№2/760/1604/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2014 року Солом'янський районний
суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Зінченко
С.В.,

при секретарі Гайдайчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу та визначення місця
проживання дітей та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа:
Орган опіки та піклування
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації, про
визначення місця проживання
малолітніх дітей, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом, в якому просила розірвати
шлюб, зареєстрований Міським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Миколаївського обласного управління
юстиції 09 червня 2001 року між нею та
ОСОБА_2, а також визначити місце
проживання їх малолітніх дітей ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з
матір'ю - ОСОБА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог
посилається на те, що в шлюбі з
відповідачем перебуває з 09 червня 2001
року. Від даного шлюбу сторони мають
двох малолітніх синів ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Вказувала, що у зв'язку з несхожістю
характерів та поглядів на життя між нею
та відповідачем виникали суперечки,
внаслідок чого між сторонами подружні
відносини було припинено з 11 червня 2012
року та більше не відновлювались.
Позивачка вказувала, що після
розірвання шлюбу діти проживатимуть з
нею.

В свою чергу відповідач ОСОБА_2
пред'явив зустрічний позов до ОСОБА_1
про визначення місця проживання
малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. з батьком
ОСОБА_2

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2
обґрунтовував тим, що від шлюбу з
ОСОБА_1 має двох малолітніх синів
ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Фактично подружні
відносини між ним та позивачкою
остаточно було припинено 11 серпня 2013
року.

Вказував, що з 11 серпня 2013 року
позивачка проживає окремо від нього та
від синів, фактичне місце проживання
позивачки йому не відоме.

Також в обґрунтування позовних вимог
вказував, що весь час існування сім'ї
саме він займався її матеріальним
забезпеченням, а також активно
виконував обов'язки по вихованню,
розвитку, лікування та оздоровленню
дітей і особисто забезпечує всі
потреби своїх синів і до сьогодні.
Тривалий час в їх з позивачкою сім'ї
працювали няні, на яких позивачка
фактично перекладала виконання
більшої частини її материнських
обов'язків по відношення до синів.

В зустрічному позові ОСОБА_2 зазначає,
що матеріально та житлом він
забезпечений, має змогу приділяти свій
час в першу чергу дітям, що дає йому
змогу забезпечити оптимальні умови
проживання, розвитку та виховання
синів, а також має гарний психологічний
контакт з синами, діти прихильні до
нього, повністю перебувають під його
доглядом та вихованням, яке він
здійснює на належному рівні, в той час
як ОСОБА_1 з 11 серпня 2013 року проживає
окремо від синів.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її
представник вимоги первісного позову
підтримали та просили про його
задоволення в повному обсязі. Проти
зустрічного позову заперечували,
зазначивши про недоведеність та
необґрунтованість вимог.

В свою чергу ОСОБА_2 та його представник
проти задоволення вимог ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу не заперечували,
проте просили в частині вимог щодо
визначення місця проживання дітей
разом з ОСОБА_1 відмовити та
задовольнити зустрічний позов, яким
визначити місце проживання дітей разом
з батьком ОСОБА_2

Представник третьої особи Органу опіки
та піклування Солом'янської районної в
м. Києві державної адміністрації проти
задоволення первісних позовних вимог в
частині визначення місця проживання
малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з
матір'ю заперечувала, а зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_2 просила
задовольнити як такі, що більш
відповідають інтересам малолітніх
синів сторін.

Представником третьої особи було
долучено до матеріалів справи Висновок
Органу опіки та піклування
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації №108-14982/01 від
22.11.2013 року, в якому визнано доцільним
визначити місце проживання малолітніх
дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2. з батьком ОСОБА_2.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
третьої особи, допитавши свідків
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
дослідивши матеріали справи та надавши
оцінку наявним у ній доказам, приходить
до наступних висновків.

Встановлено, що сторони перебувають в
зареєстрованому шлюбі з 09 червня 2001
року (а.с. 24)

Від даного шлюбу сторони мають двох
малолітніх синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 25,26).

Судом встановлено та не оспорювалось
сторонами, що подружні відносини між
сторонами фактично тривали з 09 червня
2001 року до 11 серпня 2013 року.

Судом також встановлено та не
оспорювалось сторонами, що після того
як позивачка виселилась з квартири
АДРЕСА_1, діти залишились проживати з
батьком - відповідачем.

В ході судового розгляду судом
встановлено та не оспорювалось
сторонами, що від дня свого народження
і до цього часу діти сторін проживають
в АДРЕСА_1.

В ході судового розгляду не видалось
можливим встановити місце фактичного
проживання позивачки ОСОБА_1 з часу
припинення подружніх відносин, а також
не видалось можливим встановити
житлово-побутові умови, в яких проживає
позивачка, а також її оточення за
місцем фактичного проживання. Протягом
всього часу розгляду справи позивачка
категорично відмовлялась повідомити
адресу свого фактичного місця
проживання.

На підставі Акта обстеження умов
проживання №103 від 11.09.2013 р. (а.с. 81), Акта
обстеження умов проживання від 11.09.2013р.
(а.с. 83), та Акта обстеження умов
проживання від 03.09.2013 року (а.с. 129), від
30.10.2013 року (а.с. 130) судом встановлено, що
за місцем проживання дітей в квартирі
АДРЕСА_1 створено належні як
санітарно-гігієнічні умови для
проживання дітей, так і умови для
навчання, розвитку та відпочинку дітей.

На підставі Свідоцтва про право
власності на квартиру серії КВ № 40706
від 09 березня 2000 року (а.с. 65) судом
встановлено, що квартира АДРЕСА_1
належить відповідачу ОСОБА_2 на праві
особистої приватної власності.

На підставі Довідки № 237 від 21.08.2013р.,
виданої ДКЛ № 3 Солом'янського району м.
Києва (а.с. 69) судом встановлено, що діти
спостерігаються як в ДКЛ № 3
Солом'янського району м. Києва так і в
Клініках «Оберіг», «Охматдит» та
«Євролаб», здоров'ям дітей опікуються
обоє батьків.

Судом встановлено, та не оспорювалось
сторонами, що відповідач є приватним
підприємцем, має вільний робочий
графік, який формує самостійно та
самостійно на належному рівні утримує
дітей самостійно за особисті грошові
кошти.

В судовому засіданні встановлено та не
оспорювалось сторонами, що в родині
працює няня, яка була прийнята на
роботу спільно сторонами під час
існування подружніх відносин та яка
надає допомогу по догляду за дітьми.

На підставі Характеристики № 159 від
20.08.2013р. (а.с. 67), Характеристики № 84 від
20.08.2013р. (а.с. 84), Характеристики ОСОБА_3
від 11.09.2013р. (а.с. 87), Доповідної записки
№104 від 11.09.2013р. судом встановлено, що
відповідач ОСОБА_2 цікавиться
навчанням та успіхами синів, щодня
привозить та забирає синів зі школи та
дитячого садка, відвідує батьківські
збори, бере участь у шкільному та
позашкільному житті старшого сина та у
забезпеченні виховного процесу в ДНЗ
молодшого сина; проживаючи з батьком
діти завжди вчасно приходять до
навчальних закладів, доглянуті та
охайні, завжди готові до уроків та
занять, маючи при собі все необхідне
для навчання приладдя. Батько
користується у синів необхідним
авторитетом, та передає їм позитивні
установки на життя.

Судом встановлено, що позивачка
цікавиться успіхами у навчанні та
вихованні своїх синів відвідуючи ДНЗ
«Золотий ключик», вихованцем якого є
молодший син сторін ОСОБА_4, та старшого
сина ОСОБА_3 в школі під час виховного
та навчального процесу.

Також судом встановлено, що відповідач
активно опікувався шкільним та
позашкільним навчанням та розвитком
синів постійно та активно протягом
всього часу навчання дітей в ДНЗ та
школі.

На підставі цих же письмових доказів, а
також Висновку спеціаліста-психолога
Міжнародного інституту глибинної
психології № 256 від 27.08.2013р. (а.с. 70-72)
судом встановлено, що відповідач
жодним чином не чинить психологічного
тиску на синів та не створює
негативного образу матері, не
перешкоджаючи їй в повній мірі
спілкуватись з синами. Встановлено, що
ОСОБА_2 має високий рівень батьківської
компетенції, у процесі виховання
поєднує вимогливість й контроль з
демократичністю й безумовним
прийняттям; свідомо заохочує синів до
самостійності, виявляє повагу до
проявів самостійності в думках та діях,
без проявів потурання, його знання та
очікування відносно дітей
відповідають актуальним потребам й
можливостям розвитку кожного з дітей.

В ході судового розгляду з пояснень
сторін та показів свідків ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_11 та ОСОБА_8, судом
встановлено, що позивачка, проживаючи
окремо від дітей, не позбавлена
відповідачем можливості зустрічатись
з ними та проводити час, а відповідач на
належному рівні самостійно утримує та
виховує синів, а також забезпечує дітям
розвиток під час проведення дозвілля.

В судовому засіданні позивачка
визнала, що вона зустрічається з синами
у вихідні дні, відвідуючи їх у
заміському будинку (АДРЕСА_2), була
запрошена відповідачем та відвідала
святкування Дня народження молодшого
сина ОСОБА_4, а також повідомила, що мав
місце випадок, коли вона без відома
відповідача забрала старшого сина
ОСОБА_3 зі школи під час навчання, з
метою провести час з сином, і
заборонила дитині розповідати
батькові про даний факт.

В ході судового розгляду позивачка
повідомила суду, що відповідач
страждає на психічні захворювання,
хоча власне назву психічного
захворювання не повідомила, та
алкоголізм, на підтвердження надала
суду Сертифікат № 50062-А від 17.05.2013р. (а.с.
96) та Рецепт (а.с. 108,115).

Проте, суд критично оцінює твердження
позивачки щодо наявності у відповідача
алкогольної залежності та психічних
захворювань з наступних причин:

На підставі Медичної довідки № 26486
(серія 12ЯЯЧ № 787783) від 20.08.2013р., виданої
Психоневрологічним диспансером № 5
(а.с. 76) судом встановлено, що ОСОБА_2 не
перебуває на психіатричному обліку не
перебуває.

На підставі Довідки № 316428 від 21.08.2013р.
(а.с. 75) судом встановлено, що ОСОБА_2 під
наркологічним наглядом не перебуває.

Суд критично оцінює Сертифікат № 50062-А
від 17.05.2013р. як доказ наявності у
відповідача алкогольної залежності, та
вважає даний документ неналежним
доказом.

На підставі Відповіді ТОВ «ЕНС»
Медичного центра лікаря ОСОБА_15 від
09.09.2013р. ( а.с. 142) судом встановлено, що 17
травня 2013 року ОСОБА_2 була проведена
процедура підшивання за його бажанням,
про що був виданий Сертифікат № 50062-А
від 17.05.2013р. Сертифікат про проходження
процедури підшивання не є доказом
наявності діагнозу алкогольної
залежності.

На підставі Довідки ТОВ «ЕНС»
Медичного центра лікаря ОСОБА_15 від
09.09.2013р. ( а.с. 141) судом встановлено, що
ОСОБА_2 пройшов процедуру деблокування
09 вересня 2013 року.

На підставі нотаріально засвідченої
заяви ОСОБА_14 № 11632 від 29.11.2013р. (а.с. 143)
судом встановлено, що саме позивачка з
квітня 2013 року наполягала, щоб
відповідач пройшов процедуру
підшивання від алкогольної залежності,
хоча він і не мав до того жодних
показань.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд
приходить до висновку по намагання
ОСОБА_1 ввести суд в оману щодо
наявності у відповідача алкогольної
залежності та психічного захворювання,
з метою сформувати негативний образ
відповідача, хоча таке спростовується
матеріалами справи по показами
допитаних свідків.

Відтак суд приймає до уваги, що
відповідач активно опікується
навчанням дітей, вихованням дітей, та
їх позашкільним життям у навчальних
закладах протягом тривалого часу,
більше 3-х років. Протягом цього часу
він щоденно спілкувався та спілкується
з педагогами та вихователями дітей, і
за весь час характеризується
педагогами виключно позитивно, що
виключає підозру у зловживанні
алкоголем.

Суд приймає до уваги покази свідків
ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
ОСОБА_11, які не заперечувались
позивачкою, стосовно того, що
відповідач ніколи не зловживав
алкогольними напоями, не мав
алкогольної залежності та не поводився
в побуті психічно неадекватно.

На підставі Характеристики на ОСОБА_2 №
99 від 10.09.2013р., видану Головою ОСББ
«ТВК-2000» (а.с. 77) судом встановлено, що в
квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_2 проживає з 2000
року. За час проживання ОСОБА_2
зарекомендував себе як порядна,
відповідальна, неконфліктна та
комунікабельна людина. За час
проживання ОСОБА_2 не був помічений в
жодному конфлікті, веде здоровий
спосіб життя, в стані сп'яніння також
помічений не був; належно виховує синів
та приділяє їм багато уваги.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
не подано жодних належних та
допустимих доказів на спростування
відомостей повідомлених свідками та
викладених в письмових доказах.

На підставі показів свідків ОСОБА_10,
ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 судом
встановлено, що під час існування
подружніх відносин конфліктів між
сторонами не спостерігалось,
встановлено, що діти виявляли та
виявляють прихильність до обох
батьків, обоє батьки належно
опікувались дітьми, батьки не
зловживали алкоголем. Свідки
повідомили, що батько ОСОБА_2 з
народження дітей активно опікується
ними, тому після припинення подружніх
відносин з ОСОБА_1 у нього не викликало
жодних складнощів продовжити
самостійно опікуватись дітьми.
Повідомили, що спілкуючись з дітьми не
спостерігали формування батьком в
дітей негативного відношення до
матері.

З висновку Органу опіки Солом'янської
районної в м. Києві державної
адміністрації №108-14982/01 від 22.11.2013 року
судом встановлено, що позивачка
відмовилась надати і органу опіки та
піклування відомості про місце її
фактичного проживання, що унеможливило
обстеження умов проживання позивачки в
помешканні, в яке вона має бажання
забрати синів на проживання, натомість
за місцем проживання відповідача та
малолітніх синів сторін в квартирі
АДРЕСА_1 належні житлово-побутові умови
для повноцінного проживання та
розвитку дітей (а.с. 129, 130). Також
встановлено, що під час бесіди з
працівником Служби у справах дітей
діти ОСОБА_3 та ОСОБА_2 повідомили про
те, що їм відомо, що батьки
проживатимуть окремо, оскільки
розлучаються, і вони бажають
залишитись проживати в квартирі разом
з батьком, але також бажають часто
бачитись з матір'ю. Також у вказаному
висновку знайшла своє відображення та
підтвердження інформація встановлена
та досліджена в судовому засідання.

Суд приймає до уваги Висновок Органу
опіки та піклування №108-14982/01 від 22.11.2013
року як такий, що максимально
відповідає інтересам малолітніх дітей
ОСОБА_3 та ОСОБА_4. В ході розгляду спору
Орган опіки та піклування
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації повно
дослідив всі обставини спору,
витребував необхідну інформацію з
навчальних закладів, надав можливість
обом сторонам подати всі необхідні
докази та надав можливість надати
особисті пояснення Комісії з захисту
прав дітей Солом'янської районної в м
Києві державної адміністрації.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН
про права дитини - в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питаннями
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються
забезпечити дитині такий захист і
піклування, які необхідні для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків, опікунів чи інших
осіб, які відповідають за неї за
законом, і з цією метою вживають всіх
відповідних законодавчих і
адміністративних заходів.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції ООН
про права дитини Держави-учасниці
забезпечують у максимально можливій
мірі виживання та здоровий розвиток
дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України
якщо мати та батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними може вирішуватися
органом опіки та піклування або судом .

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 7 ст. 8 СК України дитина
має бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, установлених
Конституцією України, Конвенцією про
права дитини, іншими міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України
батьки зобов'язані піклуватися про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток. Батьки
зобов'язані забезпечити здобуття
дитиною повної загальної середньої
освіти, готувати її до самостійного
життя

Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України
батьки мають право звертатися до суду,
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та
громадських організацій за захистом
прав та інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України
здійснення батьками своїх прав та
виконання обов'язків мають
ґрунтуватись на повазі до прав дитини
та її людської гідності; батьківські
права не можуть здійснюватись всупереч
інтересам дитини.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, третьої
особи, покази свідків, суд приходить до
висновку, що проживання малолітніх
дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_2
в повній мірі відповідатиме інтересам
дітей та забезпечить їм оптимальні
умови для розвитку та виховання.

Судом встановлено, що батьком створено
необхідні матеріально-побутові та
психологічні умови для проживання
дітей разом з ним, відповідач
матеріально забезпечений має
самостійний дохід, характеризується
позитивно як за місцем проживання так і
за місцем навчання та виховання синів.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про обґрунтованість та
доведеність зустрічних позовних вимог
ОСОБА_2 в повному обсязі і відповідно
необхідності їх задоволення, та в свою
чергу суд не вбачає підстав для
задоволення первісних позовних вимог
ОСОБА_1 в частині визначення місця
проживання дітей з матір'ю, оскільки
наведені нею твердження в
обґрунтування вказаної первісної
позовної вимоги спростовуються
матеріалами справи.

З огляду на те, що обидві сторони спору
виявили бажання розірвати шлюб
зареєстрований між ними Міським
відділом реєстрації актів цивільного
стану Миколаївського обласного
управління юстиції 09 червня 2001 року,
відповідач в цій частині визнав
первісні позовні вимоги ОСОБА_1, суд
приходить до висновку, що шлюб між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований
Міським відділом реєстрації актів
цивільного стану Миколаївського
обласного управління юстиції 09 червня
2001 року, підлягає розірванню, оскільки
його подальше збереження не відповідає
інтересам сторін.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 19, 150, 152, 155, 160, 161 СК України, ст.ст.
10, 11, 60, 88, 213-215, 367 ЦПК України суд -

в и р і ш и в :

Позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу та визначення місця
проживання дітей - задовольнити
частково.

Шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, і
зареєстрований 09 червня 2001 року у
Міському відділі реєстрації актів
цивільного стану Миколаївського
обласного управління юстиції, актовий
запис №423 - розірвати.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа: Орган опіки та піклування
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації, про
визначення місця проживання
малолітніх дітей - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Апеляційна скарга
на рішення суду подається суду
апеляційної інстанції через
Солом'янський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: