АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №671/907/13-ц
Провадження №22-ц/792/162/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

у складі: головуючого судді Варвус Ю.Д.,

суддів: Купельського А.В.,
Пастощука М.М.

при секретарі: Рудому
В.М.

з участю: представника апелянта -
ОСОБА_1,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Волочиського районного суду
Хмельницької області від 26 листопада
2013 року, по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третіх осіб на стороні
відповідача - Волочиської районної
державної адміністрації Хмельницької
області, Зеленівської сільської ради
Волочиського району Хмельницької
області, відділу Держземагенства у
Волочиському районі Хмельницької
області про визнання частково
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку та
визнання права власності на частину
земельної ділянки,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_2,
звертаючись до суду з вказаним позовом,
зазначав, що 11 червня 1999 року його мати
подарувала йому незавершений
будівництвом житловий будинок, хлів та
гараж, відповідно до договору
дарування. Також, ОСОБА_4 був укладений
договір довічного утримання з ОСОБА_3,
згідно з яким його мати передала
відповідачу глиновалькований житловий
будинок з надвірними будівлями та
земельні ділянки площею 0,69 га. Після
смерті ОСОБА_4, ОСОБА_3 отримала у
власність глиновалькований житловий
будинок та земельну ділянку площею 0,69
га. Рішенням виконкому Зеленівської
сільської ради від 29 червня 2010 року № 21
позивачу було надано дозвіл на
продовження будівництва подарованого
матір'ю незавершеного будівництвом
житлового будинку та інших надвірних
прибудов. На даний час позивачем, з його
слів, завершено будівництво, та він
фактично проживає в добудованому
будинку, однак одержати свідоцтво на
право власності на будинок позивач не в
змозі у зв'язку з відсутністю у нього

права власності на земельну ділянку, на
якій побудований будинок.

У зв'язку з цим та після зміни
позовних вимог, позивач просив суд

визнати частково недійсним Державний
акт на право власності на

земельну ділянку серії ЯМ № 8815779,
кадастровий № :01:003:0006 площею 0,2500
га, від 13 вересня 2012 року,

зменшивши його площу до 2/5 частини, що
становить 0,100 га.
________________________________________________________________________
___________________

Головуючий у першій інстанції: Бабій
О.М.
Провадження № 22-ц/792/162/14

Доповідач: Купельський А.В.

Категорія: 45

Визнати за ним право власності на 3/5
частини зазначеної земельної ділянки,
зменшивши його площу до 3/5 частин, що
становить 0,1500 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд.

Рішенням Волочиського районного суду
Хмельницької області від 26 листопада
2013 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням,
ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить
його скасувати та ухвалити нове, яким
позов задоволити у повному обсязі.

Вважає, що рішення прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, не було повно і
всебічно з'ясовано обставини справи.

Посилається на те, що при прийнятті
рішення судом не було взято до уваги
норми Земельного кодексу України,
згідно яких, оскільки апелянту було
подаровано незавершений будівництвом
житловий будинок, йому повинна бути
виділена земельна ділянка для
обслуговування житлового будинку та
ведення підсобного господарства.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника апелянта, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, і це
підтверджується матеріалами справи, що
батьками позивача, який є громадянином
Російської Федерації, були ОСОБА_7, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2(а.с. 7-9).

ОСОБА_8 рішенням виконкому
Волочиської ради народних депутатів
№149 від 19 вересня 1991 року надано дозвіл
на будівництво житлового будинку на
земельній ділянці площею 0,50 га у селі
Зелена (а. с. 133).

10 червня 1999 року на ім'я ОСОБА_4 було
видано свідоцтво про право на спадщину
за законом після смерті спадкодавця -
ОСОБА_7.(а.с. 10), відповідно до якого до
складу спадкового майна увійшли:
житловий будинок з надвірними
будівлями та земельні ділянки за
адресою: АДРЕСА_1. На земельній ділянці
площею 0,69 га за вказаною адресою
розташовано: глиновалькований
житловий будинок А-1, житловою площею 17,8
кв.м., житловий будинок Д-1, 18 %
готовності, кам'яний льох В,
глиновалькований хлів Б, цегляний
гараж Г, які належали померлому на
підставі свідоцтва про право особистої
власності на житловий будинок,
виданого Волочиською
райдержадміністрацією 27 травня 1999 року
на підставі рішення виконкому
Волочиської районної ради № 49 від 29
березня 1988 року, зареєстрованого у
Волочиському БТІ за № 209. Земельна
ділянка належала померлому на підставі
рішення сесії Зеленівської сільської
ради від 30 вересня 1993 року.

11 червня 1999 року ОСОБА_4 подарувала
своєму синові - ОСОБА_2 незавершений
будівництвом житловий будинок (а.с. 11) (18
% готовності) з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1, що в розрахунку становить 3/5
домоволодіння, відповідно до договору
дарування незавершеного будівництвом
житлового будинку, зареєстрованого в
реєстрі за № 440, посвідченого приватним
нотаріусом Волочиського нотаріального
округу Хмельницької області ОСОБА_9

Також, 11 червня 1999 року між ОСОБА_4 з
однієї сторони та ОСОБА_3 з другої
сторони був укладений договір
довічного утримання (а.с. 12),
зареєстрований в реєстрі за № 441,
посвідчений приватним нотаріусом
Волочиського нотаріального округу
Хмельницької області ОСОБА_10,
відповідно до якого, ОСОБА_4 передала
належний їй на праві особистої
власності житловий будинок з
надвірними будівлями та приватизовану
земельну ділянку по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 В
свою чергу, остання зобов'язалась:
зберегти у безкоштовному користуванні
за ОСОБА_4 цілий житловий будинок та всі
побутові приміщення; надавати їй
постійну необхідну допомогу
продуктами харчування, допомогу у
придбанні ліків, одягу по потребі;
забезпечувати регулярний догляд,
приготування їжі.

На підставі зазначеного договору
довічного утримання ОСОБА_3 було
оформлено її право власності на 2/5
частини будинковолодіння по АДРЕСА_1,
що підтверджується витягом про
державну реєстрацію права власності на
вказане майно № 28319934 від 10 грудня 2010
року.

На підставі цього ж договору 13 вересня
2012 року були видані державні акти на
право власності на земельні ділянки на
ім'я ОСОБА_3: серії ЯМ № 881580 на земельну
ділянку площею 0,1735 га по АДРЕСА_1, для
ведення особистого селянського
господарства; серії ЯМ № 881579 на
земельну ділянку площею 0,2500 га по
АДРЕСА_1, для будівництва і
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка); серії ЯМ № 881581 на
земельну ділянку площею 0,2651 га в с.
Зелена Волочиського району, для
ведення особистого селянського
господарства.

Рішенням виконавчого комітету
Зеленівської сільської ради
Волочиського району Хмельницької
області № 21 від 29 червня 2010 року
позивачу надано дозвіл на продовження
будівництва (а.с. 18) (18 % готовності)
житлового будинку; будівництво літньої
кухні з банею розміром 4,80 х 10,50 м.;
будівництво господарської споруди
розміром 4,0 х 2,50 м., гаража розміром 5,0 х
7,0 м. та вбиральні розміром 1,60 х 1,35 м. на
присадибній ділянці в АДРЕСА_1;
рекомендовано позивачу оформити у
відділі регіонального розвитку та
будівництва будівельний паспорт на
забудову садиби та попереджено його
про заборону проведення будь-яких
будівельних робіт без будівельного
паспорта. А також п. 4 зазначеного
рішення передбачено необхідність
після закінчення будівництва
житлового будинку його прийняття в
експлуатацію згідно з чинним
законодавством.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з того, що позивачем не було
надано доказів, про те, що саме він є
власником житлового будинку за
зазначеною адресою, доказів на
підтвердження реєстрації права
власності, відомостей про технічний
стан житлового будинку, його
відповідність державним
будівельно-технічним, пожежним нормам,
не доведено незаконність оспорюваного
державного акту.

З таким висновком погоджується колегія
суддів апеляційного суду.

Громадяни і юридичні особи, відповідно
до частини першої та другої статті 116 ЗК
України, набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону. Набуття
права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Статтею 118 ЗК України визначено
порядок безоплатної приватизації
земельних ділянок громадянами. Так,
відповідно до частин першої, другої,
шостої, сьомої, восьмої, дев'ятої,
десятої цієї статті громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади
та органів місцевого самоврядування
щодо приватизації земельних ділянок
приймається на підставі технічних
матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної
ділянки.

Громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
садівництва у межах норм безоплатної
приватизації, подають заяву про вибір
місця розташування земельної ділянки
до відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідного
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). Проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки розробляється за замовленням
громадян суб'єктами господарювання, що
є виконавцями робіт із землеустрою
згідно із законом, у строки, що
обумовлюються угодою сторін.

Вибір місця розташування
земельної ділянки та надання дозволу і
вимог на розроблення проекту її
відведення здійснюються в порядку,
встановленому статтею 151 ЗК України.

Районна, Київська чи
Севастопольська міська державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада у місячний строк розглядає
проект відведення та приймає рішення
про передачу земельної ділянки у
власність.

Право власності на земельну
ділянку посвідчується державним актом
(частина перша статті 126 ЗК України (в
редакції, яка була чинною на момент
виникнення правовідносин)).

Згідно із частиною третьою статті
152 ЗК України захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом: визнання прав;
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; визнання угоди
недійсною; визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Таким чином, державні акти на
право власності на земельні ділянки є
документами, що посвідчують право
власності й видаються на підставі
відповідних рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.

За змістом статті 328 Цивільного кодексу
України, право власності набувається
на підставах, не заборонених законом.
Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Звертаючись до суду позивач
просив скасувати державний акт на
право власності на земельну ділянку в
частині. Між тим, скасування
зазначеного акту в частині суперечить
чинному законодавству, вимогам
вищезазначених статей ЗК України,
Закону України „Про Державний
земельний кадастр" та постанові
Кабінету Міністрів України від 17
жовтня 2012 року N 1051.

Посилання апелянта на те, що при
прийнятті рішення судом не було взято
до уваги норми Земельного кодексу
України, згідно яких, оскільки апелянту
було подаровано незавершений
будівництвом житловий будинок, йому
повинна бути виділена земельна ділянка
для обслуговування житлового будинку
та ведення підсобного господарства не
може бути підставою для скасування
рішення суду.

Відповідно до п. ґ ст. 18 постанови
Пленуму Верховного Суду України, від
16.04.2004, № 7 "Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ" при переході
права власності на будівлі та споруди
за цивільно-правовими угодами,
укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з
положеннями чинної до цієї дати статті
30 ЗК до набувача від відчужувача
переходить належне йому право
власності або право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані будівлі та споруди, якщо
інше не передбачалось у договорі
відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких
випадках право власності на земельну
ділянку або її частини могло
переходити відповідно до статті 120 ЗК
2001 року на підставі цивільно-правових
угод, а право користування - на підставі
договору оренди, укладених відповідно
відчужувачем або набувачем. До особи,
яка придбала житловий будинок, будівлю
або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно
зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін
до статті 120 ЗК Законом України від 27
квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120
ЗК, переходило право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених
договором; а якщо договором це не було
визначено, до набувача переходило
право власності на ту частину
земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для її
обслуговування. При переході права
власності на будинок або його частину
за договором довічного утримання, до
набувача переходило право на земельну
ділянку, де вони розташовані, на умовах,
на яких ця ділянка належала
відчужувачу. В разі переходу права
власності на будівлі та споруди до
кількох осіб, право на земельну ділянку
визначалось пропорційно часткам осіб у
вартості будівлі та споруди, якщо інше
не передбачено в договорі відчуження
останніх, а при переході права
власності на будівлі та споруди до
фізичних або юридичних осіб, які не
могли мати у власності земельні
ділянки, до них переходило право
користування земельною ділянкою. З 1
січня 2010 р. до особи, яка набула право
власності на житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача) відповідно до
статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції
Закону України від 5 листопада 2009 р. N
1702-VI;

В договорі дарування
незавершеного будівництва відсутня
воля дарувальника щодо розміру
земельної ділянки. Доказів розміру
земельної ділянки позивач не надав. До
того ж, подаровано було будинок
незавершений будівництвом (18%
готовності). В позові позивач зазначає,
що будівництво закінчено, документів
про це не надав. Суду невідомо чи
збільшилась площа відведена для
забудови, а тим самим чи зменшилась
площа земельної ділянки відповідача,
чи порушені його права.

Інші доводи апеляційної скарги,
ретельно досліджені судом, висновків
суду не спростовують і не дають підстав
вважати, що судом допущені порушення
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне,
обґрунтоване, відповідає обставинам
справи, постановлене з дотриманням
вимог процесуального права, колегія
суддів не вбачає підстав для його
скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія
суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Волочиського районного суду
Хмельницької області від 26 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом згідно:

суддя апеляційного суду
А.В. Купельський