Головуючий суду 1 інстанції - Кирильчук
Доповідач - Матвєйшина О.Б.
Справа № 427/9160/13-ц
Провадження № 22ц/782/405/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі :

головуючого: Матвєйшиної О.Б.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Малієнко Н.В.,

при секретарі: Скоробогатовій Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську справу за
апеляційною скаргою ДП
«Свердловантрацит» на рішення
Свердловського міського суду
Луганської області від 23 грудня 2013 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ДП «Свердловантрацит» про стягнення
моральної шкоди внаслідок отримання
професійного захворювання на
виробництві, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
відповідача ДП «Свердловантрацит» про
стягнення моральної шкоди внаслідок
отримання професійного захворювання
на виробництві, посилаючись на те, що з
03.06.1981 року по 15.11.2011 року він працював
на обособлених підрозділах ДП
«Свердловантрацит» у шкідливих умовах
праці.

Через втрату 40% працездатності
позивача було взято на облік до
Відділення виконавчої дирекції фонду
Соціального Страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань. У результаті отриманого
професійного захворювання його
працездатність суттєво обмежена, що
прямо вплинуло на його життєві плани та
трудові перспективи. Постійно
знаходиться у пригніченому стані через
те, що можливості повного відновлення
здоров'я вже не має. Зокрема позивачу
доводиться докладати додаткових
зусиль для організації свого життя.
Просив стягнути з відповідача моральну
шкоду, спричинену професійним
захворюванням у розмірі 25000грн.

Рішенням Свердловського міського суду
Луганської області від 23 грудня 2013 року
позовні вимоги позивача задоволено
частково.

Судом стягнуто з відповідача на
користь позивача моральну шкоду в
розмірі 3000грн. та судовий збір на
користь держави у розмірі 229,40грн.

В апеляційній скарзі апелянт
відповідач ДП «Свердловантрацит»
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити у повному обсязі у зв'язку з
необґрунтованістю та недоведеністю
належними доказами, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів апеляційного суду
приходить до наступного.

Згідно зі ст.. 213, 214 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом, обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні, під
час ухвалення рішення суд у числі інших
вирішує також питання, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судова колегія вважає, що у
даному випадку судом першої інстанції
ці вимоги закону виконано у повному
обсязі.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що моральна шкода була завдана
позивачу внаслідок отримання
професійного захворювання на
виробництві, що спричинило втрату 20%
працездатності, при цьому позивач
зазнав великих переживань з цього
приводу, суттєвого порушення звичного
та установленого способу життя,
оскільки витрчає час на лікування,
однак його стан здоровья не
покращується.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними.

Згідно ч.1 ст. 9 Закону України «Про
охорону праці» від 14 жовтня 1992 року (з
наступними змінами) відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
внаслідок ушкодження його здоров'я або
у разі смерті працівника,
здійснюється Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Законом України від 23.02.2007 року
«Про внесення змін до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
професійної працездатності» із закону
виключені норми (абзацу четвертого
статті 1 в частині відшкодування
моральної шкоди застрахованим і
членам їх сімей, підпункту «е» пункту 1
частини першої статті 21, частини
третьої статті 28 та частини третьої
статті 34), які передбачили обов'язок
Фонду щодо відшкодування моральної
шкоди потерпілим, які отримали
трудове каліцтво, або професійне
захворювання.

Отже на даний час норми вказаного
Закону, які покладали на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди
внаслідок нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, відсутні.

Виходячи зі змісту п.5 Рішення
Конституційного суду України від 08.10.2008
року, скасування права застрахованих
громадян, що потерпіли на виробництві
від нещасного випадку або професійного
захворювання, на відшкодування
моральної шкоди за рахунок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві, яке вони мали
відповідно до приписів первинної
редакції ЗУ «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
профзахворювання, які спричинили
втрату працездатності» не порушено,
оскільки ст. 1167 ЦК України й ст. 237-1 КЗпП
України їм надане право відшкодувати
моральну шкоду за рахунок власника
підприємства роботодавця або
уповноваженого ним органа.
Встановлений законодавцем розподіл
обов'язків щодо відшкодування
моральної шкоди потерпілим на
виробництві від нещасного випадку й
професійного захворювання не
суперечить вимогам ст. 22 Конституції
України.

У п. 4.1 рішення Конституційного Суду
України від 27.01.2004 р. зазначено, що
ушкодження здоров'я, заподіяне
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності
заподіюють йому моральні й фізичні
страждання. Як наслідок, моральна
шкода, заподіяна умовами виробництва,
спричинює порушення таких особистих
немайнових прав, як право на життя,
право на охорону здоров'я тощо.

Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України
вiдшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працiвнику провадиться у разi,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язкiв i
вимагають вiд нього додаткових зусиль
для органiзацiї свого життя.

Пунктом 1 ч.2 ст.23 ЦК України
передбачено, що моральна шкода полягає
у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року "Про судову практику по справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" роз`яснено, що
моральна шкода може складатися зокрема
з моральних переживань у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
способу життя, при настанні інших
негативних наслідків.

Судом першої інстанції встановлено,
що позивач ОСОБА_2 у період з 12.03.1982 року
по 01.04.2002 року працював на шахті ім. П.Л.
Войнова ВО «Свердловантрацит», з 15.04.2002
року по 24.06.2003 року - на ДХК
«Свердловантрацит» шахта ім. Я.М.
Свердлова, з 07.07.2003 року по 15.11.2011 року -
на ВП «Шахтобудівельне управління» ДП
«Свердловантрацит». Згідно висновку
обласної профпатологічної
лікарсько-експертної комісії № 424 від
20.05.2011 року ОСОБА_2 поставлено основний
діагноз хронічний бронхіт І-ІІ стадії,
пилової етіології, фаза неповної
клінічної ремісії; пневмофіброз; ЛН І
ступеню - захворювання профеійне,
установлено вперше. Супутний діагноз:
ІБС; дифузний кардіосклероз.
Протипоказана робота в умовах
загазованості, запиленості,
несприятливого мікроклімату.
Внаслідок отримання професійного
захворювання на виробництві,
позивачеві встановлено втрату ним 20%
працездатності, що призвело до
фізичних та моральних страждань.

Таким чином, судом було встановлено,
що позивачу у даному випадку моральна
шкода була завдана саме у результаті
втрати професійної працездатності
через професійне захворювання.

Оскільки професійне захворювання
та втрата працездатності в зв'язку з
цим захворюванням встановлена
позивачеві вперше у 2011 році, з цього
часу відповідно у нього виникло право
вимагати відшкодування заподіяної
йому моральної шкоди.

Отже, між позивачем і відповідачем
виникли цивільно-правові відносини по
відшкодуванню моральної шкоди,
викликаної трудовим каліцтвом
внаслідок шкідливого впливу умов
виробництва при виконанні трудових
обов'язків, які трансформувалися з
відносин щодо роботи в умовах праці,
безпеку якої в порушення закону не
забезпечив відповідач. Таким чином,
факт заподіяння моральної шкоди, є
доведеним.

Таким чином обов'язок щодо
відшкодування моральної шкоди
позивачеві законом покладено на
підприємство, де працював позивач.

Суд першої інстанції правильно
дав оцінку виниклій для позивача
моральній шкоді і правильно дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог частково.

Вказані висновки суду першої
інстанції підтверджується
матеріалами справи та відповідають
вимогам закону, зазначеному в тексті
оскаржуваного рішення.

Колегія суддів вважає, що суд
правильно, з урахуванням обставин
справи, визначив розмір компенсації
моральної шкоди. Професійне
захворювання у позивача вперше
встановлено 2011 року, безстрокова
втрата його працездатності визначена у
розмірі 20%.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що позивач є людиною цілком
працездатною та ті докази, які додані
до позовної заяви лише констатують
наявність у позивача професійного
захворювання і ніяк не можуть бути
розцінені як докази наявності у
позивача завданої моральної шкоди, на
увагу не заслуговують оскільки само по
собі отримання пошкодження здоров'я,
викликає моральні страждання та вже є
підставою для відшкодування моральної
шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і на
суть постановленого рішення не
впливають.

Згідно зі ст.. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Таким чином, судова колегія не
вбачає підстав для скасування або
зміни оскаржуваного рішення суду
першої інстанції, оскільки воно
відповідає вимогам закону та
обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308,312,313,314,315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ДП
«Свердловантрацит» - відхилити.

Рішення Свердловського міського суду
Луганської області від 23 грудня 2013 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ДП «Свердловантрацит» про стягнення
моральної шкоди внаслідок отримання
професійного захворювання на
виробництві - залишити без змін.

Ця ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно, та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після її
проголошення.

Головуючий :

Судді: