Справа № 199/9085/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

23 грудня 2013 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м.Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Подорець О.Б., при
секретарях Голубніченко В.О.,
Завгородньої Л.В., за участі
представника позивача Шкваря К.М.,
представника відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року позивач звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості. В
обґрунтування позову зазначивши, що 11
грудня 2006 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір № б/н у розмірі 250,00
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування у
розмірі 36,00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Позичальник зобов'язання за кредитним
договором не виконує, в зв'язку з чим
станом на 31 липня 2013 року виникла
заборгованість в розмірі 35 522,99 грн., яку
позивач, а також судові витрати просив
стягнути з відповідача.

В судовому засіданні представник
позивача Шкваря К.М. позовні вимоги
підтримала, надала пояснення
аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 та
відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні
проти задоволення позовних вимог
заперечували, оскільки позивачем
пропущено строк звернення до суду.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, приходить до
наступного.

Судом встановлено, що 11 грудня 2006 року
між позивачем та відповідачем ОСОБА_3
був укладений кредитний договір б/н та
видано картку НОМЕР_1, відповідно до
умов якого банк надав відповідачу
кредит в розмірі 250 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36%
на рік та з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання) (ст.
610 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Судом встановлено, що в наслідок
порушення відповідачем ОСОБА_3 своїх
зобов'язань, останній допустив
прострочення повернення кредиту і
сплати відсотків за його користування,
за ним станом на 31 липня 2013 року виникла
заборгованість в розмірі 35 522,99 грн., яка
складається з наступного: 8871,40 грн. -
заборгованість за кредитом, 18 731,55 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 5752,28 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 500 грн. - штраф
(фіксована частина; 1667,76 грн. - штраф
(процентна складова), що
підтверджується розрахунком
заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, із вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу особа
може звернутися до суду у межах строку
позовної давності (ст. 256 ЦК України).

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Статтею 259 ЦК України визначено, що
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін.

Згідно умов та правил надання
банківських послуг, терміни позовної
давності за вимогами про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів за даним договором не
встановлено.

Судом встановлено та визнано
сторонами, що останню оплату по кредиту
ОСОБА_3 було здійснено 07 грудня 2007 року.

За правилами визначення початку
перебігу позовної давності,
визначеними ст. 261 ЦК України, за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Відповідно до договору сторонами не
зазначено строк дії карти, розмір
щомісячних платежів, порядок сплати та
те, що останній платіж було здійснено в
2007 році, суд приходить до висновку
проте, що позивач пропустив строк
звернення до суду із зазначеними
вимогами.

13 листопада 2008 року за заявою позивача
видано судовий наказ про стягнення з
ОСОБА_3 суми заборгованості.
Звертаючись до суду з даним позовом 21
серпня 2013 року, позивачем не враховано
наявність судового рішення щодо
стягнення заборгованості з
відповідача.

Судом на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК
України роз'яснено право на уточнення
позовних вимог, однак позивачем
позовні вимоги не уточнені.

Таким чином, суд приходить до висновку
про відмову в задоволенні позову з
підстав пропуску строку звернення до
суду.

З урахуванням результату розгляду
справи та відповідно до ст. 88 ЦПК
України судові витрати компенсуванню
не підлягають та відносяться на
рахунок позивача.

Керуючись ст.ст.10,11, 57-60, 209, 212-215, 218, 222, 88
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Публічному акціонерному товариству
комерційний банк «Приватбанк» у
задоволенні позову до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості - відмовити у
повному обсязі.

Судові витрати компенсуванню не
підлягають і відносять на рахунок
позивача.

З повним текстом рішення сторони
можуть ознайомитися 27 грудня 2013 року.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
міста Дніпропетровська. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Копію судового рішення із викладом
вступної та резолютивної частин видати
учасникам процесу негайно після його
проголошення.

Суддя
О.Б.Подорець