Справа № 1328/3704/12
Головуючий у 1 інстанції: Свірідова
Провадження № 22-ц/783/42/14
Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р.
Категорія справи:41
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і
Мельничук О.Я.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та
апеляційною скаргою Управління
комунальної власності Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради на рішення
Шевченківського районного суду міста
Львова від 30 листопада 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням частково
задоволено позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 до Управління комунальної
власності Департаменту економічної
політики Львівської міської ради,
Відділу приватизації державного
житлового фонду Шевченківського
району м. Львова і ОСОБА_3 про визнання
недійсною приватизації жилого
приміщення, наказу Управління
комунальної власності Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради та свідоцтва про право
власності на жиле приміщення: 1) визнано
недійсною приватизацію
чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 (в
подальшому - „спірна квартира"); 2)
визнано недійсним наказ Управління
комунальної власності Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради № 1590-Ж-Ш від 21 листопада 2007
року в частині передачі у спільну
сумісну власність спірної квартири
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і і ОСОБА_3; 3)
визнано недійсним свідоцтво про право
власності на спірну квартиру від 21
листопада 2007 року серія САВ № 597715,
видане відділом приватизації
державного житлового фонду
Шевченківського району м. Львова.

Дане рішення оскаржила відповідачка
ОСОБА_3 та Управління комунальної
власності Департаменту економічної
політики Львівської міської ради.

Апелянти просять рішення суду
скасувати і ухвалити нове, яким в
задоволенні позову відмовити,
покликаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та на
порушення норм матеріального і
процесуального права.

ОСОБА_3 звертає увагу на те, що правовою
підставою для звернення до суду стали
загальні статті Конституції України та
Цивільного кодексу України - за
відсутності посилання у позові на
спеціальні норми права, що
регламентують підстави визнання угод
чи рішень органів місцевого
самоврядування недійсними.

Стверджує, що приватизацію спірної
квартири у 2007 році було проведено за
спільної згоди сторін спору і
безпосередньо цією приватизацією
займалися позивачі.

Вважає, що нотаріально посвідчена
заява про реприватизацію квартири від
09.11.2009 року спростовує твердження
позивачів про те, що вони взнали про
проведену приватизацію лише у 2010 році.

Управління комунальної власності
Департаменту економічної політики
Львівської міської ради звертає увагу
на те, що заява про приватизацію
спірної квартири була підписаною всіма
повнолітніми членами сім'ї, підписи
яких були засвідченими керівником ЛКП
„Тополя 406".

Вважають, що суд не дав належної оцінки
нотаріально посвідченій заяві
позивачів про реприватизацію спірної
квартири, яка датована 09.11.2009 року, хоча
у позовній заяві стверджується, що
позивачі взнали про приватизацію цієї
квартири лише у 2010 році, а також тому, що
позивачами було пропущено строк
позовної давності.

Апелянти і їхні представники дали в
судовому засіданні пояснення на
підтримання доводів поданих ними
апеляційних скарг, а позивачі - свої
заперечення цих доводів.

На клопотання представника позивачів
по справі було призначено судову
почеркознавчу експертизу.

Після повернення матеріалів справи з
висновком згаданої експертизи до суду
сторони спору, будучи належним чином
повідомленими про час і місце
продовження апеляційного розгляду
справи (а.с. 185-189), в судове засідання не
з'явилися.

Представник позивачів подала до суду
заяву про відкладення продовження
розгляду справи, мотивуючи її тим, що
„(позивачам) не видано для
ознайомлення копію висновку
проведеної судової почеркознавчої
експертизи" (а.с. 191).

Оглядом матеріалів справи встановлено,
що вони разом з долученим до них
висновком експертизи повернулися до
Апеляційного суду Львівської області
27.01.2014 року, про що позивачам стало
відомо щонайпізніше 12.02.2014 року (а.с. 190),
однак вони не зверталися до суду з
заявою про видачу їм матеріалів справи
для ознайомлення.

За вище наведених обставин колегія
суддів вважає за можливе продовження і
завершення розгляду справи (у
відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) у
відсутності учасників даного
цивільного процесу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційних скарг та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційні скарги
підлягають до задоволення з наступних
підстав.

Часткове задоволення позовних вимог та
визнання недійсними приватизації
спірної квартири, наказу про її
приватизацію і свідоцтва про право
власності на неї суд мотивував
відсутністю волевиявлення зі сторони
позивачів на приватизацію спірної
квартири, а відтак порушенням під час
її приватизації ч.3 ст. 203 ЦК України, що
є підставою для застосування до
спірних правовідносин ст.ст. 215 ч.ч. 1 і 3,
216 ЦК України.

Однак наведені висновки не
відповідають матеріалам і фактичним
обставинам справи та зроблені з
порушенням норм матеріального права,
виходячи з наступного.

Законом України „Про приватизацію
державного житлового фонду"
встановлено, що приватизація
державного житлового фонду - це
відчуження (зокрема) квартир
державного житлового фонду на користь
громадян України (ч.1 ст. 1)
уповноваженими на це органами (зокрема)
місцевого самоврядування, у повному
господарському віданні або
оперативному управлінні яких
знаходиться державний житловий фонд
(ч.1 ст. 8) за письмовою згодою всіх
повнолітніх членів сім'ї, які постійно
мешкають у цій квартирі (ч.2 ст. 8) на
підставі рішень відповідних органів
приватизації (ч.3 ст. 8).

Виходячи з вище наведеного, ні наказ
Управління комунальної власності
Департаменту економічної політики
Львівської міської ради № 1590-Ж-Ш від 21
листопада 2007 року (яким спірну квартиру
було передано у спільну сумісну
власність позивачам і відповідачці
ОСОБА_3), ні свідоцтво про право
власності на спірну квартиру не є
правочинами, а відтак вони не можуть
бути визнаними недійсними на підставі
норм закону, які регламентують
вчинення правочинів та правові
наслідки недодержання сторонами
правочину вимог закону при їх вчиненні.

Крім цього, вільне волевиявлення всіх
позивачів по справі на приватизацію
спірної квартири було виражено у їхній
заяві від 01 липня 2007 року (а.с. 39, 143), а
відтак твердження позивачів про
передачу їм спірної квартири „у
власність поза (їхньою) волею" (а.с. 19) є
надуманим і до уваги прийматися не
може.

При цьому, достовірно знаючи про свою
заяву про приватизацію спірної
квартири від 01 листопада 2007 року, що
також стверджується і нотаріально
посвідченою заявою позивачів про
реприватизацію згаданої квартири від 09
листопада 2009 року (а.с. 4), позивачі з
даним позовом звернулися до суду лише 24
квітня 2012 року (через 4 роки і 5 місяців
після її приватизації).

За вище наведених обставин у суду
першої інстанції були відсутні правові
підстави для задоволення позовних
вимог.

В суді апеляційної інстанції
представником позивачів було подано до
суду клопотання про призначення по
справі судової почеркознавчої
експертизи, мотивуючи його тим, що
позивачка ОСОБА_4 не підписувала заяви
про передачу в приватну власність
спірної квартири (а.с. 126), однак згідно
висновку № 4256 судово-почеркознавчої
експертизи від 16.01.2014 року відпис від
імені ОСОБА_4 на заяві, адресованій
органу приватизації, про передачу у
приватну власність квартири АДРЕСА_1
біля прізвища „ОСОБА_4" виконаний самою
ОСОБА_4 (а.с. 182-183).

За вище наведених обставин оскаржуване
рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового - про відмову
позивачам у задоволенні позовних вимог
у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч. 1 п.п. 3 і
4, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та апеляційну
скаргу Управління комунальної
власності Департаменту економічної
політики Львівської міської ради
задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Львова від 30 листопада 2012
року скасувати і ухвалити нове, яким
відмовити ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у
задоволенні позовних вимог.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскарженим
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання рішенням
законної сили.

Суддя:

Судді: