У Х В А Л А

іменем україни

12 лютого 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого
Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства акціонерний
банк «Укргазбанк» про скасування
наказу, поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної шкоди
за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства акціонерний
банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ
«Укргазбанк») на рішення апеляційного
суду Одеської області від 15 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що з 17 травня 2002 року
він працював на посаді водія у ПАТ АБ
«Укргазбанк». Наказом від 4 лютого 2013
року № 41-п його було звільнено з роботи
на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.
Вважав вказаний наказ незаконним, так
як заяву на звільнення за згодою сторін
від 1 лютого 2013 року він написав під
тиском адміністрації банку, через що
він звертався до інспекції з питань
праці, правоохоронних органів для
перевірки дотримання трудового
законодавства у товаристві; крім того,
питання про його звільнення
вирішувалося пізніше і дата, зазначена
у наказі, не відповідає даті його
видачі.

У зв'язку з цим позивач просив суд
скасувати наказ про його звільнення,
поновити його на роботі на посаді водія
автотранспортних засобів сектору
матеріально-технічного забезпечення
та експлуатації
адміністративно-господарського
відділу Одеської обласної дирекції ПАТ
АБ «Укргазбанк»; стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
сумі 1 598 грн 94 коп. та 10 тис. грн на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 20 серпня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 15 жовтня 2013 року рішення
районного суду скасовано та ухвалено
нове рішення, яким позов ОСОБА_3
задоволено частково. Скасовано наказ
від 4 лютого 2013 року про звільнення
ОСОБА_3 за п. 1 ст. 36 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді
водія автотранспортних засобів
сектора матеріально-технічного
забезпечення та експлуатації
адміністративно-господарського
відділу Одеської обласної дирекції ПАТ
АБ «Укргазбанк». Стягнуто з ПАТ АБ
«Укргазбанк» на користь ОСОБА_3
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 4 лютого 2013 року по 1 березня
2013 року в сумі 1 598 грн 94 коп. та 1
тис. грн на відшкодування моральної
шкоди.

У касаційній скарзі ПАТ АБ
«Укргазбанк», посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
сторони досягли згоди щодо звільнення
позивача; при його звільненні за п. 1
ст. 36 КЗпП України банком було
дотримано всіх вимог трудового
законодавства.

Скасовуючи рішення районного суду та
задовольняючи частково позов, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що при звільненні позивача було
відсутнє волевиявлення обох сторін на
припинення трудового договору, що
підтверджується зверненнями позивача
до територіальної Державної інспекції
з питань праці в Одеській області,
правоохоронних органів щодо написання
ним заяви про звільнення під тиском
адміністрації банку, а також наказом
від 11 лютого 2013 року № 88 про
закріплення за позивачем автомобіля
банку, що свідчить про те, що питання
про його звільнення вирішувалося
пізніше, ніж був виданий наказ про його
звільнення.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що з 17 травня 2002 року
ОСОБА_3 працював на посаді водія у ПАТ
АБ «Укргазбанк».

Наказом від 4 лютого 2013 року № 41-п його
було звільнено з роботи на підставі п. 1
ст. 36 КЗпП України з виплатою грошової
компенсації за невикористані 29
календарних днів щорічної відпустки на
підставі заяви ОСОБА_3 від 1 лютого 2013
року.

Згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України угода
сторін є підставою для припинення
трудового договору.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 1992 року № 9
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» судам роз'яснено, що при
домовленості між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом про припинення трудового
договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за
згодою сторін) договір припиняється в
строк, визначений сторонами.
Анулювання такої домовленості може
мати місце лише при взаємній згоді про
це власника або уповноваженого ним
органу і працівника.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Посилання апеляційного суду на те, що
звернення позивача до територіальної
Державної інспекції з питань праці в
Одеській області, правоохоронних
органів щодо написання ним заяви про
звільнення під тиском адміністрації
банку, а також наказ від 11 лютого 2013
року № 88 про закріплення за позивачем
автомобіля банку свідчать про
відсутність угоди між сторонами про
звільнення позивача є припущенням,
оскільки позивач не звертався до банку
із заявою про анулювання домовленості
про його звільнення; із наказом від 4
лютого 2012 року про його звільнення
позивач ознайомлений.

Ухвалювати судові рішення, основані на
припущеннях, заборонено
ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК
України апеляційний суд на вказані
вимоги закони не звернув уваги та не
врахував, що факт звернення позивача до
органів прокуратури та інспекції з
питань праці сам по собі не свідчить
про відсутність угоди між сторонами
про звільнення, так як у матеріалах
справи відсутні будь-які дані щодо
проведення цими органами перевірок
дотримання відповідачем трудового
законодавства при звільненні позивача.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
рішення апеляційного суду не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства акціонерний
банк «Укргазбанк» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 15 жовтня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І.
Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська