Справа № 1510/7664/12
Провадження № 2/500/144/14
УХВАЛА

13 лютого 2014 року Ізмаїльський
міськрайонний суд Одеської області в
складі:

головуючого судді - Пащенко Т.П.

при секретарі - Топтигіної О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ізмаїлі заяву ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про забезпечення позову по
справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної
шкоди , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з
позовом до ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної шкоди.

13.02.2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 у поданій до
суду належним чином оформленій заяві
просять в порядку забезпечення позову
накласти арешт на 5/18 частин квартири
АДРЕСА_1 та на 1/8 частин нежитлових
приміщень за адресою: АДРЕСА_3. Крім
того, заявники просять суд заборонити
ОСОБА_3 виїзд за межі України та
накласти арешт на грошові кошти, які
належать ОСОБА_3, мотивуючи тим, що
відповідач оформив договір міни 7/15
частини домоволодіння по АДРЕСА_2 на
інше нерухоме майно, яке знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 151 ЦПК України
забезпечення позову за заявою осіб, які
беруть участь у справі, допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Разом з тим згідно ч.2 ст. 151 ЦПК України,
у заяві про забезпечення позову
повинно бути зазначено: причини, у
зв'язку з якими потрібно забезпечити
позов, вид забезпечення позову, який
належить застосувати з обґрунтуванням
його необхідності, інші відомості,
необхідні для забезпечення позову.

Крім того, в п.5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня 2006
року №9 «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» судам роз'яснено,
що розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову,
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. Вирішуючи питання
про забезпечення позову, суд має брати
до уваги інтереси не тільки позивача, а
й інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Судом встановлено, що ухвалою
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 25.11.2013 року
накладено арешт на 7/15 частин
домобудови за адресою АДРЕСА_2, які
належать на праві власності ОСОБА_3

Як вбачається з договору міни,
укладеного 28.02.2013 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, ОСОБА_5, останні обміняли
належні їм на праві приватної-спільної
часткової власності 10/18 частин
житлового будинку з надвірними
спорудами, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1 на належні ОСОБА_3 на
праві приватної-спільної часткової
сумісної власності 7/15 частин житлового
будинку з надвірними спорудами - по 7/30
частин кожному, який розташований за
адресою: АДРЕСА_2.

Враховуючи зазначене, суд приходить до
висновку, що прохання позивачів щодо
арешту частини нерухомого майна, яка
належать на праві власності ОСОБА_3,
основане на законі і неприйняття судом
мір по забезпеченню позову може
суттєво утруднити або зробити
неможливим виконання рішення суду,
тому суд находить заяву обґрунтованою
та підлягаючою задоволенню в частині
накладення арешту на 10/18 частин будинку
АДРЕСА_1 та на 1/8 частину нежитлового
приміщення за адресою: АДРЕСА_3

Щодо вимог позивачів відносно заборони
виїзду відповідача за межі України, суд
дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 33 Конституції України
кожному хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Таким чином, суд вважає, що заборона
виїзду відповідачу ОСОБА_3 за межі
України порушує його конституційне
право на свободу пересування.

В зв'язку з зазначеним, суд приходить до
висновку, що заява в частині заборони
виїзду за кордон відповідача є
необґрунтованою та не підлягає
задоволенню.

Щодо прохання заявників в частині
накладання арешту на грошові кошти, які
належать ОСОБА_3, суд вважає, що вона є
безпідставним і вважає, що заява в цій
частині не підлягає задоволенню,
оскільки в заяві про забезпечення
позову не зазначено на які саме грошові
кошти заявники просять накласти арешт,
а також до заяви не надано докази
належності грошових коштів
відповідачу.

Керуючись статтями 151, 152, 153 ЦПК України,
суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення
позову - задовольнити частково.

Накласти арешт на 10/18 частин будинку
АДРЕСА_1, які належать на праві
власності ОСОБА_3, реєстраційний номер
облікової картки платника податків:
НОМЕР_1, паспорт громадянина України,
серія та номер НОМЕР_2, виданий 21.05.1997
року Ізмаїльським МВ УМВС України в
Одеській області.

Накласти арешт на 1/8 частину нежитлових
приміщень, адреса нерухомого майна:
АДРЕСА_3, які належать на праві
власності ОСОБА_3, реєстраційний номер
облікової картки платника податків:
НОМЕР_1, паспорт громадянина України,
серія та номер НОМЕР_2, виданий 21.05.1997
року Ізмаїльським МВ УМВС України в
Одеській області.

В задоволенні іншої частини заяви -
відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Строк пред'явлення ухвали до виконання
один рік.

Виконання даної ухвали покласти на
відділ державної виконавчої служби
Ізмаїльського міськрайонного
управління юстиції Одеської області.

Ухвала може бути скасована за заявою
відповідача поданою протягом 5-ти днів
з дня отримання копії ухвали.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 5-ти денний
строк з дня винесення ухвали
апеляційної скарги, що не зупиняє її
виконання, а також не перешкоджає
подальшому розгляду справи.

Суддя
Т.П.Пащенко