Справа № 1328/3304/11
Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/783/326/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів:Мусіної Т.Г.,
Савуляка Р.В.

за участі
секретаря: Проворної Н.І.

та участю
ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
"Банк Перший" на рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 18 вересня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до Публічного
акціонерного товариства «Банк Перший»,
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог - Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Будівельна компанія «Український
стандарт» про розірвання договору та
стягнення грошових коштів,-

встановила:

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково.

Розірвано Договір №111 про участь у
Фонді фінансування будівництва виду
«А», який був укладений 05 травня 2008 року
між відкритим акціонерним товариством
«Універсальний Банк Розвитку та
Партнерства», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариства «Банк
Перший», та ОСОБА_6.

Стягнуто з публічного акціонерного
товариства «Банк Перший» в користь
ОСОБА_6 89 856,00 грн., які були внесені
відповідно до Договору №111 про участь у
Фонді фінансування будівництва виду
«А» від 05 травня 2008 року, а також 1540,00
грн. витрат по оплаті судового збору та
120,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

В іншій частині позову - відмовлено.

Дане рішення оскаржив
відповідач.

В апеляційній скарзі покликається
на те, що судом не враховано, що
відповідно до частини сьомої ст. 20
Закону України «Про фінансово-кредитні
механізми і управління майном при
будівництві житла та операціях з
нерухомістю» - сума коштів, яка
піддягає поверненню довірителю у
випадках, передбачених частинами
четвертою - шостою цієї статті,
повертається довірителю протягом п'яти
днів після здійснення управителем
наступної повної реалізації
відповідного об'єкта інвестування або
після введення об'єкта будівництва в
експлуатацію.

Частина четверта цієї статті
передбачає, що сума коштів, що підлягає
поверненню довірителю при відмові від
участі у ФФБ, визначається управителем,
виходячи з кількості закріплених за
довірителем вимірних одиниць об'єкта
інвестування, поточної ціни вимірної
одиниці цього об'єкта інвестування на
день передачі коштів в управління
управителю ФФБ. На момент винесення
судом рішення об'єкт інвестування
реалізовано не було і об'єкт
будівництва не було введено в
експлуатацію, а також відповідно до ст.
3 Закону України «Про запобігання
впливу світової фінансової кризи на
розвиток будівельної галузі та
житлового будівництва»: «Повернення
коштів, внесених фізичними та
юридичними особами на користь
забудовників за розірваними
договорами, за якими здійснено
часткову оплату вартості об'єкта
(частини об'єкта) житлового
будівництва, здійснюється після
наступної реалізації такого об'єкта
(частини об'єкта) житлового
будівництва».

Також не враховано, що відповідно
до ст. 50 вказаного Закону Довіритель
ФФБ, який отримав кредит для участі у
ФФБ та забезпечив виконання своїх
зобов'язань за договором про іпотечний
кредит іпотекою, до моменту повного
виконання зобов'язань за договором про
іпотечний кредит не має права змінити
об'єкт інвестування, уступити право
вимоги за договором про участь у ФФБ
третім особам, частково отримати кошти
з ФФБ або відмовитися від участі у ФФБ.
Порушення строків спорудження об'єкта
будівництва або неналежне виконання
зобов'язань забудовником не може
впливати на правовідносини, що виникли
між банком та позичальником відповідно
до укладеного ними договору про
іпотечний кредит, і не є підставою для
припинення виконання зобов'язань
позичальником.

Суд не дав оцінки тому, що
позивачем здійснено часткову оплату
вартості об'єкта інвестування, та
залишив поза увагою те, що в такому
випадку Законом України «Про
запобігання впливу світової
фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва» визначена процедура
повернення коштів внесених на користь
забудовників: повернення коштів
здійснюється лише після наступної
реалізації об'єкта (частини об'єкта)
будівництва. Також судом не враховано
факт отримання позивачем іпотечного
кредиту.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні заявлених вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_4 на підтримання апеляційної
скарги, заперечення ОСОБА_5,
перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги та пред'явлених
позовних вимог законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Згідно ч.2 ст.651 ЦК України договір може
бути змінено або розірвано за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_6 звернулася із позовом
до ПАТ «Банк Перший», в якій просила
розірвати договір №111 від 05 травня 2008
року, укладений між нею та ВАТ
«Універсальний Банк Розвитку та
Партнерства», правонаступником якого є
ПАТ «Банк Перший», стягнути з ПАТ «Банк
Перший» в особі Львівської філії на її
користь за невиконання умов договору
кошти в сумі 89 856 грн. основного боргу, 6
605,81 грн. - 3% річних, 28 046,42 грн. інфляції
та 30 000 грн. моральної шкоди, а всього 154
508,23 грн. та судові витрати.

В обґрунтування вимог позивач
зазначила, про те, що рішенням
Миколаївського районного суду
Львівської області від 19 травня 2011 року
задоволено позовну заяву ПАТ «Банк
Перший» про стягнення з неї - ОСОБА_6 на
користь ПАТ «Банк Перший»
заборгованість по кредитному договору
№ КР-0446 від 06 травня 2008 року в сумі 69 506,
33 грн. та судові витрати в сумі 815 грн.

Зазначений кредитний договір був
укладений нею з банком з метою її
участі у фінансуванні будівництва
однокімнатної квартири АДРЕСА_1. Дане
інвестування нею було здійснено на
підставі договору про участь у Фонді
фінансування будівництва виду «А» № 111,
укладеного між нею та ВАТ
«Універсальний Банк Розвитку та
Партнерства» в особі Львівської філії,
правонаступником якого є ПАТ «Банк
Перший», 05 травня 2008 року. Згідно п.2.1
цього договору зазначений об»єкт
фінансування було заплановано ввести в
експлуатацію в квітні 2010 року. Однак,
станом на 15 квітня 2011 року будівництво
згаданого будинку не здійснюється і
воно знаходиться на стадії нульового
циклу (фундаментні роботи). Нею було
проплачено 06 травня 2008 року 72 471,36грн.,
що становить 40% вартості об»єкту
будівництва і за таких обставин,
вважала, що підстав для здійснення його
подальшого фінансування немає,
оскільки жодних перспектив щодо
завершення будівництва цього будинку
немає.

У ході розгляду справи було уточнено
позовні вимоги, згідно яких позивач
просив розірвати договір №111 від 05
травня 2008 року, укладений між ОСОБА_6 та
ВАТ «Універсальний банк Розвитку та
Партнерства», правонаступником якого є
ПАТ «Банк Перший» в особі Львівської
філії про участь у Фонді фінансування
будівництва виду «А»; стягнути з ПАТ
«Банк Перший» в особі Львівської філії
на користь ОСОБА_6 грошові кошти в сумі
89 856,00грн. боргу, 6 605,81 грн. - 3% річних, 28
046,42 грн. - інфляційних витрат, 8 165,82 грн. -
пені, 21 834,18 грн. моральної шкоди та
понесені судові витрати.

Судом встановлено, що 05 травня 2008 року
ОСОБА_6 уклала з відповідачем ВАТ
«Універсальний Банк Розвитку та
Партнерства», правонаступником якого є
ПАТ «Банк Перший», договір № 111 про
участь у Фонді фінансування
будівництва виду «А». Згідно цього
Договору позивач (довіритель за
договором) дає згоду на участь у
вказаному ФФБ та бере на себе
зобов'язання виконувати Правила ФФБ.

Уклавши Договір інвестування в
нерухомість та управління майном,
сторони стали учасниками
інвестиційного процесу і
правовідносини, які виникли між ними,
регулюються спеціальними законами:
Законом України «Про інвестиційну
діяльність», Законом України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю».

Згідно ч.4 ст.18 Закону України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю» у
разі порушення забудовником строків
спорудження об»єкта будівництва або у
разі неналежного виконання
управителем своїх обов»язків,
передбачених частиною першою цієї
статті довіритель має право вимагати
від управителя дострокового
розірвання договору та виплати йому
коштів. Управитель зобов»язаний
виплатити довірителю кошти у сумі, що
визначається відповідно до статті 20
цього Закону при відмові довірителя
від участі у ФФБ і не може бути меншою
за суму, внесену довірителем до ФФБ.
Довіритель не сплачує управителю
винагороду за виплату йому коштів у
разі, якщо довіритель відмовляється
від участі у ФФБ з підстав, визначених
цією частиною.

Суд встановив, що недотримання строку
введення об»єкту інвестування в
експлуатацію є істотним порушення
договору. Позивачка позбавлена
можливості отримати квартиру в об»єкті
інвестування у встановлений строк, на
що вона розраховувала і перспективи
отримати цю квартиру у найближчий час
немає.

Тому суд прийшов до вірного висновку,
що є необхідні та достатні підстави для
розірвання Договору №1/11 про участь у
Фонді фінансування будівництва виду
«А» від 05 травня 2008 року, укладеного між
Відкритим акціонерним товариством
«Універсальний Банк Розвитку та
Партнерства», правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство «Банк
Перший» та ОСОБА_6 та у зв»язку із
розірванням договору слід стягнути з
відповідача на користь позивача
внесені ним в рахунок фінансування
будівництва 89 856,00 гривень та судові
витрати. В решті позовних вимог
відмовлено за безпідставністю.

При задоволенні позовних вимог,
районний суд обгрунтовано виходив з
положень статей 526, 530, 611, 651, 653 ЦК
України і того, що право позивача на
розірвання договору передбачено ст. 18
Закону України "Про фінансово-кредитні
механізми і управління майном при
будівництві житла та операціях з
нерухомістю".

При цьому суд вказав, що безпідставним
є посилання відповідача на ст.20 Закону
України «Про фінансово-кредитні
механізми і управління майном при
будівництві житла та операціях з
нерухомістю», оскільки дана норма
передбачає порядок припинення
договору про участь у ФФБ, умови
виплати довірителю коштів з ФФБ у разі,
зокрема, відмови довірителя від участі
в ФФБ. Дана норма не регулює порядок
розірвання договору внаслідок
істотного порушення його умов
стороною.

Колегія погоджується з таким висновком
судів, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 18 Закону у разі
порушення забудовником строків
спорудження об'єкта будівництва або у
разі неналежного виконання
управителем своїх обов'язків,
передбачених частиною першою цієї
статті, довіритель має право вимагати
від управителя дострокового
розірвання договору та виплати йому
коштів. Управитель зобов'язаний
виплатити довірителю кошти у сумі, що
визначається відповідно до статті 20
цього Закону при відмові довірителя
від участі у ФФБ і не може бути меншою
за суму, внесену довірителем до ФФБ.
Довіритель не сплачує управителю
винагороду за виплату йому коштів у
разі, якщо довіритель відмовляється
від участі у ФФБ з підстав, визначених
цією частиною.

Статтею 18 Закону визначено контроль
управителя ФФБ за виконання
зобов'язань за договором.

Зокрема, у разі виявлення управителем
ризику порушень умов договору
управитель має право припинити
фінансування будівництва, вимагати
розірвання договору, повернення
забудовником усіх спрямованих на
фінансування будівництва цього об'єкта
коштів, відшкодування заподіяних
забудовником збитків, перерахування на
рахунок ФФБ коштів, необхідних для
розрахунків з довірителями відповідно
до вимог статті 20 цього Закону, що
виходять із ФФБ у зв'язку із
розірванням договору про участь у ФФБ,
а також здійснювати інші заходи щодо
виконання забудовником своїх
зобов'язань за договором, визначені цим
Законом.

Крім того, забудовник зобов'язаний на
вимогу управителя протягом строку,
визначеного в договорі, повернути
грошові кошти на рахунок ФФБ або
уступити майнові права на нерухомість,
яка є об'єктом будівництва, чи на інші
предмети іпотеки управителю з
додержанням вимог статті 10 цього
Закону, якщо інше не передбачене
договором.

Частиною 8 статті 20 Закону передбачено,
що у разі дострокового припинення
управління майном забудовник, на
вимогу управителя ФФБ виду "А",
зобов'язаний у визначений правилами
ФФБ строк перерахувати на рахунок ФФБ
кошти для подальшої виплати
довірителю. Для ФФБ виду "А" виплата
коштів довірителю не може
здійснюватися за рахунок іншого ФФБ
або власного майна управителя.

У матеріалах справи відсутні докази
про дотримання банком (управителем ФФБ)
процедури щодо забезпечення
можливості отримання довірителем
власних коштів, зокрема, відсутні
докази, передбачені Правилами ФФБ та
Законом України "Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю" щодо
вчинення управителем ФФБ (банком)
будь-яких дій, спрямованих на
повернення від забудовника грошових
коштів у разі їх недостатності в
оперативному резерві для подальших
виплат довірителям, або інших заходів
щодо виконання забудовником своїх
зобов'язань, визначених цим Законом.

Крім того, Рішенням Конституційного
Суду України № 5-р/2012 від 13 березня 2012
року положення ч. 4 ст. 3 Закону України "
Про запобігання впливу світової
фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва" від 25 грудня 2008 року № 800-VI
визнані такими, що не відповідають
Конституції України
(неконституційними).

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

За таких обставин, суд прийшов до
обґрунтованого висновку про
задоволення позову.

Тому покликання апелянта на те, що
судом не дано належної оцінки вимогам
ст. 20 Закону України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю» є
безпідставними.

Інші доводи апелянта не
спростовують висновків суду, такі не
ґрунтуються на законі спростовуються
вищенаведеним.

Отже, висновки суду відповідають
обставинам справи, суд правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для скасування його рішення немає.

Керуючись ч.1 п. 1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1
ст.314, ст.315, ст. 317 ЦПК України, колегія
суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Банк Перший" -
відхилити.

Рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 18 вересня
2013 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.