У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Висоцької В.С., Умнової О.В.,Колодійчука
В.М., Фаловської І.М., розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
військового прокурора Харківського
гарнізону (Харківської прокуратури з
нагляду за додержанням законодавства у
військовій сфері) в інтересах Держави в
особі Міністерства Оборони
України до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
третя особа -
квартирно-експлуатаційний відділ м.
Харкова, про виселення, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 27 березня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 03 липня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

Військовий прокурор Харківського
гарнізону (Харківської прокуратури з
нагляду за додержанням законодавства у
військовій сфері) в інтересах
Держави в особі Міністерства Оборони
України звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя
особа - квартирно-експлуатаційний
відділ м. Харкова, про виселення
відповідачів у справі з кімнат АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що при
проведенні перевірки дотримання
посадовими особами
квартирно-експлуатаційного відділу
м. Харкова вимог житлового
законодавства було встановлено, що
ОСОБА_6 разом з сім'єю мешкає в квартирі
АДРЕСА_1, однак, 08 квітня 2002 року ОСОБА_6
на весь склад сім'ї Харківською
КЕЧ району Київського військового
округу був виданий ордер № 153 на
зайняття квартири АДРЕСА_2.

Відповідачам було надано письмове
зобов'язання про звільнення раніше
займаного житлового приміщення, на
даний час вони зняті з реєстраційного
обліку за вказаною адресою однак
продовжують займати спірні кімнати
у гуртожитку чим перешкоджають
квартирно-експлуатаційному відділу
м. Харкова розпорядитися спірним
житлом.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 27 березня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 03 липня 2013 року, позов задоволено.

Виселено ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з
житлового приміщення, а саме кімнат
АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
і ухвалити у справі нове рішення про
відмову в позові, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що рішенням житлової
комісії Харківського військового
університету № 3 від 30 березня 2001 року
ОСОБА_6 з сім'єю у складі 4 осіб була
надана житлова площа 29,9 кв. м. у
гуртожитку в будинку АДРЕСА_1, на
підставі чого видано тимчасовий ордер
на зайняття кімнат АДРЕСА_1 вказаного
будинку з терміном реєстрації до 01
березня 2007 року (а. с. 66, 69).

Гуртожиток передано на баланс
квартирно-експлуатаційного відділу
м. Харкова 29 грудня 2006 року (а .с. 6).

08 квітня 2002 року ОСОБА_6 з сім'єю надано
ордер на зайняття двохкімнатної
квартири АДРЕСА_2, житловою площею 30,82
кв. м. зі здачею житла за попередньою
адресою (а. с. 5).

Ухвалюючи у справі судове рішення про
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився і апеляційний суд, виходив з
того, що ордер на вселення до спірної
житлової площі надавався на час
перебування ОСОБА_6 в трудових
відносинах з Міністерством оборони
України. В порядку поліпшення житлових
умов їй була надана інша житлова площа,
в зв'язку з чим попередня житлова площа
має бути звільнена у відповідності до
вимог Інструкції щодо організації
надання житлової площі у гуртожитках
Збройних Сил України, затвердженої
Наказом Міністра оборони України № 113
від 24 березня 2008 року, зареєстрованому
в Міністерстві юстиції України 15
квітня 2008 року за № 305/14996.

Крім того, згідно з положеннями п. 5.10
Наказу Міністерства Оборони України №
373 від 30 листопада 2011 року,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 10 січня 2012 року за №
24/20337 «Про затвердження Інструкції про
організацію забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил
України та членів їх сімей жилими
приміщеннями», у разі, якщо особа,
звільнена з військової служби, не
перебуває на обліку осіб, які
потребують поліпшення житлових умов в
Збройних Силах України, вона підлягає
виселенню з гуртожитку з усіма членами
сім'ї, які з нею проживають.

Відповідачі не перебувають ні в
трудових нi в службових відносинах з
Мiнiстерством Оборони України, житлове
приміщення надавалося їм в тимчасове
користування на час служби в Збройних
Силах України. У відповідачів наявне
право на зайняття іншого житлового
приміщення, а саме двох кімнат в
квартирі АДРЕСА_2, яке їм було виділено
в 2002 році, тому позовні вимоги
обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Доводи касаційної скарги та наявні в
матеріалах справи документи не
спростовують висновків судів обох
інстанцій і не дають підстав вважати,
що судами першої та апеляційної
інстанцій ухвалено у справі судові
рішення з порушенням вимог закону, тому
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 27 березня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 03 липня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:В.С.
Висоцька В.М. Колодійчук О.В. Умнова
І.М. Фаловська