Провадження по справі № 2/260/77/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року Ленінський
районний суд м. Донецька у складі:

головуючого судді - Бескровної О.Л.

при секретарі - Гладкій Г.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Донецька
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи без
самостійних вимог приватний нотаріус
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_6, приватний нотаріус
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_7 про визнання договору
купівлі - продажу квартири недійсним,
визнання довіреності недійсною,
скасування реєстраційного запису щодо
об»єкту нерухомості, визнання права
власності на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі - продажу квартири недійсним,
визнання довіреності недійсною,
скасування реєстраційного запису щодо
об»єкту нерухомості, визнання права
власності на квартиру. Уточнивши в
подальшому позовні вимоги, зазначила
наступне. Відповідно до свідоцтва про
право власності на квартиру від 02.12.1994
року, виданого Фондом комунального
майна, зареєстрованого в КП БТІ
м.Донецька 16.12.1994 року, їй належала ?
частина квартири АДРЕСА_1. Інша ?
частина зазначеної квартири також
належала їй, але на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом від
13.02.2002 року, зареєстрованого в КП БТІ
м.Донецька 01.03.2002 року. У зазначеній
квартирі вона зареєстрована та мешкає
з 16.01.1979 року. Зауважила, що як особа
похилого віку, одинока, ніколи не
бажала продавати свою квартиру. Разом з
тим, у липні 2013 року вона почала
оформлювати субсидію і для цього їй
необхідно було надати до відповідних
органів правоустановчі документи на
квартиру, однак їх оригіналу вона не
знайшла. Після цього вона звернулася до
реєстраційної служби з запитом про
надання інформації щодо реєстрації
права власності на квартиру і
дізналася, що її квартира була продана
13.07.2013 року ОСОБА_3 Вказаний договір
купівлі-продажу укладався від її імені
на підставі довіреності ОСОБА_4.
Довіреність посвідчена приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_7, однак
даний документ був складений без її
відома, крім того на момент його
укладення у Ленінському РВ ДМУ УМВС
України на розгляді знаходилась її
заява про втрату паспорта, що у свою
чергу позбавляло можливості визначити
статус довірителя. 27.06.2013 року вона
звернулася до правоохоронних органів і
повідомила про скоєний відносно неї
злочин, повідомила про шахрайство.
Разом з тим з метою захисту її майнових
прав на власне майно, посилаючись на
вимоги ст. 41 Конституції України, ст. 202,
203, 216, 391 ЦК України, просила суд визнати
довіреність від імені ОСОБА_1 на ім»я
ОСОБА_4 від 27 червня 2013 року посвідчену
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_7
за реєстровим номером 1121, недійсною;
визнати договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 13 липня 2013 року,
укладений між ОСОБА_4 від імені ОСОБА_1
та ОСОБА_3, посвідчений приватний
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_6 та
зареєстрований за номером 1642010,
недійсним; скасувати реєстраційний
запис права власності №1642010 від 13 липня
2013 року на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3
та поновити реєстраційний запис права
власності за ОСОБА_1; Визнати за нею,
ОСОБА_1, право власності на квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги у повному
обсязі, надала пояснення аналогічні
тим, що викладені в обґрунтуванні
позову.

Представник позивача ОСОБА_2 у
судовому засіданні підтримав позицію
свого довірителя, надав аналогічні
пояснення.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
вказавши, що при укладені договору
купівлі-продажу спірної квартири, де
вона є покупцем, інтереси ОСОБА_1
представляв ОСОБА_4, діючи на підставі
довіреності від 27.06.2013p., виданої
позивачем ОСОБА_1 Зазначила, що жодного
доказу про незаконність довіреності,
факту шахрайства позивач не надала.
Щодо заяви ОСОБА_1 про вчинений начебто
відносно неї злочин, кримінальна
справа закрита, її вина не доведена.
Крім того, постанова про закриття
кримінальної справи від 25.09.2013 року
містить покази нотаріуса ОСОБА_7 який
зазначив, що довіреність на
представництво інтересів позивача,
нотаріус видав у присутності самої
ОСОБА_1 і ОСОБА_4, що також свідчить про
необґрунтованість даного позову.
Вважає, що посилання позивача на вимоги
ст.202-203 у даному випадку є
необґрунтованими, оскільки жодних
порушень при укладені договору
купівлі-продажу не було.

У судовому засіданні відповідач
ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав,
вказавши, що ОСОБА_1 добровільно видала
на його ім»я довіреність, наділивши
правом відчужити спірну квартиру.
Зазначену довіреність було посвідчено
27 червня 2013 року приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_7 за реєстровим номером 1121,
у присутності ОСОБА_1 Вважає, що
оспорюваний правочин може бути
визнаний недійсним лише за рішенням
суду, однак позивач не навела жодного
належного чи допустимого доказу
порушення законодавства, що доводить
безпідставність і необґрунтованість
позовних вимог.

Третя особа приватний нотаріус
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_6 у судове засідання не
з»явилася, надала заяву про слухання
справи без її участі.

У судове засідання третя особа
приватний нотаріус Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_7
не з»явилася, причину своєї
відсутності суду не повідомила,
заперечень не надала.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні
вказав, що сумісно проживає з
відповідачем ОСОБА_3, знайомий з
відповідачем ОСОБА_4, вони мешкають в
одному селищі. Він і ОСОБА_3 давно
хотіли купити однокімнатну квартиру,
починаючи з літа 2013 року почали за
оголошенням вибирати собі нерухомість.
У них було 100 000 гривень, з яких 40 000
гривень його особисті кошти, а інші
належали батькам ОСОБА_3 Згодом, ОСОБА_3
повідомила йому, що ОСОБА_4
запропонував їй придбати однокімнатну
квартиру по АДРЕСА_1 за 100 000 гривень,
після цього вона їздила дивилася на
вказану квартиру. Він у цей час
працював, квартири не бачив, на якому
поверсі вона розташована не пам»ятає.
Зі слів відповідача ОСОБА_3 йому відомо,
що у ній мешкає старенька бабуся. Хто
саме є власником квартири йому не було
відомо і він цим не цікавився. При
оформленні договору купівлі-продажу
він також не був присутнім. На
теперішній час вони у квартиру не
заселилися, оскільки у ній мешкає
позивач, чи надавали їм ключі від
квартири не пам»ятає. Зазначив, що
29.07.2013 року він разом з ОСОБА_3 їздили на
відпочинок у Феодосію, повернулися
03.08.2013 року і їм працівники міліції
повідомили про те, що позивач
звернулася із заявою до міліції.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні
суду вказала, що добре знає позивача
ОСОБА_1, але у її квартирі ніколи не
була. Остання мешкає сама, квартиру не
збиралася продавати, оскільки іншого
житла не має. На скільки їй відомо, вона
писала заповіт. Їй також відомо зі слів
самої ОСОБА_1, що були викрадені
правоустановчі документи на її
квартиру.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
їх представників, свідків, дослідивши
матеріали даної справи, наявні у ній
докази, встановив наступне.

На підставі свідоцтва про право
власності на квартиру (будинок) №20557
виданого фондом комунального майна 02
грудня 1994 року (а.с. 5) та свідоцтва про
право на спадщину за законом, виданого
нотаріусом Сьомої донецької державної
нотаріальної контори 13 лютого 2002 року
(а.с.52), позивачу ОСОБА_1 належала
квартира АДРЕСА_1. Право власності на
вказане майно станом на 31.12.2012 року було
зареєстроване у КП БТІ м.Донецька, що
встановлено із довідки №256465 від 21.08.2013
року (а.с.5)

Як вбачається із довіреності, виданої 27
червня 2013 року і посвідченої приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу, ОСОБА_7, ОСОБА_1
наділила ОСОБА_4 бути її представником
у всіх правовідносинах, зокрема
пов»язаних з продажем майна (а.с.55),
номер у реєстрі нотаріальних дій 1121,
бланк ВТІ 545665 (а.с.56)

Так, 13 липня 2013 року ОСОБА_4, діючи на
підставі вказаної довіреності, від
імені власника ОСОБА_1 уклав договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з
ОСОБА_3, що вбачається з договору
посвідченого приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_6, зареєстрованого в
реєстрі за №1237 (а.с. 47-48)

Звернувшись з позовом до суду,
ОСОБА_1 оспорює факт підписання нею
довіреності на ім»я ОСОБА_4 від 27 червня
2013 року, посвідченої приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_7 за
реєстровим номером 1121. Доводи позивача
підтверджуються висновком експертизи
Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру №93
від 06.01.2014 року, проведеної в рамках
кримінального провадження, внесеного
до ЄРДР за № 0001714 (а.с. 155-164), який у
судовому засіданні відповідачами не
оспорювався. Так, за висновком вказаної
експертизи рукописний запис та підпис
на зворотній стороні довіреності №112
від 27 червня 2013 року, виконані не
ОСОБА_1, а іншою особою.

Враховуючи те, що довіреність
відноситься до односторонніх
правочинів, до нього застосуються
відповідні положення про правочин.

Так, за правилами ст. 202, ст. 203 ЦК
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов»язків. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою та шостою ст. 203 ЦК
України.

Аналогічна позиція міститься в абз.1 п. 8
Постанови Пленуму Верховного суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 6 листопада
2009 року за № X, яким передбачено, що
відповідно до частини першої статті 215
ЦК підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК,
саме на момент вчинення правочину.

За таких підстав, суд дійшов висновку,
що при вчиненні правочину, зокрема
посвідчені довіреності від імені
ОСОБА_1 на ім»я ОСОБА_4 від 27 червня 2013
року приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_7
за реєстровим номером 1121, не були
додержані вимоги ст. 203 ЦК України.
Правочин здійснений без згоди
позивача, про що свідчить рукописний
запис та підпис в графі «підпис» в
наданій та дослідженій у судовому
засіданні довіреності від імені
ОСОБА_1, які виконані не ОСОБА_1, а іншою
особою, що підтверджується висновком
почеркознавчої експертизи № №112 від 27
червня 2013 року (а.с. 155-164) Разом з тим, суд
також приймає до уваги, що на день
складання оспорюваної довіреності, в
СВ Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в
Донецькій області знаходилася заява
ОСОБА_1 від 25.07.2013 року про зникнення
паспорту та правоустановчих
документів на квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, про це свідчить
постанова про закриття кримінального
провадження від 25.09.2013 року (а.с.95)

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК недійсний правочин
не створює юридичних наслідків, крім
тих, що пов'язані з його недійсністю. Це
означає, що його вчинення не є
підставою набуття тих прав та
обов'язків, на що спрямовано правочин,
зокрема, особа не стає власником майна,
переданого їй за правочином, визнаним
недійсним.

При таких обставинах, оспорюваний
позивачем договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 13 липня 2013 року,
укладений між ОСОБА_4 від імені ОСОБА_1
та ОСОБА_3, посвідчений приватний
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_6 та
зареєстрований за номером 1642010, з
урахуванням вказаних вище вимог
закону, повинен бути визнаний
недійсним, оскільки ОСОБА_4 не мав
законних підстав здійснювати даний
правочин.

Що стосується позовної вимоги про
скасування державної реєстрації права
власності за відповідачем, суд
виходить з наступного.

У відповідності до частини 1 ст.328 ЦК
України, право власності набувається
на підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

В ст.19 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» вказано, що
державній реєстрації підлягають
рішення судів стосовно виникнення,
переходу, припинення речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України,
власник майна має право витребувати
своє майно від особи, яка незаконно, без
відповідної підстави заволоділа ним.

Так, суд вважає, що способом захисту
майнових прав позивача, які були
порушені, є скасування реєстраційного
запису права власності №1642010 від 13
липня 2013 року на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_3 та поновлення реєстраційного
запису права власності за ОСОБА_1.

Разом з тим, суд вважає
необґрунтованими вимоги ОСОБА_1 в
частині визнання за нею права
власності на квартиру АДРЕСА_1,
оскільки правило двосторонньої
реституції вже повертає сторони в
попередній стан, який існував до її
укладення. Відповідно, визнання за
позивачем права власності не є
юридично необхідним, оскільки при
визнанні недійсним договору
купівлі-продажу, вона знову стала
власником належної їй квартири, а тому
суд вважає за необхідне в задоволенні
цієї частини позовних вимог відмовити
як таким, що не ґрунтуються на нормах
матеріального закону і таким, що не
відповідають цивільно-правовим
способам захисту прав відповідно до
спірних правовідносин. Тим самим, суд
задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1
частково.

На підставі ст.ст. 202, 203, 391, 626, 638 ЦК
України, Постанови пленуму ВСУ №9 від
06.11.2009р. «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», керуючись
ст.ст.10,11,42, 60, 61, 79, 84, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті
особи без самостійних вимог приватний
нотаріус Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_6, приватний
нотаріус Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_7 про
визнання договору купівлі - продажу
квартири недійсним, визнання
довіреності недійсною, скасування
реєстраційного запису щодо об»єкту
нерухомості, визнання права власності
на квартиру - ЗАДОВОЛЬНИТИ ЧАСТКОВО.

Визнати довіреність від імені ОСОБА_1
на ім»я ОСОБА_4 від 27 червня 2013 року
посвідчену приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_7 за реєстровим номером 1121,
недійсною.

Визнати договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 13 липня 2013 року,
укладений між ОСОБА_4 від імені ОСОБА_1
та ОСОБА_3, посвідчений приватний
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_6 та
зареєстрований за номером 1642010,
недійсним.

Скасувати реєстраційний запис права
власності №1642010 від 13 липня 2013 року на
квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та поновити
реєстраційний запис права власності за
ОСОБА_1.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_1 - ВІДМОВИТИ.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Ленінський районний суд м. Донецька
шляхом подачі апеляції в 10-денний строк
з дня проголошення рішення.

Суддя: