати
свого сина ОСОБА_3, позивачка ОСОБА_1 не
впускала його в квартиру, а коли
відчиняла двері, то влаштовувала
скандали, чим чинили йому перешкоди у
спілкуванні та вихованні малолітнього
сина.

Крім того, після розірвання шлюбу
позивачка ОСОБА_1, перевела
малолітнього ОСОБА_3 до іншого дитячого
дошкільного навчального закладу, а до
якого саме відмовилась повідомляти
відповідача ОСОБА_2, щоб останній не
зміг навідувати сина у садочку і хоча б
там з ним спілкуватися.

З приводу такої протиправної
поведінки позивачки ОСОБА_1, та чинення
нею перешкод ОСОБА_2 у зустрічах та
спілкуванні з малолітнім сином,
відповідач ОСОБА_2 звернувся з
письмовою заявою до служби у справах
дітей Бориславської міської ради щодо
його участі у вихованні малолітнього
сина ОСОБА_3 та встановлення йому
графіку побачень з дитиною.

Однак, своїм листом за №288 від
16.10.2013 року служба у справах дітей
Бориславської міської ради повідомила,
що таку заяву та відповідні документи
слід подавати в службу у справах дітей
за місцем проживання дитини, тобто в
м.Дрогобич.

Згідно зі ст.141 Сімейного кодексу
України, мати, батько мають рівні права
та обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини, не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Ч.3 ст.313 ЦК України визначено, що
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Згідно зі ст.4 ч.2 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в»їзду в
Україну громадян України» та Правил
перетинання державного кордону
України громадянами України,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 27.01.1995 року №57
виїзд за межі України громадянина
України, який не досяг 16-ти річного
віку, і без згоди та супроводу другого з
батьків може бути дозволено на
підставі рішення суду.

За змістом п.2 Правил перетинання
державного кордону України
громадянами України (далі - Правила),
проїзний документ дитини є документом,
який дає право на виїзд з України і
в»їзд в Україну дитини-громадянина
України в пунктах пропуску через
державний кордон та пунктах контролю.

За змістом п. 4 Правил, виїзд з України
громадян, які не досягли 16-ти річного
віку, в супроводі одного з батьків або
інших осіб, уповноважених одним із
батьків, за нотаріально посвідченою
згодою, здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням у ній держави
прямування та відповідного часового
проміжку перебування у цій державі,
якщо другий з батьків відсутній у
пункті пропуску, а також без
нотаріально посвідченої згоди другого
з батьків, зокрема, у разі пред»явлення
рішення суду про надання дозволу на
виїзд з України громадянину, який не
досяг 16-річного віку, без згоди та
супроводу другого з батьків.

Таким чином, законодавством України
передбачена можливість вивезення
дитини за кордон без надання згоди
одного з батьків на підставі рішення
суду лише за умови зазначення
конкретної держави прямування та
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі.

Позовні вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються
на вимогах закону та задоволенню не
підлягають, так як у своїй позовній
заяві, зокрема у матеріально
процесуальній вимозі зверненій до
суду, позивачка ОСОБА_1 просить суд,
надати дозвіл на тимчасовий виїзд
неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 за
межі державного кордону України у
супроводі матері без згоди на такий
виїзд батька, не зазначаючи при цьому
конкретної держави прямування та
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі.

Фактично, позивачка ОСОБА_1 хоче
безпідставно у судовому порядку
отримати дозвіл на вивезення
малолітнього ОСОБА_3 за межі України у
невідомому напрямку та на необмежений
період часу, що є неприпустимим згідно
вищезазначених норм матеріального
права, що регулюють порядок виїзду
неповнолітніх громадян України за межі
України.

Як на підставу заявленого позову
позивачка ОСОБА_1 посилається на те, що
малолітній син ОСОБА_3 дуже часто
хворіє респіраторними захворюваннями,
що призводить до ускладнень у вигляді
бронхіту і ларингіту. Також, дитина
стоїть на «Д» обліку у сімейного лікаря
із діагнозом анемія. В зв»язку з цим,
враховуючи інтереси дитини, вона має
намір на весняно-літній період поїхати
з сином в Австрію до свого знайомого з
метою відпочинку та оздоровлення сина.

Однак, на підтвердження цих обставин
позивачка не надала суду жодних
належних та допустимих доказів, які б
підтверджували те, що малолітній
ОСОБА_3 страждає вищевказаними
захворюваннями: бронхіт, ларингіт та
анемія, і дані захворювання вилікувати
в України неможливо, що малолітньому
ОСОБА_3 необхідно пройти відповідне
оздоровлення, і що саме відповідний
оздоровчий чи медичний заклад в
Австрії (не називаючи який саме)
готовий прийняти на лікування та
оздоровлення малолітнього ОСОБА_3

Крім цього, у світлокопії перекладу
запрошення сторонньої особи на ім»я
ОСОБА_9 йде мова про те, що дана стороння
особа, окрім того, що запрошує
малолітнього ОСОБА_3 в Австрію на
лікування, також домовився про
навчання малолітнього ОСОБА_3 в школі в
Еггенбурзі, що свідчить про те, що
позивачка ОСОБА_1 після виїзду з
малолітнім сином ОСОБА_3 за межі
України не має наміру повертатися в
Україну, а заявлені нею позовні вимоги
це лише спроба ввести суд в оману, щоб
добитися виїзду малолітнього сина
ОСОБА_3 за межі України.

У ст.141 СК України визначена рівність
прав і обов»язків батьків відносно
дитини, в тому числі і право на участь у
вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Враховуючи той факт, що позивачка
ОСОБА_1 в даний час чинить перешкоди
відповідачку ОСОБА_2 у вихованні
малолітнього сина та спілкуванні з ним,
то після його виїзду за кордон у
невідомому напрямку, відповідач ОСОБА_2
взагалі буде позбавлений можливості
реалізації своїх батьківських прав
щодо малолітнього сина ОСОБА_3

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в»їзду
в Україну громадян України» оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріального
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. У
клопотанні зазначаються відомості про
дитину, а також про відсутність
обставин, що обмежують відповідно до
цього Закону право на виїзд за кордон
(лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду. Проїзний
документ дитини видається центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
громадянства, та оформляється терміном
на три роки або до досягнення дитиною
18-ти річного віку.

У матеріально-процесуальній вимозі,
зверненій до суду, позивачкою не
зазначено: в якому саме центральному
органі виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
громадянства, їй слід надати дозвіл на
оформлення проїзного документа на ім»я
малолітнього ОСОБА_3 для виїзду за
кордон без згоди батька, відтак, її
позовні вимоги в цій частині також є
абсолютно безпідставними і до
задоволення не підлягають.

Відповідно до п.18 Правил оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документа дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№231 від 31.01.1995 року (в редакції
Постанови від 24.03.2004 року №380)
оформлення проїзного документа
здійснюється на підставі заяви
батьків, а у разі коли батьки не
перебувають у шлюбі між собою, - того з
них з ким проживає дитина, справжність
підпису яких засвідчено нотаріально.
За наявності заперечень одного з
батьків документ може бути оформлено
на підставі рішення суду.

Таким чином, оскільки сторони у шлюбі
не перебувають оформлення проїзного
документа дитини може бути здійснено
на підставі заяви того з батьків, з ким
проживає дитина (справжність підпису
якого засвідчено нотаріально), а на
підставі рішення суду - лише коли інший
з батьків заперечує проти цього, на
підтвердження чого повинно бути надано
відповідні докази.

Як вбачається із копії листа позивачки
від 12.11.2013 року, адресованого
відповідачу ОСОБА_2, позивачка не
зверталася до відповідача з проханням
дати дозвіл на виготовлення проїзного
документа неповнолітньому ОСОБА_3 для
виїзду за кордон, а лише звернулась з
проханням про дачу дозволу на виїзд
ОСОБА_3 за кордон у супроводі матері.

Також є безпідставними позовні вимоги
ОСОБА_1 в частині допуску до негайного
виконання рішення суду в частині
оформлення документів на тимчасовий
виїзд за межі України так як не
ґрунтуються на вимогах закону, зокрема
ст. 367 ЦПК України, а відтак до
задоволення також не підлягають.

В позові просить відмовити.

Представник третьої особи органу опіки
і піклування Бориславської міської
ради Холявко І.Г. пояснила, що між
сторонами існує спір щодо участі
відповідача ОСОБА_2 у вихованні та
спілкуванні з малолітнім ОСОБА_3 У
випадку виїзду за межі державного
кордону України позивача ОСОБА_1 разом
з малолітнім сином ОСОБА_3 будуть
порушені права відповідача ОСОБА_2 - як
батька, та права мололітнього ОСОБА_3 на
спілкування зі своїм батьком.

Позов вважає безпідставним та таким, що
до задоволення не підлягає.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1,
пояснення представника позивача
ОСОБА_1 - ОСОБА_6, допитаних як свідків,
пояснення представника відповідача
ОСОБА_2 - ОСОБА_8, пояснення представника
третьої особи - органу опіки і
піклування Бориславської міської ради
Холявко І.Г., з»ясувавши обставини
справи та оцінивши зібрані докази в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позов до задоволення не підлягає.

С У Д О М В С Т А Н О В Л Е Н О, що позивач
ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 09.08.2007
року перебували в зареєстрованому
шлюбі, який розірвали у судовому
порядку 18.03.2013 року.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року позивач ОСОБА_1
народила сина ОСОБА_3. Син ОСОБА_3
проживає разом з матір»ю - позивачем
ОСОБА_1

На утримання сина ОСОБА_3 з
відповідача ОСОБА_2 на користь позивача
ОСОБА_1 рішенням Дрогобицького
міськрайонного суду від 18.03.2013 року
стягнуто аліменти в розмірі 350 грн.
щомісячно до досягнення сином
повноліття, з 27.12.2013 року рішенням
Дрогобицького міськрайонного суду
розмір аліментів збільшено до 500 грн.

Заборгованість по сплаті аліментів у
відповідача ОСОБА_2 відсутня.

Судом також встановлено, що між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 наявний спір щодо участі
відповідача ОСОБА_2 у вихованні
малолітнього сина ОСОБА_3, та
спілкуванні з ним, що підтверджено
зверненнями відповідача ОСОБА_2 із
заявами як у службу у справах дітей
Бориславської міської ради, так і в
службу у справах дітей Дрогобицької
міської ради.

Згідно зі ст.141 Сімейного кодексу
України, мати, батько мають рівні права
та обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини, не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Ч.3 ст.313 ЦК України визначено, що
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Згідно зі ст.4 ч.2 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в»їзду в
Україну громадян України» та Правил
перетинання державного кордону
України громадянами України,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 27.01.1995 року №57
виїзд за межі України громадянина
України, який не досяг 16-ти річного
віку, і без згоди та супроводу другого з
батьків може бути дозволено на
підставі рішення суду.

За змістом п.2 Правил перетинання
державного кордону України
громадянами України (далі - Правила),
проїзний документ дитини є документом,
який дає право на виїзд з України і
в»їзд в Україну дитини-громадянина
України в пунктах пропуску через
державний кордон та пунктах контролю.

За змістом п. 4 Правил, виїзд з України
громадян, які не досягли 16-ти річного
віку, в супроводі одного з батьків або
інших осіб, уповноважених одним із
батьків, за нотаріально посвідченою
згодою, здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням у ній держави
прямування та відповідного часового
проміжку перебування у цій державі,
якщо другий з батьків відсутній у
пункті пропуску, а також без
нотаріально посвідченої згоди другого
з батьків, зокрема, у разі пред»явлення
рішення суду про надання дозволу на
виїзд з України громадянину, який не
досяг 16-річного віку, без згоди та
супроводу другого з батьків.

Таким чином, законодавством України
передбачена можливість вивезення
дитини за кордон без надання згоди
одного з батьків на підставі рішення
суду лише за умови зазначення
конкретної держави прямування та
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі.

Позовні вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються
на вимогах закону та задоволенню не
підлягають, оскільки позивач ОСОБА_1
просить суд, надати дозвіл на
тимчасовий виїзд неповнолітнього
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 за межі державного
кордону України у супроводі матері без
згоди на такий виїзд батька, не
зазначаючи при цьому конкретної
держави прямування та відповідного
часового проміжку перебування у цій
державі.

Фактично, позивач ОСОБА_1 хоче
безпідставно у судовому порядку
отримати дозвіл на вивезення
малолітнього ОСОБА_3 за межі України у
невідомому напрямку та на необмежений
період часу, що є неприпустимим згідно
вищезазначених норм матеріального
права, що регулюють порядок виїзду
неповнолітніх громадян України за межі
України.

Як на підставу заявленого позову
позивач ОСОБА_1 посилається на те, що
малолітній син ОСОБА_3 дуже часто
хворіє респіраторними захворюваннями,
що призводить до ускладнень у вигляді
бронхіту і ларингіту. Також, дитина
стоїть на «Д» обліку у сімейного лікаря
із діагнозом анемія. В зв»язку з цим,
враховуючи інтереси дитини, вона має
намір на весняно-літній період поїхати
з сином в Австрію до свого знайомого з
метою відпочинку та оздоровлення сина,
однак, жодних належних та допустимих
доказів, які б підтверджували те, що
малолітній ОСОБА_3 страждає
вищевказаними захворюваннями: бронхіт,
ларингіт та анемія, і дані захворювання
вилікувати в України неможливо, що
малолітньому ОСОБА_3 необхідно пройти
відповідне оздоровлення, і що саме
відповідний оздоровчий чи медичний
заклад в Австрії (не називаючи який
саме) готовий прийняти на лікування та
оздоровлення малолітнього ОСОБА_3,
позивачем ОСОБА_1 суду не надано.

