АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/3505/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/248/14
Головуючий у 1-й інстанції Гудков С. В.
Доповідач Абрамов П. С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Полтавської області в складі:

Головуючого - судді: Абрамова П.С.

Суддів: Винниченка Ю.М.,
Карпушина Г.Л.

При секретарі: Коротун І.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 05 грудня
2013 року в справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача апеляційного суду
Полтавської області Карнауха П.М., -

в с т а н о в и л а :

В вересні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до відповідача з зазначеним
позовом.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
ОСОБА_1 згідно з укладеним з ПАТ КБ
«ПриватБанк» кредитним договором № б/н
від 23.02.2007 року отримав кредитні кошти в
розмірі 1800 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на
те, що підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною картою складає
між ним та Банком Договір.

Внаслідок неналежного виконання умов
договору утворилась заборгованість за
кредитом на загальну суму 34812,67 грн., яку
позивач просив стягнути з відповідача
та судові витрати.

Рішенням Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 05 грудня
2013 року позов ПАТ КБ «ПриатБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором від 23.02.2007 року в
розмірі 34812 гривень 67 копійок, а також
судові витрати по сплаті судового
збору в розмірі 348 гривень 13 копійок, а
всього стягнуто 35160 гривень 80 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохав
рішення місцевого суду скасувати,
ухвалити нове рішення, яким ПАТ КБ
«ПриватБанк» в задоволенні позовних
вимог відмовити, вказуючи на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Вважає, що
розрахунок заборгованості позивача
базується на його власних припущеннях
та не підтверджений первинними
документами, не оформлений належним
чином, тому не може братись до уваги.
Окрім того, банк звернувся до суду із
пропуском строку позовної давності,
однак місцевий суд безпідставно не
застосував відповідні правові
наслідки, хоча ним вказане клопотання
було висвітлено в заперечення на
позовну заяву.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги
колегія суддів приходить до висновку
про часткове задоволення скарги.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 згідно з укладеним з ПАТ КБ
«ПриватБанк» кредитним договором № б/н
від 23.02.2007 року отримав кредитні кошти в
розмірі 1800 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на
те, що підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною картою складає
між ним та Банком Договір.

Факт отримання кредиту та використання
кредитної картки № НОМЕР_1
відповідачем не оспорюється.

Відповідно до п. 5.3. Умов та правил
надання банківських послуг, право
зміни розміру наданого на платіжну
карту Кредиту (кредитного ліміту) Банк
залишає за собою в односторонньому
порядку за власним рішенням Банку та
без попереднього повідомлення Клієнта.

Як убачається з виписки по картковому
рахунку ОСОБА_1 останнє збільшення
кредитного ліміту до 10 000 грн. Банком
проведено 26.12.2007 року (а.с.28).

З умов договору також вбачається, що
клієнт зобов'язується погашати
заборгованість за кредитом та
відсоткам за користування ним,
перевитратами платіжного ліміту, а
також сплачувати комісію на умовах,
передбачених договором. В разі
виникнення заборгованості Держатель
по Картрахунку зобов'язаний погасити
заборгованість протягом 30 днів з
моменту її виникнення. За порушення
строків платежу за будь-яким грошовим
зобов'язанням згідно кредитного
договору більше ніж на 120 днів, Клієнт
зобов'язаний сплатити банку штраф у
розмірі 500 грн. та 5 % від суми позову (п.
6.5, 6.9., 8.6. Умов та правил надання
банківських послуг).

Згідно п. 5.2. Умов та правил надання
банківських послуг, у випадках
порушення Держателем умов даного
Договору Банк має право вимагати
дострокового виконання боргових
зобов'язань в цілому чи у визначеній
Банком частині.

Пунктом 2 Умов та правил надання
банківських послуг визначено терміни
та поняття, відповідно до яких,
мінімальний обов'язковий платіж - це
розмір боргових зобов'язань Держателя,
які щомісячно належать сплаті
Держателем протягом строку дії Карти.
Мінімальний обов'язковий платіж є
обов'язковим для Держателя платіжних
карт, здійснюючих операції по
кредитній схемі в сумі 7% від суми
заборгованості.

Строки і порядок погашення по Кредиту
(кредитний ліміт, кредитна лінія) по
платіжним картам з встановленим
Мінімальним обов'язковим платежом
визначений в Пам'ятці Клієнта, яка є
невід'ємною частиною Договору. Платіж
включає плату за користування
Кредитом, передбачену Тарифами, та
частину заборгованості по Кредиту (п.5.3.
Правил користування платіжною картою).

Відповідно до умови Заяви та п. 4.1.
Правил користування платіжною картою,
погашення заборгованості по кредиту
може здійснюватися шляхом внесення
коштів на карту клієнтом або шляхом
списання коштів з інших карт.

Згідно наданої Банком виписки по
картковому рахунку ОСОБА_1 останнє
перерахування особистих коштів
платника ОСОБА_1 для поповнення
карткового рахунку було проведено
04.08.2009 року (а.с.29).

Внаслідок неналежного виконання умов
договору ОСОБА_1 утворилась
заборгованість (станом на 31.07.2013 року) в
сумі 34812, 67 грн., яка складається з: 9723, 04
грн. заборгованості за кредитом; 22955,69
грн. заборгованості по процентам за
користування кредитом; 500 грн. 00 коп.
штрафу (фіксована частина); 1633,94 грн.
штрафу (процентна складова).

Відповідні розрахунки проведені
Банком, містяться в матеріалах справи
та надані на підтвердження заявлених
позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду
першої інстанції із запереченнями на
позовну заяву (а.с.23), в якій зазначав, що
позивач звернувся до суду з пропуском
строку позовної давності, доводи яких
місцевим судом належним чином не були
перевірені.

Задовольняючи позовні вимоги в повному
обсязі, місцевий суд вважав, що Банком
строк звернення до суду не був
пропущений.

Однак, з таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів не
погоджується, виходячи з наступного.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як «строк дії договору»,
так і «строк (термін) виконання
зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч. 1
ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Із п. 9.12 Умов та правил надання
банківських послуг вбачається, що
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку жодна із сторін не
проінформує другу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонгується на той же
строк.

В ході судового розгляду справи
встановлено, що жодна із сторін в
установленому законом порядку не
заявляла про припинення дії
договору. Таким чином договір діє і
на даний час.

Поряд зі встановленням порядку
пролонгації строку дії договору (п. 9.12.
розділ 9 Умов і Правил надання
банківських послуг) сторони встановили
порядок і строки виконання боржником
зобов'язань (внесення щомісячних
мінімальних обов'язкових платежів), що
входять до змісту зобов'язання, яке
виникло на основі договору (п. 6.5., 8.6.
Умов і Правил надання банківських
послуг та п.5.3. Правил користування
платіжною картою).

Як вбачається з матеріалів справи,
останнє перерахування особистих
коштів платника ОСОБА_1 для поповнення
карткового рахунку було проведено
Банком 04.08.2009 року (а.с.29).

В подальшому, починаючи з вересня 2009
року будь-яке погашення або шляхом
внесення коштів ОСОБА_1, або шляхом
перерахування Банком коштів з інших
карт не здійснювалося.

Із позовними вимогами про
стягнення заборгованості за кредитом
позивач звернувся до суду 09 вересня 2013
року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

По справі відсутні докази щодо
існування погодженої сторонами іншої
тривалості строку позовної давності
відповідно до ст. 259 ЦК України.

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Аналізуючи умови договору сторін та
зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежа.

Зазначена правова позиція
сформульована в постанові Верховного
Суду України від 06 листопада 2013 року по
справі № 6-116цс13.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Враховуючи пролонгацію строку дії
кредитного договору, та розрахунок
заборгованості , колегія судів
приходить до висновку, що банк має
право на стягнення прострочених
платежів за три роки до звернення до
суду , тобто за період з вересня 2010
по липень 2013 року ( згідно позовних
вимог).

Таким чином розмір заборгованості ,
який підлягає стягненню з
відповідача необхідно зменшити на
суму прострочених платежів в межах
строків позовної давності.

Виходячи з наданого банком
розрахунку ( а. с. 4 - 6) розмір
заборгованості який підлягає
стягненню на користь банку за період
з вересня 2010 року по листопад 2013
року становить :

тіло кредиту 9723 - 4054, 52 ( прострочені
поза межами строку давності платежі) =
5668 грн. 52 коп.

відсотки 22 955, 69 грн. - 5310, 7 ( прострочені
поза межами строку позовної давності
відсотки) = 17644, 99 грн.

розмір штрафів ( в межах строку
позовної давності ) - 2133, 94 грн.

Всього до стягнення підлягає 25447 грн.
45 коп.

Підлягає зменшенню і стягнутий
розмір судових витрат у справі.

В іншій частині доводи апеляційної
скарги висновків місцевого суду не
спростували.

Керуючись ст.ст. 303, 309 ч.1 п.3,4, 316 , 317, 319
ЦПК України , колегія суддів , -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 05 грудня
2013 року змінити.

Зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_1
заборгованості з 34812, 67 грн. до 25447, 45
грн. та судового збору з 348 грн. до 254
грн. 47 коп.

В іншій частині рішення Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області від 5 грудня 2013 року залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді: (підписи)

Копія згідно: