АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/715/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 37 Нестерук Т. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
Вишня Н. В. УХВАЛА
03 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Вишня Н. В. суддів Гончар
Н. І. , Ювшин В. І. при
секретаріПосипайко А.І., з участю:
апелянта ОСОБА_6,
адвоката ОСОБА_7,
позивачки та її представника ОСОБА_8,
третьої особи ОСОБА_10,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу відповідача ОСОБА_6 на рішення
Звенигородського районного суду від 29
січня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_8 до ОСОБА_6, треті особи:
державний нотаріус Звенигородської
державної нотаріальної контори,
ОСОБА_10 про внесення змін у свідоцтва
про право на спадщину за законом, -
в с т а н о в и л а :
08 січня 2014 року позивач ОСОБА_8
звернулася до суду з даним позовом,
мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
в селі Моринці, Звенигородського
району, Черкаської області померла
ОСОБА_11. Після її смерті відкрилася
спадщина, яку прийняв відповідач
ОСОБА_6, який є сином та відноситься до
спадкоємців першої черги за законом.
Спадщина складається з житлового
будинку з господарськими спорудами,
розташованого по АДРЕСА_1 та двох
На час відкриття спадщини позивачка
постійно проживала разом з
спадкодавцем, але у визначений законом
строк не звернулася до державної
нотаріальної контори за видачею їй
свідоцтва про право на спадщину, заяву
про відмову від прийняття спадщини не
подавала, так як мала намір отримати
належне їй спадкове майно.
Спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_11 є її діти: ОСОБА_6, ОСОБА_10,
Рішенням Звенигородського районного
суду Черкаської області від 04.12.2013 р.
встановлено факт постійного
проживання позивачки, ОСОБА_8 та
ОСОБА_11, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, на час
відкриття спадщини. Позивач звернулась
до нотаріальної контори за видачею
свідоцтва про право на спадщину, але їй
було відмовлено в зв'язку з тим, що на
все спадкове майно вже видані
свідоцтва про право на спадщину
відповідачу ОСОБА_6, який відмовляється
в добровільному порядку внести зміни
до свідоцтв.

Тому просить суд, внести у свідоцтва
про право на спадщину за законом видані
на ОСОБА_6 від 08.06.2011 р. у спадковій
справі № 616 та зареєстровані в реєстрі
№ 1-2125, № 2127, № 2129 вказавши, що він є
спадкоємцем ? частки майна, яке
залишилось після смерті спадкодавця -
ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.
Судові витрати стягнути з відповідача.

Рішенням Звенигородського районного
суду Черкаської області від 29 січня 2014
року позов ОСОБА_8 задоволено.

Внесено зміни у свідоцтва про право на
спадщину за законом, видані
Звенигородською державною
нотаріальною конторою Черкаської
області 08 червня 2011 року на ім'я ОСОБА_6
у спадковій справі № 616/2010 та
зареєстровані в реєстрі за № 1-2125, №
1-2127, № 1-2129, вказавши він є спадкоємцем
1/2 частини спадкового майна, що
залишилось після смерті ОСОБА_11, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8
витрати за надання правої допомоги та
судовий збір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказане рішення та
ухвалити по справі нове, яким повністю
відмовити ОСОБА_8 в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
вивчивши та обговоривши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційних скарг та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив із
того, що право позивача ОСОБА_8 на
спадкування за законом було порушене
та має бути захищене шляхом внесення
змін у свідоцтва про право на спадщину,
отримані відповідачем ОСОБА_6 з
вказівкою, що він має право на 1/2
частину спадкового майна.

Відповідно до положень ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в селі
Моринці, Звенигородського району,
Черкаської області померла ОСОБА_11
(актовий запис про смерть № 36 від 02
жовтня 2010 року) (а.с. 35 на звороті). Після
її смерті відкрилася спадщина, яка
складається з: житлового будинку з
господарськими будівлями, що
розташований в АДРЕСА_1; земельної
ділянки для ведення особистого
господарства, що знаходиться по
АДРЕСА_1 площею 0,37 га; земельної ділянки
яка розташована в адмінмежах
Моринської сільської ради
Звенигородського району для ведення
товарно сільськогосподарського
виробництва площею 2,84 га. (а.с.42,44).

Згідно свідоцтв про право на спадщину
за законом від 08.06.2011 року, спадщину
після померлої ОСОБА_11 отримав її син,
ОСОБА_6, який не проживав разом зі
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, але вчасно звернувся до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини (а.с. 32,48,49).

Позивачка звернулася до нотаріуса із
заявою про прийняття спадщини, однак
постановою Звенигородської державної
нотаріальної контори про відмову у
вчиненні нотаріальних дій від 19.12.2013
року ОСОБА_8 було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину на
майно, яке залишилось після смерті
ОСОБА_11 в зв'язку з тим, що вчасно не
звернулася до нотаріальної контори та
на спадкове майно померлої, видане
свідоцтво про право на спадщину за
законом на користь іншого спадкоємця
ОСОБА_6.(а.с.10 ).

За положеннями ст. ст. 1258, 1261, 1268 ЦК
України спадкоємці за законом
одержують право на спадкування
почергово. У першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки. Спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї.

Для того, щоб спадкоємець вважався
таким, що прийняв спадщину, самого
факту спільного проживання зі
спадкодавцем на час відкриття спадщини
недостатньо. Необхідно, щоб таке
проживання було постійним.

Рішенням Звенигородського районного
суду Черкаської області від 04.12.2013 року
встановлено факт постійного
проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_11, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на час відкриття
спадщини.

Протягом строку, встановленого ст. 1270
ЦК, про відмову від спадщини позивачка
не заявила.

Відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Задовольняючи вимоги позивача ОСОБА_8
щодо внесення змін, суд враховує те, що
вона як спадкоємець майна померлої
ОСОБА_6 за законом першої черги має
право на 1/2 частину спадкового майна.

Відповідно до ч.2 ст. 1300 ЦК України на
вимогу спадкоємців за рішенням суду
можуть бути внесені зміни до свідоцтва
про право на спадщину.

Статтею 227 (розділ 22) Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, яка затверджена
наказом Мін'юсту України N 20/5 від 03.03.2004
р., передбачено, що спадкоємцям, які
одержали свідоцтво про право на
спадщину певної частини спадкового
майна, у подальшому видаються наступні
свідоцтва про право на спадщину інших
частин спадкового майна, яке не
перераховане в раніше виданому
свідоцтві. Якщо після спливу строку для
прийняття спадщини і після розподілу
її між спадкоємцями спадщину прийняли
інші спадкоємці, за письмовою згодою
між спадкоємцями спадщина підлягає
перерозподілу. У цьому випадку
нотаріус, після повернення попередніх
свідоцтв, видає нові свідоцтва про
право на спадщину. Нові свідоцтва про
право на спадщину видаються нотаріусом
також за рішенням суду про внесення
змін до раніше виданих свідоцтв про
право на спадщину або на підставі
письмової згоди всіх спадкоємців про
внесення змін до раніше виданих
свідоцтв.

Оскільки на момент одержання
відповідачем ОСОБА_6 свідоцтв про право
на спадщину, позивачка ОСОБА_8 не
заявила про свої права на спадкове
майно, набуті нею шляхом постійного
проживання разом із спадкодавцем, як
протягом строку на прийняття спадщини,
так і після цього, ОСОБА_6 вважав себе
єдиним спадкоємцем та отримав
свідоцтва про право на всю спадщину. І
лише після ухвалення рішення
Звенигородським районним судом
Черкаської області від 04.12.2013 року, яким
встановлено факт постійного
проживання ОСОБА_8 та спадкодавця
ОСОБА_11, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на
час відкриття спадщини, тобто, після
спливу строку для прийняття спадщини,
відбувся перерозподіл спадщини.
Питання про визнання за нею,
позивачкою, права власності на 1/2
частину спадкового майна, остання не
ставить, так як вона його вже прийняла.
Відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК).

З цих підстав колегія суддів вважає, що
позивачкою обрано вірний спосіб
захисту своїх інтересів, оскільки
відповідно до статті 1301 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом. Посилання в
позовній заяві і на дану статтю є
помилковим.

На неправильний спосіб захисту
інтересів позивачкою не вказує і
апелянт у своїй скарзі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції при вирішенні
спору з'ясував та перевірив всі
фактичні обставини справи, правильно
оцінив докази, що мають юридичне
значення для її розгляду і вирішення
спору по суті та дав їм належну правову
оцінку, правильно визначивши норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин
та ухвалив законне судове рішення. Тому
доводи апеляційної скарги не є
обґрунтованими, так як не містять в
собі підстави, визначені ст. 309 ЦПК
України, за наявності яких можливе
скасування чи зміна судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів:

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Звенигородського районного
суду від 29 січня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, треті особи:
державний нотаріус Звенигородської
державної нотаріальної контори,
ОСОБА_10 про внесення змін у свідоцтва
про право на спадщину за законом
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :