"18" червня 2014 р.

Справа № 642/4006/14ц
Провадження №2/642/1041/14
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2014 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді - Шрамко Л.Л.
з участю секретаря - Бондаренко О.О.,
представника відповідача - ОСОБА_1,
розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_3 про визнання рішення незаконним, стягнення одноразової грошової допомоги,
встановив:
Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання незаконним рішення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_3 №2/922 від 19.03.2014 року про відмову у виплаті їй одноразової грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, зобовязання відповідача виплатити їй зазначену грошову допомогу у розмірі 21 750 грн.
В судовому засіданні позивачка змінила позовні вимоги, в остаточній редакції позовних вимог просить визнати незаконним рішення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_3 №2/922 від 19.03.2014 року про відмову у виплаті їй одноразової грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів та стягнути з відповідача зазначену грошову допомогу у розмірі 21 750 грн.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що працювала з 9 жовтня 2001 року по 20 березня 2014 року судовим експертом на посаді наукового співробітника та старшого наукового співробітника. За цей час їй були присвоєні відповідно 4,3 та 2 кваліфікаційні класи судового експерта, та відповідні їм 11,9,8 і 7 ранг державного службовця, та нею була прийнята присяга державного службовця. Наказом від 03.03.2014 року вона була звільнена 20 березня 2014 року за п.1 ст. 36 КЗпП України у звязку з виходом нс пенсію державного службовця з посади старшого наукового співробітника з посадовим окладом 2 175 грн. Позивачка посилається на ст. 18 Закону України «Про судову експертизу», відповідно до якої на працівників державних спеціалізованих установ судових експертиз поширюються особливості матеріального та соціально-побутового забезпечення, передбачені Законом України «Про державну службу», а відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» державним службовцям у разі виходу на пенсію при наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів. У задоволенні її заяви про виплату вказаної допомоги рішенням директора Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз №2/922 від 19.03.2014 року їй було відмовлено.
В судовому засіданні позивачка позов підтримала, пославшись на вищенаведені обставини. Також зазначила, що звільнена на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, однак фактичною причиною звільнення був її вихід на пенсію, про що свідчить довідка про перебування її на пенсії державного службовця, а також факт подачі нею заяви від 12.02. 2014 року про звільнення за ст. 38 КЗпП України у звязку з виходом на пенсію, яка була узгоджена та підписана, однак за її заявою від 03.03.2014 року наказ про її звільнення за ст. 38 КЗпП України був скасований. Також зазначила, що посади судових експертів ніколи не належали до посад державних службовців, однак з моменту набуття чинності Закону №4038-ХІІ від 25.02.1994 року вони були і є прирівняні до державних службовців в частині вирішення питань соціально-побутового забезпечення згідно з ч.2 ст. 18 Закону України «Про судову експертизу». Також посилається на те, що у разі невідповідності закону України правового акта, зокрема Постанови Кабінету Міністрів України №314, застосовується акт законодавства, який має вищу юридичну силу - ст. 18 Закону України «Про судову експертизу». Також послалася і на положення проекту Закону України «Про судово-експертну діяльність в Україні», вступ в дію якого відкладено до 01.01.2015 року, в якому чітко закріплено право судових експертів державних спеціалізованих експертних установ на отримання вказаної грошової допомоги у разі виходу на пенсію в розмірі десяти місячних посадових окладів за наявності стажу роботи у вказаних установах не менше десяти років, про що робиться запис у трудовій книжці.
Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову заперечувала, надала письмові заперечення відповідача. В письмових запереченнях відповідач зазначив, що згідно з Законом України «Про державну службу» позивачка не є державним службовцем. На виконання норми ч.2 ст.18 Закону України «Про судову експертизу», згідно з якою на працівників державних спеціалізованих установ судових експертиз поширюються особливості матеріального та соціально-побутового забезпечення, передбачені ч.13 ст. 37 Закону України «Про державну службу», розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.08.1995 року №558 «Про віднесення деяких посад працівників державних спеціалізованих установ до категорій посад державних службовців» посади судових експертів державних спеціалізованих установ було віднесено до відповідних категорій посад державних службовців. Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2011 року № 314 «Про умови оплати праці працівників державних спеціалізованих установ судових експертиз» було затверджено умови оплати праці вказаних працівників та визнано таким, що втратило чинність, розпорядження №558, тому посади судових експертів державних спеціалізованих установ від дня набуття чинності зазначеної Постанови не належать до посад державних службовців, а тому на них не поширюється дія Закону «Про державну службу». Крім того, в Рішенні Конституційного Суду України № 11-рп/2013 від 26 листопада 2013 року щодо офіційного тлумачення положення частини 13 статті 37 Закону України «Про державну службу» в системному звязку з положеннями пункту 2 частини 1, 2 ст. 40 КЗпП України, ст. 21 Закону України «Про основні зсади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» зазначено, що грошова допомога виплачується державному службовцю за умов виходу на пенсію з посади державного службовця та наявності стажу роботи не менше 10 років, а на момент звільнення позивачки посада, яку вона займала, не відносилась до категорії посад державних службовців, та вона не була державним службовцем. Керівництво зверталось за розясненням до Міністерства соціальної політики України з приводу виплати грошової допомоги, та надано розяснення про те, що співробітники науково-дослідних установ судових експертиз не є державними службовцями, тому підстав для виплати їм 10 місячних посадових окладів у разі виходу на пенсію немає. Крім того, вказана грошова допомога виплачується державному службовцю за наявності двох умов: фактичного звільнення судового експерта у звязку з виходом на пенсію з посади державного службовця та наявності стажу державної служби не менше 10 років. Позивачка звільнена за згодою сторін, а не у звязку з виходом на пенсію, на момент її звільнення посада, яку вона займала, не відносилась до категорії посад державних службовців, а позивачка державним службовцем не була.
Суд, опитавши позивачку, представника відповідача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають на підставі наступного.
Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_4, вона згідно з наказом №133-о/с від 09.10.2001 року прийнята на посаду наукового співробітника лабораторії трасологічних та фоноскопічних досліджень Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. Проф. М.СМ. ОСОБА_3, 15.05.2006 року переведена на посаду старшого наукового співробітника лабораторії.
За час роботи їй присвоєні кваліфікаційні класи судового експерта та ранги державного службовця - 7.05.2002 року - 4 клас, 11 ранг; 14.08.2006 року - 3 клас, 9 ранг; 16.02.2009 року 8 ранг; 03.09.2010 року - 2 клас, 7 ранг.
Наказом директора інституту № 60-о/с від 3 березня 2014 року ОСОБА_4 звільнена з роботи за п.1 ст. 36 КЗпП України (угода сторін). На час звільнення її посадовий оклад становив 2 175 грн.
Згідно довідки Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Харкова від №61 від 10.04.2014 року позивачка перебуває на обліку як пенсіонер за віком - держслужбовець згідно з Законом України «Про державну службу», пенсія призначена з 24.10.2011 року довічно.
Керівництво ХНДІСЕ листом № 2/1203 від 18.05.2011 року зверталось з листом до Міністерства соціальної політики за розясненням з приводу виплати грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів працівникам інституту у разі виходу на пенсію в умовах вступу в силу Постанови Кабінету Міністрів України від 30.03.2011 року №314 «Про умови оплати праці працівників державних спеціалізованих установ судових експертиз».
В листі Міністерства соціальної політики № 524/13/84-11 від 30.06.2011 року за підписом директора Департаменту заробітної плати та умов праці на адресу інституту вказано, що співробітники науково-дослідних установ судових експертиз не є державними службовцями, тому підстав для виплати їм десяти місячних посадових окладів у разі виходу на пенсію немає.
17 березня 2014 року позивачка звернулась до директора інституту з проханням виплатити їй у звязку з виходом на пенсію згідно з діючим законодавством вихідну допомогу у розмірі 10 посадових окладів.
19 березня 2014 року за вих. № 2/922 позивачці надано відповідь про відмову у виплаті грошової допомоги, з посиланням на те, що від дня набуття чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 30.03.2011 року № 314 втратило чинність розпорядження №558 від 31 серпня 1995 року, та посади судових експертів державних спеціалізованих установ не належать до посад державних службовців, а тому на них не поширюється дія Закону України «Про державну службу».
Відповідно до ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
В частині 2 статті 18 Закону України від 25.02.1994 року «Про судову експертизу» вказано, що на працівників державних спеціалізованих установ судової експертизи поширюються особливості матеріального та соціально-побутового забезпечення, передбачені ч.13 ст. 37 Закону України «Про державну службу», тобто тільки в цій частині експерти державних експертних установ прирівняні до державних службовців, але такими не являлись.
В статті 1 Закону України «Про державну службу» зазначено, що державна служба в Україні це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату на рахунок державних коштів.
Стаття 2 цього Закону передбачає, що посадовими особами відповідно до нього вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.
ХНДІСЕ є державною установою, підпорядкованою Міністерству юстиції України, не належить до органів державної влади або виконавчих органів влади. Експерти згідно зі своїми обовязками не виконують організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій, та н мала таких повноважень позивачка.
Положеннями ст. 17 цього ж Закону передбачено, що громадяни України, які зараховуються на державну службу, приймають ОСОБА_5, державний службовець підписує текст ОСОБА_5, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття ОСОБА_5 робиться запис у трудовій книжці.
ОСОБА_5 державного службовця є обовязковою умовою при визнання особи такою, що проходить державну службу.
ОСОБА_5 присяги експертом носить процесуальний характер. Присяга проголошується експертом під час судового засідання.
В трудовій книжці позивачки відсутній запис про прийняття ОСОБА_5 державного службовця та про присвоєння їй категорії державного службовця, але зазначено, що вона отримувала відповідний ранг державного службовця.
Аналізуючи зміст вищенаведених правових норм, суд приходить до висновку, що згідно з Законом України «Про державну службу» позивачка не є державним службовцем.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.08.1995 року № 558 «Про віднесення деяких посад працівників державних спеціалізованих установ до категорії посад державних службовців» на виконання постанови Верховної Ради України від 25 лютого 1994 р. "Про порядок введення в дію Закону України "Про судову експертизу" та відповідно до статті 25 Закону України "Про державну службу" віднесено посади, що займають судові експерти державних спеціалізованих установ, вищого, I та II кваліфікаційного класу - до третьої категорії посад державних службовців, Ш кваліфікаційного класу - до четвертої категорії, IV кваліфікаційного класу - до п'ятої категорії, V кваліфікаційного класу - до шостої категорії посад державних службовців.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2011 року №314 «Про умови і оплати працівників державних спеціалізованих установ судових експертиз» було затверджено умови оплати праці працівників державних спеціалізованих експертних установ та визнано таким, що втратило чинність, вищенаведене розпорядження №558.
Таким чином, посади судових експертів державних спеціалізованих установ від дня набуття чинності зазначеної Постанови не належать до посад державних службовців, а тому на судових експертів не поширюється дія Закону України «Про державну службу».
Як зазначено у пункті 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 26 листопада 2013 року у справі № 11-рп/2013 за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положення частини тринадцятої статті 37 Закону України „Про державну службу в системному звязку з положеннями пункту 2 частини першої, частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України, статті 21 Закону України „Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів виплачується державному службовцю за умов виходу на пенсію з посади державного службовця та наявності страхового стажу, у тому числі стажу державної служби не менше 10 років. Жодних додаткових умов для виплати грошової допомоги державному службовцю у разі виходу його на пенсію в частині тринадцятій статті 37 Закону № 3723 не встановлено.
Конституційний Суд України зазначає, що грошова допомога, передбачена вказаним законодавчим положенням, має разовий характер. Право на її одержання повязане з певним стажем роботи особи на посаді державного службовця та припиненням цієї роботи у звязку з виходом на пенсію державного службовця.
Позивачка звільнена за угодою сторін, на момент її звільнення посада, яку вона займала, не відносилась до категорії посад державних службовців, а сама позивачка не була державним службовцем.
Відповідно до ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.
Враховуючи наведене, суд не приймає до уваги посилання позивачки на проект Закону.
За таких обставин суд вважає правомірним рішення відповідача про відмову позивачці у виплаті вказаної грошової допомоги, а тому і відсутні підстави для стягнення вказаної грошової допомоги з відповідача, що є підставою для відмови в позові.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 3,4,8, 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ч.2 ст.18 Закону України від 25.02.1994 року «Про судову експертизу», ст.ст.1, 2, 17, ч.13 ст. 37 Закону України «Про державну службу», Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2011 року №314 «Про умови і оплати працівників державних спеціалізованих установ судових експертиз», суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_3 про визнання рішення № 2/922 від 19.03.2014 року про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги незаконним, стягнення одноразової грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів в сумі 21 750 грн. - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення, через Ленінський районний суд м.Харкова.
Суддя Л.Л. Шрамко