Крім цього, у світлокопії перекладу
запрошення сторонньої особи на ім»я
ОСОБА_9 йде мова про те, що дана стороння
особа, окрім того, що запрошує
малолітнього ОСОБА_3 в Австрію на
лікування, також домовився про
навчання малолітнього ОСОБА_3 в школі в
Еггенбурзі.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в»їзду
в Україну громадян України» оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріального
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. У
клопотанні зазначаються відомості про
дитину, а також про відсутність
обставин, що обмежують відповідно до
цього Закону право на виїзд за кордон
(лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду. Проїзний
документ дитини видається центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
громадянства, та оформляється терміном
на три роки або до досягнення дитиною
18-ти річного віку.

Позивач ОСОБА_1 просить надати дозвіл
на виготовлення проїзного документа
неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5,
уродженця та мешканця АДРЕСА_2, для
виїзду за кордон без згоди батька
ОСОБА_2, мешканця АДРЕСА_1, не
зазначаючи: в якому саме центральному
органі виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
громадянства, їй слід надати дозвіл на
оформлення проїзного документа на ім»я
малолітнього ОСОБА_3 для виїзду за
кордон без згоди батька, відтак, її
позовні вимоги в цій частині також є
безпідставними і до задоволення не
підлягають.

Відповідно до п.18 Правил оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документа дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№231 від 31.01.1995 року (в редакції
Постанови від 24.03.2004 року №380)
оформлення проїзного документа
здійснюється на підставі заяви
батьків, а у разі коли батьки не
перебувають у шлюбі між собою, - того з
них з ким проживає дитина, справжність
підпису яких засвідчено нотаріально.
За наявності заперечень одного з
батьків документ може бути оформлено
на підставі рішення суду.

Таким чином, оскільки сторони у шлюбі
не перебувають оформлення проїзного
документа дитини може бути здійснено
на підставі заяви того з батьків, з ким
проживає дитина (справжність підпису
якого засвідчено нотаріально), а на
підставі рішення суду - лише коли інший
з батьків заперечує проти цього, на
підтвердження чого повинно бути надано
відповідні докази.

Як вбачається із копії листа позивача
ОСОБА_1 від 12.11.2013 року, адресованого
відповідачу ОСОБА_2, позивач ОСОБА_1 не
зверталася до відповідача ОСОБА_2 з
проханням дати дозвіл на виготовлення
проїзного документа малолітньому
ОСОБА_3 для виїзду за кордон, а лише
звернулась з проханням про дачу
дозволу на виїзд ОСОБА_3 за кордон у
Австрію у супроводі матері, з метою
оздоровлення і підняття імунітету
терміном на один рік.

Також є безпідставними позовні вимоги
ОСОБА_1 в частині допуску до негайного
виконання рішення суду в частині
оформлення документів на тимчасовий
виїзд за межі України, так як не
ґрунтуються на вимогах закону, зокрема
ст. 367 ЦПК України, а відтак, до
задоволення також не підлягають.

При встановлених у судовому засіданні
обставинах позов позивача ОСОБА_1 до
задоволення не підлягає.

З врахуванням наведеного та

Керуючись ст.ст.10, 60, 212,
209 ч.3 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 155 СК
України, п.2 ст.4. Закону України «Про
порядок виїзду з України і в»їзду в
Україну громадян України», п.18 ПКМ
України від 24 березня 2004 року №380 «Про
внесення змін до правил оформлення і
видачі паспортів громадянина України
для виїзду за кордон і проїзних
документів дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення»,

суд,-

В И Р І
Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи: орган опіки і
піклування Бориславської міської ради,
Дрогобицький РВ ПМУ ГУ МВС України у
Львівській області в особі сектору
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб, про надання дозволу на
тимчасовий виїзд неповнолітнього
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця та
мешканця АДРЕСА_2, за межі державного
кордону України у супроводі матері
ОСОБА_1, мешканки АДРЕСА_2, без згоди на
такий виїзд батька - ОСОБА_2, мешканця
АДРЕСА_1;

про надання дозволу на
виготовлення проїзного документа
неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5,
уродженця та мешканця АДРЕСА_2, для
виїзду за кордон без згоди батька
ОСОБА_2, мешканця АДРЕСА_1;

про допуск до негайного виконання
рішення суду в частині оформлення
документів на тимчасовий виїзд за межі
України в і д м о в и т и.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не було скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається апеляційному суду
Львівської області через
Бориславський міський суд Львівської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення.

СУДДЯ: