Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2014 року
Рівненський
міський суд

під головуванням судді - Ковальова І.М.

при секретарі - Жижчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Рівне цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
від права на спадкування,-

в с т а н
о в и в :

В Рівненський міський суд з позовом
до ОСОБА_2 про усунення від права на
спадкування звернулась ОСОБА_1

В судовому засіданні позивач та
представник позивача заявлені позовні
вимоги повністю підтримали, просять
суд їх задоволити та усунути ОСОБА_2 від
права на спадкування за законом після
смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги мотивують тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, після смерті
якого відкрилась спадщина за законом.
Спадкоємцями після його смерті є
позивач та відповідач по справі.
Позивач постійно проживала з покійним
чоловіком ОСОБА_3, заяви про відмову від
спадщини не подавала, а тому вважається
такою, що прийняла спадщину після
смерті чоловіка. Після звернення до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини позивачці стало
відомо, що на спадкове майно претендує
і відповідач по справі, яка є донькою
покійного ОСОБА_3

Протягом останніх трьох років її
чоловік через похилий вік, тяжкі
хвороби не міг самостійно забезпечити
умови свого життя. Протягом півтора
року до смерті її чоловік був у
безпорадному стані (лежачий),
потребував стороннього догляду,
допомоги та піклування.

Однак, враховуючи, що за життя ОСОБА_3
його донька - відповідач по справі
будь-якої допомоги, як матеріальної так
і моральної не надавала. Натомість
позивачка постійно піклувалась про
стан здоров'я чоловіка, забезпечувала
йому необхідний догляд, дбала про його
одяг, слідкувала за його дієтичним
харчуванням, купувала продукти
харчування, сплачувала комунальні
послуги, прибирала у квартирі та інше. А
відповідач, достовірно знаючи у якому
стані перебував її батько, ухилилась
від виконання обов'язку щодо його
утримання, надання допомоги, з цих
підстав, просять суд позовні вимоги
задоволити.

В судовому засіданні відповідач та
представник відповідача заявлені
позовні вимоги не визнали, просять суд
відмовити у їх задоволенні посилаючись
на ті обставини, що за час життя батька
відповідачки ОСОБА_3 вона часто
відвідувала його і вдома, і коли він
перебував у лікарні, що не
заперечується і самою позивачкою. Під
час спілкування з батьком вона
цікавилась його здоров'ям, чи потрібна
йому допомога, однак у зв'язку з тим, що
батько проживав з дружиною - позивачкою
по справі, яка йому у всьому допомагала
та його доглядала, фактично він не
потребував чиєїсь допомоги, при цьому
сама позивачка жодного разу не
зверталась до відповідачки за
допомогою по догляду за батьком. Таким
чином вважають, що підстав
звинувачувати відповідачку в ухиленні
від надання допомоги по догляду за
батьком чи самостійного його догляду у
позивача немає.

Вважають, що відповідач від
утримання тата не відмовлялась,
постійно його відвідувала, цікавилась
його станом здоров'я та необхідністю
якихось побутових зручностей, за
необхідності надавала матеріальну
допомогу, окрім цього тата доглядала
його дружина, яка самостійно
справлялась та здійснювала догляд з
ним, жодного разу не зверталась до
відповідачки за допомогою, а на її
питання про допомогу стверджувала, що в
допомозі немає потреби, крім того, в 2010
році помер її чоловік і вона залишилась
з неповнолітньою дочкою проживати
одна, при цьому ніде не працювала, а
пенсію на той час не отримувала так як
не досягла пенсійного віку. Отже, вона
залишилась вдовою, в якої на утриманні
була неповнолітня дочка, яка
потребувала також матеріального
забезпечення так як навчалась в школі
та готувалась до вступу в інститут,
тому враховуючи викладене, просять суд
відмовити у задоволенні позовних вимог
позивачу.

Заслухавши учасників судового
процесу, свідків, дослідивши матеріали
справи та подані сторонами письмові
докази по справ, суд прийшов до
висновку, що заявлені позовні вимоги є
обґрунтованими, доведеними та
підлягають до задоволення виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що позивач по
справі є дружиною ОСОБА_3, а відповідач
по справі є рідною донькою ОСОБА_3 від
першого шлюбу.

Дані обставини стверджуються
дослідженими в судовому засіданні:

свідоцтвом про народження серії
НОМЕР_1 виданим 1 лютого 1956 року
міськвідділом ЗАГС м.Ровно з якого
вбачається, що ОСОБА_4 народилася
ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Рівне, про що в книзі
записів актів громадянського стану про
народження 1956 року січня місяця 23 числа
зроблено відповідний запис за №48.
Батьками записані ОСОБА_3 та ОСОБА_5;

свідоцтвом про одруження серії
НОМЕР_2 виданим 07 лютого 1969 року
відділом ЗАГС м.Ровно з якого
вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6
одружились 07 лютого 1969 року, про що в
книзі записів актів громадянського
стану про одруження 1969 року лютого
місяця 07 числа зроблено відповідний
запис за №111. Після реєстрації
одруження присвоєно прізвища: чоловіка
ОСОБА_3, дружини ОСОБА_3.

У зв'язку з укладенням шлюбу прізвище
відповідачки було змінено на ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що
стверджується дослідженим в судовому
засіданні свідоцтвом про смерть серії
НОМЕР_3 виданим ІНФОРМАЦІЯ_1 Відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Рівненського міського управління
юстиції з якого вбачається, що ОСОБА_3
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, у віці 85 років, про
що ІНФОРМАЦІЯ_1 складено відповідний
актовий запис за №712.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась
спадщина на спадкове майно.

Статтею 1216 ЦК України передбачено,
що спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

За правилами ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, у першу чергу право на
спадкування після смерті ОСОБА_3 мають
сторони по справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Як було встановлено в судовому
засіданні і даної обставини не
заперечила відповідач, позивач
постійно проживала разом зі своїм
покійним чоловіком ОСОБА_3 за адресою
АДРЕСА_1, заяви про відмову від
прийняття спадщини не подавала.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

З дослідженої в судовому засіданні
спадкової справи №467/2013 до майна
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3,
заведеної першою Рівненською
державною нотаріальною конторою
вбачається, що 31 жовтня 2013 року до
Першої Рівненської ДНК надійшла заява
ОСОБА_2 про прийняття спадщини, після
смерті батька ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 та на день смерті мешкав та
був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1.

12 серпня 2013 року позивач по справі
ОСОБА_1 написала нотаріально
посвідчену заяву про прийняття
спадщини після смерті померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_3, 1928 року
народження, спадкоємцем за законом
після смерті якого вона є.

Крім того, судом встановлено, що з 1994
року ОСОБА_3 перебував на диспансерному
обліку в Рівненській міській
поліклініці №1 з приводу ішемічної
хвороби серця, атеросклеротичного
кардіосклерозу, гіпертонічної хвороби
ІІ ступеня, ожирінням ІІІ ступеня. У
зв'язку чим він постійно лікувався з
приводу хронічного гастродуоденіту,
хронічного холециститу та хронічного
коліту, хронічної виразкової хвороби.

Протягом останніх трьох років ОСОБА_3
через похилий вік, тяжкі хвороби не міг
самостійно забезпечити умови свого
життя.

Протягом півтора року до смерті
ОСОБА_3 перебував у безпорадному стані
(лежачий), потребував стороннього
догляду, допомоги та піклування.

Із 15 квітня 2013 року по 30 квітня 2013
року ОСОБА_3 перебував в реанімаційному
відділенні Рівненської центральної
міської лікарні.

Допитані в судовому засіданні свідки
зі сторони позивача: ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 підтвердили ті
обставини, що ОСОБА_3 з 2011 року по день
смерті перебував у безпорадному стані,
потребував сторонньої допомоги,
спадкодавець телефонував відповідачу
та просив її допомоги, однак його дочка
відповідач по справі йому допомоги не
надавала, в телефонній розмові
повідомила, що їй самій тяжко і їй самій
потрібна допомога, дома спадкодавця не
відвідувала при його житті, не прийшла
навіть попрощатися з покійним коли
його тіло знаходилось дома, на похорони
прийшла коли вже покійного повезли на
кладовище.

Допитані в судовому засіданні свідки
зі сторони відповідача : ОСОБА_11 дав
показання про те, що він є племінником
покійного ОСОБА_3 та братом відповідача
ОСОБА_2, він повідомляв відповідача по
справі про стан здоров'я її батька який
перебував у безпорадному стані,
потребував сторонньої допомоги, а
також повідомив її про смерть ОСОБА_3 Чи
надавала відповідач будь-яку допомогу
батькові йому не відомо.

Свідок ОСОБА_12 дала показання про те,
що вона є дочкою відповідача по справі,
їй та мамі було відомо про стан здоров'я
ОСОБА_3 який до смерті перебував у
безпорадному стані, потребував
сторонньої допомоги, оскільки її мама
не спілкувалась з ОСОБА_3 тому і вона як
внучка з ним не спілкувалась, допомоги
йому не надавали.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК
України особа може бути усунена від
права на спадкування за законом, якщо
буде встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Частиною 6 ст. 1224 ЦК України
передбачено, що положення цієї статті
поширюються на всіх спадкоємців, у тому
числі й на тих, хто має право на
обов'язкову частку у спадщині, а також
на осіб, на користь яких зроблено
заповідальний відказ.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК
України та з урахуванням роз'яснень у
п.6 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року № 7 «Про
судову практику у справах про
спадкування», правило ч.5 ст.1224 ЦК
України стосується всіх спадкоємців за
законом, зокрема й тих, які відповідно
до СК України не були зобов'язані
утримувати спадкодавця. Безпорадним
слід розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду, допомоги
та піклування.

Суд при вирішенні справи про
усунення особи від права на
спадкування повинен установити як факт
ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги, так і факт
перебування спадкодавця в
безпорадному стані через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво та потребу
спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребує допомоги,
полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
ухилення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій. Таким чином, ухилення
характеризується умисною формою вини.

Стаття 51 Конституції України
закріплює обов'язок повнолітніх дітей
піклуватися про своїх непрацездатних
батьків.

Таке піклування, турбота може
знаходити свій вияв у особистому
догляді, наданні матеріальної
допомоги, представництві, захисті прав
та інтересів батьків у різних
установах тощо.

Згідно з Сімейним кодексом України
повнолітні дочка, син зобов'язані
утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги (частина 1 статті
202).

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторонам зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Оскільки в судовому засіданні було
встановлено та не спростовано самою
відповідачкою по справі, що ОСОБА_3
народився ІНФОРМАЦІЯ_3, являвся
учасником бойових дій, пенсіонер,
тривалий час хворів, перебував на
диспансерному обліку у Рівненській
міській поліклініці №1, протягом
півтора роки до смерті не міг
самостійно забезпечувати умови свого
життя через похилий вік та тяжку
хворобу, тому суд вважає, що він
перебував у безпорадному стані, тобто
неспроможний був самостійно
забезпечити умови свого життя та
потребував стороннього догляду.

За час життя ОСОБА_3 постійно
проживав разом зі своєю дружиною -
позивачкою по справі, яка його
доглядала, піклувалась про стан його
здоров'я, дбала про нього.

З урахуванням встановлених обставин
в судовому засіданні, суд приходить до
висновку, що відповідач ухилилась від
надання допомоги спадкодавцеві, який
потребував її допомоги, про що в
судовому засіданні підтвердили свідки,
дії відповідача виразились в
бездіяльності, спрямованих на ухилення
від обов'язку забезпечити підтримку та
допомогу свого батька, тому суд
критично відноситься до пояснень
відповідача, що позивач жодного разу не
зверталась до неї за допомогою, а на її
запитання про допомогу стверджувала,
що в допомозі немає потреби, а також те,
що в 2010 році помер її чоловік і вона
залишилась з неповнолітньою дочкою
проживати одна, ніде не працювала,
пенсію на той час не отримувала так як
не досягла пенсійного віку,залишилась
вдовою, в якої на утриманні була
неповнолітня дочка, яка потребувала
також матеріального забезпечення так
як навчалась в школі та готувалась до
вступу в інститут, що в свою чергу не
позбавляло відповідача в особистому
догляді спадкодавця, будь яких
належних та допустимих доказів про те,
що позивач чинила перешкоди
відповідачу в піклуванні нею за
батьком чи в наданні нею матеріальної
допомоги на утримання та лікування
батька в судовому засіданні не надала.

Враховуючи вищевикладені обставини
у їх сукупності, суд вважає, що заявлені
позовні вимоги знайшли своє
підтвердження, є обґрунтованими,
доведеними та такими, що підлягають до
повного задоволення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10,60,88,212,213,215,294 ЦПК України,
ст.ст.1216,1217,1224,1261 ЦК України, ст.202 СК
України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення від права на спадкування -
задоволити.

Усунути ОСОБА_2 від права на
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий :