Справа № 0907/2-7448/2011
Провадження № 22-ц/779/81/2014
Головуючий у 1 інстанції Островський
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого : Мелінишин
Г.П.

суддів:
Матківського Р.Й., Шишка А.І.

секретаря: Вилки
І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
АТ «Українська пожежно-страхова
компанія» про стягнення невиплачених
страхових сум за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на
рішення Івано-Франківського міського
суду від 04 листопада 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернувся в суд
із позовом до АТ «Українська
пожежно-страхова компанія» про
стягнення невиплачених страхових сум.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 04 листопада 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення представник ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального права. При вирішенні
спору суд першої інстанції помилково
посилався на п.22.9 договору
добровільного страхування наземних
транспортних засобів, відповідно до
якого якщо збиток оцінюється в 70 % та
більше від загальної страхової суми за
договором, страховик має право, але не
зобов'язаний вимагати від
страхувальника відмовитися від прав на
застрахований ТЗ (агрегат, деталі) та ДО
з послідуючим отриманням
відшкодування в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позову судом
також не враховано, що транспортний
засіб вважається фізично знищеним,
якщо його ремонт є технічно неможливим
або економічно необґрунтованим. При
цьому ремонт вважається економічно
необґрунтованим, якщо передбачені
згідно з аварійним сертифікатом
(рапортом), звітом (актом) чи висновком
про оцінку, виконаним аварійним
комісаром, оцінювачем або експертом
відповідно до законодавства, витрати
на відновлений ремонт транспортного
засобу перевищують вартість
транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди.
Встановивши лише факт повної
конструктивної загибелі ТЗ, суд в
порушення п.30.1 ст.30 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» не з'ясував дійсної вартості
транспортного засобу та додаткового
обладнання на момент ДТП, що в
подальшому призвело до неправильного
розрахунку страхової суми.

З цих підстав просив рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

В засіданні апеляційного суду апелянт
та його представник доводи скарги
підтримали з наведених у них мотивів.

Представник АТ «Українська
пожежно-страхова компанія» доводів
скарги не визнав посилаючись на
обґрунтованість висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідачем було
здійснено розрахунок і виплату
страхового відшкодування відповідно
до умов договору, а тому підстави для
задоволення позову відсутні.

Такий висновок суду є правильним,
ґрунтується на вимогах закону та
відповідає дійсним обставинам справи.

Обґрунтовуючи свої позовні
вимоги ОСОБА_2 посилався на те, що
стягненню на його користь з
відповідача підлягає страхова виплата
в розмірі 51 158,74 грн., що складає різницю
між вартістю відновлювального ремонту
ТЗ та фактично виплаченою частиною
страхових коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України
збитками є витрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушено (упущена вигода).

У разі коли пошкоджений
транспортний засіб не може бути
відновлений або вартість його
відновлювального ремонту з
урахуванням зношеності та втрати
товарної вартості перевищує його
ринкову вартість на момент
пошкодження, розмір шкоди визначається
за ринковою вартістю транспортного
засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди,
пов'язаної з фізичним знищенням
транспортного засобу, регламентується
ст. 30 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників
транспортних засобів».

Згідно з вимогами цієї статті
транспортний засіб вважається фізично
знищеним, якщо його ремонт є технічно
неможливим чи економічно
необґрунтованим та власник
транспортного засобу згоден з
визнанням транспортного засобу
фізично знищеним. Ремонт вважається
економічно необґрунтованим, якщо
передбачені згідно з експертизою,
проведеною відповідно до вимог
законодавства, витрати на ремонт
транспортного засобу перевищують
вартість транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного
засобу не згоден із визначенням
транспортного засобу фізично знищеним,
йому відшкодовується різниця між
вартістю транспортного засобу до та
після дорожньо-транспортної пригоди, а
також витрати з евакуації
транспортного засобу з місця
дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано
фізично знищеним, відшкодування шкоди
виплачується у розмірі, який
відповідає вартості транспортного
засобу до дорожньо-транспортної
пригоди та витратам по евакуації
транспортного засобу з місяця
дорожньо-транспортної пригоди. Право
на залишки транспортного засобу
отримує страховик чи Моторно
транспортне страхове бюро України.

Судом правильно встановлено, що
27.08.2010 р. між сторонами укладено договір
серії АЗ/228 №0176317 добровільного
страхування наземних транспортних
засобів(АВТОКАСКО), згідно умов якого
предметом страхування є майнові
інтереси Страхувальника, як власника
застрахованого транспортного засобу -
автомобіля SUZUKI SX4, д.р.н. НОМЕР_1, що не
суперечать законодавству України,
пов'язані з володінням, користуванням і
розпорядженням засобом наземного
транспорту (ТЗ) згідно з обраною
програмою страхування (а.с.7-9).

З матеріалів справи вбачається,
що 31.11.2010 р. мав місце страховий випадок
- дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої було пошкоджено
застрахований транспортний засіб.

Відповідно до висновку № 424
експертного автотоварознавчого
дослідження від 08.12.2010 року (а.с.3-6)
дійсна (ринкова) вартість автомобіля на
момент ДТП становить 103 286,23 грн., а
вартість відновлювального ремонту
складає 82 310,12 грн.

В той же час утилізаційна
(залишкова) вартість ТЗ складає 62 120,41
грн., що підтверджується відповідними
письмовими документами (а.с. 79-86).

Як передбачено п. 22.9 договору
добровільного страхування якщо збиток
оцінюється в 70% та більше від загальної
страхової суми за цим Договором,
Страховик має право, але не
зобов'язаний, вимагати від
Страхувальника відмовитися від прав на
застрахований ТЗ та ДО з послідуючим
одержанням страхового відшкодування в
повному обсязі. У випадку відмови
Страхувальника передати Страховику
пошкоджений ТЗ та ДО із суми страхового
відшкодування вираховується вартість
залишків, при цьому сума страхового
відшкодування за цим випадком не може
перевищувати 70% загальної страхової
суми (з урахуванням проведених виплат
страхового відшкодування на день
страхового випадку, витрат на
транспортування пошкодженого ТЗ та
франшизи).

В судовому засіданні з'ясовано, що
14.02.2011 року ОСОБА_2 виплачено суму
страхового відшкодування в розмірі 31
151,38 грн. Вказана сума обчислена
виходячи з страхової суми автомобіля (93
970 грн.(що визначена договором) - 1
308,77грн. (раніше виплаченого страхового
відшкодування), що становить 92 661,23 грн.
за мінусом залишкової вартості ТЗ - 62 120,
41 грн., з врахуванням безумовної
франшизи в розмірі 469,85 грн., коштів за
евакуацію ТЗ- 480,00 грн. та за проведення
експертизи - 600,00 грн.

Виходячи з вартості
відновлювального ремонту ТЗ 82 310,12 грн.
та враховуючи залишкову його вартість -
62 120, 41 грн., має місце повна
конструктивна загибель (88%) ТЗ. За таких
обставин відновлення ТЗ не є
економічно обґрунтованим, а отже ТЗ
вважається фізично знищеним.

В засіданні апеляційного суду
встановлено, що ОСОБА_2 фактично не
погодився із визначенням
транспортного засобу фізично знищеним,
пошкоджений автомобіль ним частково
відремонтовано, з обліку в органах ДАІ
не знято та знаходиться в його
власності . Тому відповідно йому
підлягала відшкодуванню тільки
різниця між вартістю транспортного
засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди, тобто -
31 151,38 грн. Саме на виконання п. 22.9
договору добровільного страхування
така сума і виплачена позивачеві, що
повністю узгоджується з положеннями
ст. 30 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників
транспортних засобів».

З врахуванням наведених обставин
суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про відсутність
підстав для стягнення з АТ «Українська
пожежно-страхова компанія» на користь
ОСОБА_2 невиплачених страхових сум та
обґрунтовано відмовив в задоволенні
позовних вимог.

Твердження апелянта про те, що суд не
з'ясував дійсної вартості
транспортного засобу та додаткового
обладнання на момент ДТП, що в
подальшому призвело до неправильного
розрахунку страхової суми є надуманим
та не заслуговує на увагу. Висновком
№424 експертного автотоварознавчого
дослідження від 08.12.2010 року,
проведеного по заяві позивача та
долученого до матеріалів справи (а.с.5
зворот) визначено дійсну (ринкову)
вартість автомобіля на момент ДТП в
розмірі 103 286,23 грн. Що стосується
залишкової вартості ТЗ - 62 120, 41 грн., то
на її спростування будь-яких належних
та допустимих доказів апелянтом ні в
суді першої інстанції, ні в
апеляційному суді не представлено.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення суду ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити, а рішення
Івано-Франківського міського суду від
04 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Г.П. Мелінишин

Судді:
Р.Й. Матківський

А.І. Шишко