№2/760/4026/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року Солом'янський
районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Зінченко
С.В.,

при секретарі
Резніченко Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Солом'янського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в місті
Києві, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_18, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_17, ОСОБА_12, третя особа:
Орган опіки та піклування
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації, про усунення
перешкод у здійсненні власності,
виселення та зняття з реєстрації, -

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись
до суду з позовом, в якому просили
усунути перешкоди, що вчиняються ним з
боку відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_18,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_19,
ОСОБА_12, шляхом виселення останніх з
будинку АДРЕСА_1 та зняття з реєстрації
за вказаною адресою.

Вимоги за позовом обґрунтовували тим,
що 21 травня 2002 року між ОСОБА_14 та
ОСОБА_15, ОСОБА_4 був укладений договір
дарування житлового будинку АДРЕСА_1. У
період з 2002 року по 2010 рік в даному
будинку було зареєстровано 12 осіб.

Оскільки позивачі були визнані
спадкоємцями після смерті ОСОБА_14, то
04.04.2012 року вони отримали свідоцтво про
право на спадщину за заповітом та
законом, згідно з яким стали власниками
житлового будинку АДРЕСА_1. Крім того,
рішенням Апеляційного суду м. Києва від
29.09.2010 року, яке залишено без змін
ухвалою Верховного Суду України від
23.03.2011, вищевказаний договір дарування
бу визнаний недійсним.

Таким чином, у зв'язку з тим, що
відповідачі продовжують проживати у
спірному будинку без належних правових
підстав, чим порушують їх права
приватної власності, то позивачі
звернулись до суду із даним позовом.

В судовому засіданні представники
позивачів позовні вимоги підтримали в
частині виселення відповідачів,
зазначивши, що на сьогодні відповідачі
не є зареєстрованими в АДРЕСА_1, а тому
такі вимоги ними не підтримуються.

Представник відповідачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 в судовому засіданні 30.10.2014 року
проти позову заперечував, посилаючись
на неправомірні на його думку рішення
судів, якими договір дарування було
визнано недійсним, зазначив про
чисельні скарги, що ним подано до
різних інстанцій, у зв'язку з чим просив
в позові відмовити.

Решта відповідачів, крім ОСОБА_11,
ОСОБА_19, які не зявились до суду,
підтримали позицію представника.

Відповідач Солом’янський районний
відділ Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
та третя особа Орган опіки та
піклування Солом’янської районної в м.
Києві державної адміністрації в судове
засідання не з'явились, направили заяви
про розгляд справи у їх відсутність.

В судове засідання 11.11.2014 року
відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_18, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_19, ОСОБА_12 не
з'явились, про розгляд справи
повідомлені належним чином, від ОСОБА_4
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи у зв'язку з хворобою,
проте суд, з урахуванням думки
представників позивачів, того, що
сторони та їх представники надавали
пояснення по суті справи в судовому
засіданні 30.10.2014 року, а також того, що
відповідач бере участь у справі через
свого представника, вважає такі
причини для відкладення судового
розгляду неповажними та такими, що
призводять до необґрунтованого
розгляду справи, а тому вважає можливим
завершити розгляд справи у відсутність
відповідачів.

Заслухавши пояснення представників,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Так, судом встановлено, що 21 травня 2002
року між ОСОБА_14 та ОСОБА_4, ОСОБА_15 був
укладений договір дарування житлового
будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
29 вересня 2010 року визнано недійсним
даний договір дарування від 21 травня 2002
року, укладений між ОСОБА_14 та ОСОБА_4,
ОСОБА_15.

Ухвалою Верховного Суду України від 23
березня 2011 року рішення Апеляційного
суду м. Києва від 29 вересня 2010 року
залишено без змін.

04 квітня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
отримали свідоцтво про право на
спадщину за заповітом та законом,
згідно з якими були визнані
спадкоємцями житлового будинку
АДРЕСА_1 по 1/2 частці кожний.

Право власності на вказаний житловий
будинок зареєстровано за ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 по 1/2 частці кожному в
Київському міському бюро технічної
інвентаризації та реєстрації прав
власності на об'єкти нерухомого майна 17
квітня 2012 року.

У спірному житловому будинку у період з
2002 року по 2010 рік зареєстровані ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_8,
ОСОБА_18, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_19, ОСОБА_12.

Проте згідно довідки ф№3 від 02.07.2014
року, яка подана стороною позивачів, у
спірному будинку не зареєстровано
жодного з учасників справи, а тому
позивачі не підтримали вимоги про
зняття з реєстраційного обліку
відповідачів.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи те, що позивачі в судовому
засіданні не підтримали вимоги щодо
зняття відповідачів з реєстраційного
обліку по будинку АДРЕСА_1, то суд
вважає правильним відмовити в такій
вимозі.

Звертаючись до суду з вказаним позовом
позивачі просили усунути перешкоди у
користуванні власністю та виселити
відповідачів із спірного будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним, ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Згідно із положеннями ст. 391 ЦК України
власник має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Чинним законодавством України не
передбачено перехід прав та обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом членів сім`ї
колишнього власника у випадку зміни
власника.

Як вбачається з матеріалів справи та
пояснень представників сторін,
твердження відповідачів про те, що
ОСОБА_15 та члени його сім`ї поселились
та проживали в спірному будинку, як
члени сім`ї ОСОБА_14, є помилковим,
оскільки вони поселились після
укладення договору дарування, який
рішенням Апеляційного суду м. Києва від
29 вересня 2010 року був визнаний
недійсним.

На даний час співвласниками спірного
будинку є ОСОБА_16 та ОСОБА_2, отже
відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_18, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_19, ОСОБА_12
втратили право користування спірним
будинком.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд приходить
до остаточного висновку про
обґрунтованість і доведеність
позовних вимог в частині виселення
відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_18, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_19, ОСОБА_12 з
будинку АДРЕСА_1

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 317, 319, 355, 356, 358 ЦК України, ст. 3, 10, 11,
60, 88, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Солом'янського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в місті
Києві, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_18, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_17, ОСОБА_12, третя особа:
Орган опіки та піклування
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації, про усунення
перешкод у здійсненні власності,
виселення та зняття з реєстрації -
задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_18, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_17, ОСОБА_12 із житлового
будинку АДРЕСА_1 без надання іншого
житла.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_8,
ОСОБА_18, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_17, ОСОБА_12 на користь ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 107 грн. 30 коп. судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Апеляційна скарга
на рішення суду подається суду
апеляційної інстанції через
Солом'янський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
С.В. Зінченко