У х в а л а

20 січня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Штелик С.П.,

суддів: Карпенко С.О., Парінової І.К.,
Савченко В.О., Ступак О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 15 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Дніпро», Держави
України в особі Міністерства юстиції
України, Державної казначейської
служби України, треті особи:
Міністерство фінансів України,
Державна комісія з регулювання ринків
фінансових послуг України, відкрите
акціонерне товариство «Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»,
про стягнення страхової виплати,
відшкодування упущеної вигоди, втрат
від інфляції та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Дніпро», Держави
України в особі Міністерства юстиції
України, Державної казначейської
служби України, треті особи:
Міністерство фінансів України,
Державна комісія з регулювання ринків
фінансових послуг України, відкрите
акціонерне товариство «Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»,
про стягнення страхової виплати,
відшкодування упущеної вигоди, втрат
від інфляції та моральної шкоди, в
обґрунтування якого зазначала, що 18
липня 1977 року між її батьком ОСОБА_2 та
Головним управлінням державного
страхування СРСР у особі
Амур-Нижньодніпровської інспекції
Дніпропетровського обласного
управління державного страхування
було укладено договір страхування. За
вказаним договором ОСОБА_2 зобов'язався
у строк до повноліття позивача рівними
частками сплачувати страхові внески, а
інспекція - на час досягнення позивачем
повноліття і завершення виплати
страхових внесків виплатити на її
користь страхову суму. ОСОБА_2 виконав
свої зобов'язання за договором
достроково. Однак страхова компанія
так і не здійснила виплати.

Оскільки утворене на базі НАСК
«Оранта» у Дніпропетровській області -
ВАТ «СК «Оранта-Дніпро» добровільно
прийняло на себе зобов'язання по
діючому раніше договору з
Укрдержстрахом, позивач просила
стягнути з ПАТ «СК «Дніпро»: страхові
виплати, що станом на 01 січня
1997 року склали 1 050 грн., упущену вигоду
за невиконання договірних зобов'язань
у розмірі 5 223 грн., втрати від інфляції
за період з 01 січня 1997
року по 01 грудня 2012 року у розмірі 28 132,65
грн. та 5 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди; а також
стягнути з Держави України в особі
Державної казначейської служби
України просила 5 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 05
квітня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 07 жовтня
2013 року, відмовлено у задоволенні
позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 15 листопада 2013
року поновлено ОСОБА_1 строк на
касаційне оскарження та відмовлено у
відкритті касаційного провадження на
рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська
від 05 квітня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 07 жовтня 2013 року.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 листопада 2013 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, зокрема ст.
ст. 44, 161, 164, 203, 204, 208, 212, 214, ч. 3 ст. 384, ст.
ст. 440-440-1 ЦК Української РСР, ст. ст. 979,
989-991 ЦК України, ст. 8, ч. 3 ст. 19 Закону
України «Про страхування».

Як приклад неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
ухвалу Верховного Суду України від 23
січня 2003 року у справі про стягнення
сум за договорами страхування.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 7
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року №11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального
кодексу України», постановлення
касаційною інстанцією ухвали про
скасування рішення судів нижчих
інстанцій із передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення спору у справі й не відбулося
застосування норм матеріального права
для вирішення спору по суті, тому
відповідні ухвали не можуть бути
предметом перегляду в порядку,
передбаченому главою 3 розділу V ЦПК
України, і на них не може здійснюватися
посилання на підтвердження підстави,
встановленої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що справа за
заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 листопада 2013 року не
підлягає допуску до провадження
Верховного Суду України, оскільки
наданою для порівняння ухвалою
Верховного Суду України від 23 січня 2003
року рішення судів нижчої інстанції
скасовані із передачею справи на новий
розгляд, що не є остаточним вирішенням
спору та викладенням правової позиції
судом касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 354, 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_1
до приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Дніпро», Держави
України в особі Міністерства юстиції
України, Державної казначейської
служби України, треті особи:
Міністерство фінансів України,
Державна комісія з регулювання ринків
фінансових послуг України, відкрите
акціонерне товариство «Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»,
про стягнення страхової виплати,
відшкодування упущеної вигоди, втрат
від інфляції та моральної шкоди за
заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 листопада 2013 року
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

С.П.
Штелик

Судді:

С.О. Карпенко

І.К. Парінова

В.О. Савченко

О.В. Ступак