Справа № 192/2229/14
Провадження № 2/192/550/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року Солонянський
районний суд Дніпропетровської
області в складі:

головуючої - судді Омелюх В.М.

при секретарі - Савчуковій В. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у смт. Солоне
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
при цьому на обґрунтування своїх
позовних вимог посилається на те, що
між банком та відповідачем ОСОБА_1 02
лютого 2006 року було укладено кредитний
договір б/н, відповідно до якого
останній отримав кредитну картку з
кредитним лімітом у розмірі 3 500
гривень 00 копійок у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
картковому рахунку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом, при цьому
підписанням даного договору
позичальник надав згоду щодо прийняття
будь-якого розміру кредитного ліміту,
встановленого банком, відповідно до
п.п.3,2 та 3.3 Умов та Правил надання
банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана ним заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою,
Тарифами банку, які викладені на
банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/
складає між ним і банком договір,
відповідно до умов якого він діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання та автоматично лонгується
на такий же термін, якщо жодна зі сторін
не проінформує іншу сторону про
припинення дії договору.

Позивач свої зобов'язання за договором
виконав в повному обсязі та надав
кредит у встановленому договором
розмірі, а відповідач в порушення умов
договору зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконував
та не надавав своєчасно грошові кошти
для погашення заборгованості за
кредитом, відсотками, а також іншими
витратами відповідно до умов договору,
в зв'язку з чим станом на 30 червня 2014
року утворилася заборгованість в
загальному розмірі 22 458 гривень 03
копійки, яка складається із
заборгованості за кредитом в розмірі 3
493 гривні 74 копійки, заборгованості по
процентам за користування кредитом в
розмірі 17 418 гривень 67 копійок та штрафу
у вигляді фіксованої частини в розмірі
500 гривень і у вигляді процентної
складової в розмірі 1 045 гривень 62
копійки, які в добровільному порядку
відповідач не сплачує, в зв'язку з чим
позивач змушений звернутися до суду з
позовом про стягнення заборгованості
за кредитним договором в примусовому
порядку.

Представник позивача, який належним
чином повідомлений про час та місце
розгляду справи, у судове засідання не
з'явився, надавши суду письмову заяву
(а.с.28), згідно якої позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та прохав їх
задовольнити, а в разі неявки
відповідача не заперечував проти
заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1, який про день та час
розгляду справи повідомлений належним
чином, в судове засідання не з'явився,
про причини своєї неявки суд не
повідомив. Відповідач надав суду заяву
про застосування строків позовної
давності (а.с.30-31), яку просив розглядати
за його відсутності, в зв'язку з чим суд
ухвалив розглядати справу за його
відсутності.

У зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК
України ухвалив здійснювати розгляд
справи у відсутність сторін, які
належним чином повідомлені про час та
місце розгляду справи, без фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Суд, дослідивши докази, що маються у
справі, приходить до висновку, що позов
не підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до положень ст.ст.10,11,60
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі, при цьому доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях, а кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог чи заперечень, крім
випадків встановлених цим законом.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов - відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення зміну, або припинення
цивільних прав та обов'язків. Зміст
договору відповідно до ст. 628 ЦК України
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.
Однією із різновидностей зобов'язання
є кредитний договір, укладений між
сторонами відповідно до вимог ст.1054 ЦК
України, який відповідно до ст. 629 ЦК
України є обов'язковим до виконання
сторонами.

Згідно ст.610, ст.611 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, в тому числі
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору, а також сплата неустойки.

Судом встановлено, що 02 лютого 2006 року
між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» (а.с.20), як позикодавцем та
відповідачем ОСОБА_1 як позичальником
був укладений договір про надання
банківських послуг №SAMDN6606, який
складається із заяви, підписаної
позичальником, Умов і Правил надання
банківських послуг, Тарифів банку,
Правил користування платіжною карткою,
з якими його було ознайомлено, про що
свідчить його підпис в заяві та за яким
останній отримав кредитний ліміт на
картку Універсальна MasterCard в сумі
3 500 гривень 00 копійок зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 3,00 % на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, зі сплатою
щомісячного платежу в розмірі 7% від
суми заборгованості та зі строком дії
кредитного ліміту, який відповідає
строку дії картки (а.с.10).

Відповідно до п. 9.12 Умов та Правил
надання банківських послуг, які були
надані позивачем до позову (а.с.11-16),
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання, якщо протягом
цього строку ні одна зі сторін договору
не проінформує іншу сторону про
закінчення дії договору, то він
автоматично лонгується на такий же
строк, а п. 5.4 Умов та Правил
передбачено, що строк погашення по
кредиту по платіжним карткам без
встановленого мінімального
обов'язкового платежу здійснюється в
наступному порядку: строк погашення
процентів - щомісячно за попередній
місяць; строк погашення кредиту - в
повному обсязі, не пізніше останнього
дня місяця, вказаного на платіжній
картці (в полі MONTH).

Пунктом 8.6 Умов та Правил надання
банківських послуг передбачено, що при
порушенні клієнтом строків платежів по
будь-якому із грошових зобов'язань,
передбачених цим договором більше ніж
на 120 днів, клієнт повинен сплатити
банку штраф в розмірі 500 гривень та 5%
від суми позову.

Відповідач ОСОБА_1 в порушення умов
договору не виконав взяті на себе
грошові зобов'язання та не виплатив
суму встановленого кредитного ліміту у
визначені строки в повному обсязі, в
зв'язку з чим згідно розрахунку
позивача (а.с.6-9) станом на 30 червня 2014
року у нього утворилася заборгованість
за кредитом в розмірі 3 493 гривні 74
копійки, по процентам за користування
кредитом в розмірі 17 418 гривень 67
копійок, а також були нараховані штрафи
відповідно до пункту 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг в сумі 500
гривень (фіксована частина) та 1 045
гривень 62 копійки (процентна складова),
що вбачається з наявного в матеріалах
справи розрахунку заборгованості
(а.с.6-9).

Відповідачем ОСОБА_1 10 листопада 2014
року було надано суду письмову заяву
про застосування строків позовної
давності як підставу для відмови в
задоволенні позовних вимог (а.с.30-31), з
посиланням на те, що оскільки спірний
договір був укладений 02 лютого 2006 року,
а позивач в позові посилається на те, що
вже в 2006 році відповідач порушив
зобов'язання щодо повернення отриманих
кредитних коштів, то з цього моменту
почався перебіг строку позовної
давності, який на момент пред'явлення
позову до суду сплив, а тому відповідач
просив застосувати до спірних
правовідносин строк позовної давності
і на цій підставі відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України), а для окремих
видів вимог законом встановлена
спеціальна позовна давність. Зокрема,
ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що
позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настанням події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу строку позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу, а згідно зі ст. 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Судом встановлено, що згідно
розрахунку позивача (а.с.6-9)
зобов'язання з повернення кредиту
виникло з 09 лютого 2006 року та кінцевий
строк повернення кредиту в повному
обсязі і перебіг строку позовної
давності починається зі спливом
останнього дня місяця дії картки, а не
закінченням строку дії договору, тому
посилання позивача на лонгацію строку
дії договору не приймаються судом, а у
зв'язку з ненаданням позивачем суду
інформації про строк дії картки, суд
вважає, що позивачем не доведено ті
обставини на які він посилається, як на
підставу своїх вимог та заперечень, що
є підставою для відмови в задоволенні
позову.

Щодо сплати відсотків та комісії за
користування кредитом, які є
щомісячними, то суд вважає, що кінцевий
строк погашення місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, тобто з 02 березня 2006 року і
строк позовної давності за такими
вимогами закінчився 02 березня 2009 року,
а щодо сплати штрафу та пені - строк
позовної давності закінчився 02 березня
2007 року, оскільки він є скороченим та
згідно ст. 258 ЦК України становить один
рік, а сторони не домовлялись в
установленому законом порядку про
збільшення строку позовної давності в
частині сплати штрафів.

Судом встановлено, що позивач, знаючи
достовірно про порушення своїх прав з
2006 року, звернувся до суду з позовом
лише 05 вересня 2014 року, тобто з
пропуском строку позовної давності,
про застосування якої відповідачем
було подано заяву, що є самостійною
підставою для відмови в задоволенні
позову, оскільки за договором, що
визначає щомісячні платежі погашення
кредиту та кінцевий строк повного
погашення кредиту, перебіг позовної
давності (ст.257 ЦК України) щодо
місячних платежів починається після
несплати чергового платежу, а щодо
повернення кредиту в повному обсязі -
зі спливом останнього дня місяця дії
картки (ст.261 ЦК України), а не
закінченням строку дії договору. Така
позиція суду узгоджується з правовими
висновками Верховного Суду України,
викладеною в постанові по справі №
6-14цс14 від 19 березня 2014 року.

З урахуванням зазначеного, суд
приходить до висновку, що в задоволені
позову з зазначених вище підстав
необхідно відмовити, а судові витрати
понесені позивачем, покласти на нього
відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 253,256,257, 258,261, 266, 526- 530, 536, 543, 549-551,
553-559, 572-593, 598, 610 - 615, 624, 625, 638-654, 1046-1056-1 ЦК
України; ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Солонянський районний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуюча: суддя