АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Міцнея В.Ф.

секретаря: Лисак О.А.

за участю: представника АКБ
«Укрсоцбанк» - Гамаля А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2, в інтересах якого на підставі
довіреності діє ОСОБА_3, до
акціонерно-комерційного банку
соціального розвитку «Укрсоцбанк»,
приватного нотаріуса Чернівецького
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про визнання нікчемним правочину, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Першотравневого районного суду м.
Чернівці від 16 грудня 2013 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до відповідачів про визнання
незаконними дій приватного нотаріуса
Чернівецького міського нотаріального
округу ОСОБА_4 та визнання нікчемним
іпотечного договору.

Посилався на те, що 21 травня 2008 року між
ним та ОСОБА_5 було укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.
Вказаний договір був посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_4.

В цей же день, 21 травня 2008 року між ним
та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено
договір кредиту, за умовами якого АКІБ
«Укрсоцбанк» зобов'язувався надати
йому (позивачу) кредит в сумі 55 000
доларів США, зі сплатою 13,5% річних для
придбання квартири АДРЕСА_1.

Крім того, 21 травня 2013 року було
укладено договір іпотеки, згідно умов
якого він передав в іпотеку Банку у
якості забезпечення виконання
зобов'язань

________________________________________________________________________
_______________________________________________________

№22-230/14 Головуючий у 1 інстанції:
Вольської-Тонієвич О.В.

Категорія: 19/27
Доповідач: Литвинюк
І.М.

за договором кредиту квартиру АДРЕСА_1.

Вказував на те, що договір іпотеки є
нікчемним, оскільки у момент його
реєстрації право власності на
нерухоме майно за ним не було
зареєстроване у встановленому законом
порядку в обласному бюро технічної
інвентаризації. Крім того, договір
іпотеки було укладено без згоди його
дружини.

Рішенням Першотравневого
районного суду м. Чернівці від 16 грудня
2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

Апелянт вважає, що рішення суду першої
інстанції не відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
оскільки на момент посвідчення
договору іпотеки квартира АДРЕСА_1 не
належала позивачу, а тому нотаріус не
мав права засвідчувати договір
іпотеки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді, пояснення представника
відповідача, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що за
змістом ст. 55 Закону України «Про
нотаріат» нотаріус мав повне право
одночасно засвідчувати договори
купівлі-продажу, кредиту та іпотеки.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується колегія суддів
апеляційного суду.

Судом першої інстанції та матеріалами
справи встановлено, що 21 травня 2008 року
було укладено договір купівлі-продажу,
за яким ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_5
квартиру АДРЕСА_1. Вказаний договір був
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_4.

Також встановлено, що в цей же день, 21
травня 2008 року між ОСОБА_2 та
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
було укладено договір кредиту, за
умовами якого АКІБ «Укрсоцбанк»
зобов'язувався надати позивачу кредит
в сумі 55 000 доларів США, зі сплатою 13,5%
річних для придбання квартири АДРЕСА_1.

Крім того, 21 травня 2013 року було
укладено договір іпотеки, згідно умов
якого позивач передав в іпотеку Банку у
якості забезпечення виконання
зобов'язань за договором кредиту
квартиру АДРЕСА_1.

Всі три договори були засвідчені
приватним нотаріусом ОСОБА_4 в день їх
укладення, тобто 21 травня 2008 року.

Також, на підставі ст. 73 Закону
України «Про нотаріат» та у зв»язку з
посвідченням договору іпотеки,
накладено заборону відчуження
зазначеної в договорі квартири.

Пред»являючи позов, позивач просив
визнати договір іпотеки нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За вимогами ст. 204 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом (нікчемний правочин) або якщо
він визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочини).

Згідно ст. 215 ЦК України нікчемним є
той правочин, недійсність якого прямо
передбачена законом, тобто коли є
правова норма, яка безпосередньо
визначає недійсність договору без
дотримання її вимог, а оспорюваним є
той правочин, недійсність якого прямо
не встановлена законом, але який у разі,
якщо одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, може бути судом визнаний
недійсним.

Аналогічне роз'яснення надане й
Пленумом Верховного Суду України в п.7
Постанови «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійними» від 06 листопада
2009 року № 9.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про те, що позивач ОСОБА_2,
відповідно до вимог ст.ст. 203, 215 ЦК
України, не надав суду жодних доказів
на підтвердження позовних вимог, а
законодавством визначено вичерпний
перелік випадків, коли правочин є
нікчемним, тому вказаний договір
іпотеки, відповідно до вимог чинного
законодавства, не може бути визнано
нікчемним.

Посилання апелянта на те, що нотаріус
не мав права одночасно засвідчити
договори купівлі-продажу, кредиту та
іпотеки, а також те, що регулювання
відносин при передачі в іпотеку
майнових прав як предмета іпотеки в
Законі України «Про іпотеку» відсутні,
а тому даний договір є нікчемним, є
безпідставними.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право
власності на майно за договором, який
підлягає нотаріальному посвідченню,
виникає з моменту передання майна.

Відносини іпотеки нерухомого майна
регулюються Законом України від 05
червня 2003 року «Про іпотеку», ст. 1 якого
встановлено, що іпотека - це вид
забезпечення виконання зобов»язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки.

Згідно зі ст. 3 Закону іпотека
виникає на підставі договору, закону
або рішення суду. Взаємні права і
обов'язки іпотекодавця та
іпотекодержателя виникають з моменту
державної реєстрації іпотеки
відповідно до закону. Іпотекою може
бути забезпечене виконання дійсного
зобов'язання або задоволення вимоги,
яка може виникнути в майбутньому на
підставі договору, що набрав чинності.
Іпотека має похідний характер від
основного зобов'язання і є дійсною до
припинення основного зобов'язання або
до закінчення строку дії іпотечного
договору.

Як вбачається з матеріалів справи, за
умовами кредитного договору (п. 1.3) в
день укладення кредитного договору з
позичальником ОСОБА_2 кредитором
укладено іпотечний договір, за умовами
якого позичальник передає кредитору в
іпотеку нерухоме майно, а саме:
двохкімнатну квартиру по вул.
Ковальчука, 16/61 в м. Чернівці.

Згідно п. 1.1.1 Іпотечного договору від 21
травня 2008 року на момент укладення
договору іпотеки право власності на
предмет іпотеки зареєстровано за
ОСОБА_5.

За правилами ст. 55 Закону України «Про
нотаріат» іпотечні договори, предметом
іпотеки за якими є нерухомість, яка
належить третім особам і стане
власністю іпотекодавця після
укладання такого договору,
посвідчуються до моменту оформлення
встановленого законодавством
документа про право власності
іпотекодавця на нерухомість.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
нотаріус мав повне право одночасно
посвідчити договори купівлі-продажу,
кредиту та іпотеки.

З огляду на викладене, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції, повно і всебічно
встановивши обставини справи і
визначивши правовідносини, зумовлені
встановленими фактами, правильно
застосував правові норми та ухвалив
законне й справедливе рішення, а доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 16 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
його проголошення, але може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: